Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

У лютому 2024 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , будучи батьком їх доньки [PERSON] , [INFO] , за все її життя, починаючи з 2012 року, коли його оголошено у розшук органами Національної поліції у зв`язку з підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.209, 212 КК України, з дитиною не спілкувався, не виявляв бажання побачити дитину, ніколи не телефонував їй, та не приймав участі у її вихованні та утриманні і розвитку. Заочним рішенням Кіровського районного суду м Дніпропетровська від 08 липня 2013 року у справі № 203/3913/13 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, дитина проживає разом із позивачем, заперечень від відповідача про зміну місця проживання дитини від нього не надходило ніколи. Крім того, 05 жовтня 2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , у шлюбі з яким народилася [INFO] [PERSON] та саме [PERSON] займається вихованням і утриманням обох дітей [PERSON] та [PERSON] рівною мірою, приймає участь у навчанні [PERSON] , тоді як, відповідач батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] не виконує, не контактує з дитиною не спілкується, не утримує, не виховує, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 22 лютого 2024 року, після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 16 лютого 2024 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з потребою у витребуванні від органу опіки та піклування їх висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, що виконано третьою особою 31 травня 2024 року. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). Представник третьої особи заяв по суті справи не подавала, долучивши в підготовчому засіданні на виконання вимог ухвали суду від 17 квітня 2024 року висновок Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 30 травня 2024 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 31 травня 2024 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача. Представник третьої особи - орану опіки та піклування, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, обмежившись долученням в підготовчому засіданні висновку органу опіки та піклування з порушеного у позовній заяві питання. Суд, заслухавши усні пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30 липня 2010 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 292, та що розірваний 08 липня 2013 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили 19 липня 2013 року, про що до матеріалів справи долучені свідоцтво та судове рішення в копіях (а.с.13, 19). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області вчинено актовий запис 26 жовтня 2011 року № 694 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.15). 05 жовтня 2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON] , про що Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ вчинено актовий запис № 605 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.16). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, що не оскаржувалось та набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у місті Дніпрі ради, про надання дозволу на виготовлення дитячого проїзного документу та надання дозволу на виїзд з України дитини без супроводу та згоди батька, задоволено частково; Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України (за кордон) малолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Дніпропетровська, до держави Туреччина, держави Єгипет, та країн Шенгенської угоди (повноправних членів Шенгенської зони, країн - асоційованих членів Шенгенської зони, країн - членів ЄС, угода з якими ще не набула чинності, країн - Членів ЄС, в яких діють лише деякі положення Шенгенської угоди, дії Договору «Про скасування паспортного митного контролю між країнами Європейського Союзу») з метою відпочинку та оздоровлення на період з дня набрання цим рішенням законної сили до 01 листопада 2016 року та з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року, у супроводі її матері [PERSON] , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , а також надано дозвіл на виготовлення для цього проїзних документів дитини [PERSON] (а.с.68-71). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказане рішення з огляду на такий самий склад учасників має преюдиційне значення для цієї справи в силу ч.2 ст. 82 ЦПК України та цим рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зник 29 травня 2012 року та станом на 26 травня 2016 року перебуває у державному розшуку, про що свідчить витяг з розшукового обліку МВС України та лист Управління (карний розшук) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26 травня 2015 року №2.1/33-4аз, а також встановлена відсутність жодних доказів того, що відповідач [PERSON] у будь-який спосіб спілкується чи цікавиться дитиною [PERSON]. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Як встановлено судом, дитина сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] окремо від батька, що встановлено у рішеннях суду у справах №№ 203/3913/13, №203/1661/16-ц та про що свідчать характеристики ПЗ «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів № 11» від 14 травня 2024 року, де вказується про участь у вихованні дитини матері та вітчима [PERSON] (а.с.78, 79). Станом на час звернення з позовної заявою даних про припинення розшуку відповідача органами Національної поліції суду не надано. За даними довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР від 17 травня 2024 року № 66 дитина [PERSON] знає зі слів матері, що у неї є біологічний батько [PERSON] , проте вона його ніколи не бачила і не спілкувалась (а.с.88-91). Разом з цим, Адміністрацією соборного району затверджений висновок органу опіки та піклування від 30 травня 2024 року за № 5/6-75 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , що в оригіналі долучений до матеріалів справи (а.с.93-94). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на позивача (матір), відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач ніколи з дитиною не проживав, не спілкується, у вихованні та лікуванні участі не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, що встановлено в судовому засіданні на підставі досліджених доказів. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його доньки. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved