Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] \~ звернулися до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області із вказаним позовом до [PERSON] , в якому просять зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачам у спілкуванні з малолітньою онукою [PERSON] , [INFO] ; визначити позивачам наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою: 1) надавати можливість діду [PERSON] та бабі [PERSON] вільно спілкуватись із онукою [PERSON] з 08:00 год. до 20:00 год. засобами телефонного зв`язку та через мобільні додатки, які дають можливість спілкуватися за допомогою відеозв`язку; 2) встановити систематичні побачення два рази на місяць тривалістю не менше 4 годин у будь-який день за домовленістю з матір`ю, діда [PERSON] , баби [PERSON] з онукою [PERSON] , у місці визначеному за домовленістю, без присутності матері; 3) встановити побачення щороку у дні народження діда [PERSON] , баби [PERSON] з онукою [PERSON] у час та місці за домовленістю з матір`ю - [PERSON] , та за її відсутності; 4) встановити побачення діда та баби з онукою [PERSON] щороку наступного дня після її дня народження у час за домовленістю з матір`ю, проте за її відсутності; 5) надати можливість щороку у період літніх канікул діду [PERSON] та бабі [PERSON] протягом тижня виїздити разом із онукою [PERSON] до місць оздоровлення за домовленістю з матір`ю, проте без її присутності. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] , у їх сина [PERSON] народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . У подальшому шлюб між їх сином та [PERSON] розірваний на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2022 року, а фактичні шлюбні відносини, між ними припинені ще з початку лютого 2022 року. Під час перебування у шлюбі, сім`я сина позивачів разом з внучкою - [PERSON] проживала у місті Львові. Однак після припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] - мати дитини переїхала проживати до смт. Іршанськ Коростенського району Житомирської області.\~ До 23 липня 2022 року онука [PERSON] проживала разом з сином у місті Львові за адресою: [ADDRESS] , оскільки тісно прив`язана до нього, та до свого звичного місця проживання. Проте, 23 липня 2022 року приблизно о 10.30 год., по місці їх з сином та з дитиною проживання з`явилася [PERSON] , в супроводі двох невідомих осіб чоловічої статі, які застосовуючи фізичне насильство відносно сина позивачів [PERSON] та до [PERSON] , на руках у якої перебувала малолітня онука [PERSON] , вирвали дитину з її рук, помістили в автомобіль та поїхали в невідомому напрямку. По вказаному факту, сектором дізнання відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12022142390000313 від 13.08.2022 року. Позивачі зазначили, що [PERSON] в телефонних розмовах відмовляється надавати дитину для зустрічей їм як з бабою та дідом, хоча у відповідності до норм чинного законодавства навіть після розірвання шлюбу з їх сином, у позивачів як у діда та баби є право на побачення з онукою та на участь в її вихованні. На всі їх прохання надати можливість побачити онуку хоча б за допомогою засобів відеозв`язку, позивачі отримували відмову, навіть на день народження дитини відповідачка не надала їм можливості повноцінно побачити онуку, що було особливо морально важко та боляче для них. Позивачі вказують, що завжди намагалися підтримувати та допомогами онуці матеріально, зокрема, купляли для неї продукти харчування, одяг та іграшки, проте станом на сьогоднішній час коли вони зі згоди відповідачки намагаються передати дитині певні матеріальні подарунки чи іграшки, то відповідачка відмовляється від них їх приймати. З тою метою, щоб не провокувати Відповідачку на скандали, та не травмувати дитину, позивачі зверталися до відповідачки з проханням надати можливість бачитися з дитиною в її присутності, для того щоб вона могла «контролювати» увесь процес спілкування з онукою, однак і такий варіант участі у вихованні та спілкуванні з онукою для відповідачки був неприйнятним. Також, позивачі зазначають, що готові долати великі відстані лише з тою метою щоб мати зустрічі з їх онукою, яку вони дуже сильно люблять. В літню пору року, дитина взагалі могла б гостювати у них довший період часу, так як у позивачів є багато вільного часу, а житлово-побутові умови дозволяють їм приймати дитину для проживання у їхньому домі. Звертають увагу на те, що мають задовільний стан здоров`я, який не буде заважати їм брати участь у вихованні онуки, не страждають на психічні захворювання, не хворіють хворобами, які можуть зашкодити онуці під час побачень з нею, та не зловживають наркотичними речовинами чи алкогольними напоями, що свідчить про повну можливість їх участі у житті онуки.\~ Однак, як зазначають позивачі, відповідачка не хоче нікого чути, ні позивачів, ні своїх батьків з якими, також, перебуває у поганих відносинах, та відмовляється надавати їм дитину для зустрічей з нею. З приводу вчиненням позивачам перешкод у спілкуванні з їх онукою, вони зверталися з різного роду скаргами до органів опіки та піклування, однак вказані звернення не дали жодного результату, так як вказаними органами було рекомендовано звернутися до суду з метою вирішення вказаного спору. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13.06.2023 по вказаній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.\~ Відповідачка 22.08.2023 засобами поштового зв`язку подала відзив на позовну заяву, в якому остання проти задоволення позову заперечила у повному обсязі. В обгрунтування своєї правової позиції зазначила, що як до шлюбу так і після шлюбу її проживання з сином позивачів [PERSON] внаслідок постійних сварок, скандалів та неможливістю проживати спільно було в різних місцях: в гуртожитку, окремо один від одного, у його батьків, в орендованих квартирах, у батьків відповідача. Вони постійно переїздили так як проживати у позивачів було неможливо, син позивачів [PERSON] не зміг забезпечити належне проживання на орендованій чи своїй квартирі, так як свою квартиру вони сім`єю завжди здавали, бо у них не вистачає коштів. Відповідачка була вимушена будучи вагітною працювати репетитором з математики. В цей час з жовтня 2019 і по березень 2020 р. син позивачів працював барменом - вживав там алкоголь і наркотики. Позивачі відносились до неї як до ворога, неодноразово привселюдно принижуючи - називаючи її неадекватною.\~ Відповідач зазначає, що під час перебування у шлюбі, вони з [PERSON] та дитиною проживали у смт. Іршанськ Коростенського району Житомирської області за рахунок її батьків. Розлучившись з [PERSON] вона продовжила жити з батьками та дитиною, а колишній чоловік продовжив жити у м. Львові зі своїми батьками. 02.04.2022 року у відділенні Іршанської поліції з дільничним офіцером [PERSON] у присутності батьків відповідача, [PERSON] та ще одного поліцейського вони домовились, що перебуваючи в Іршанську [PERSON] буде брати дитину періодично на 3, 5 дні, потім передавати її відповідачу. 13.06.2022 року [PERSON] приїхав з позивачами і знову взяв дитину на 3-5 дні, але 17.06.2022 року як вони домовлялись відповідачу її не повернув, так як 16.06.2022 року разом з позивачами підло вкрали дитину і вивезли її у Львів, такі дії [PERSON] були здійснені під впливом позивачів. Також, відповідачка вказала, що з 13 червня 2023 року до 23 липня 2023 року [PERSON] разом з позивачами переховували від нею дитину, що лише підтверджує неадекватність як колишнього чоловіка так і позивачів, вона неодноразово їздила у [PERSON] у пошуках доньки. 23 липня їй вдалось забрати з рук позивача [PERSON] свою дитину, але позивач нанесла відповідачу побої ногами і руками. На тлі цього насильства відповідач не бачить можливості подальшого спілкування з позивачами. Відповідач у відзиві вказує, що у неї не було телефонних розмов з позивачами і тим більше вони з ними ні про що не домовлялась, а як висновок - не могла нічого заперечувати, з вересня 2022 року до квітня 2023 року не було ні єдиного дзвінка, ні повідомлення ні від позивачів, ні від колишнього чоловіка, що знову заперечує той факт що позивачі «морально страждали» без присутності її дитини. Відповідачу зателефонували 28 квітня 2023 в день народження дитини, за проханням колишнього чоловіка вона показала дитину у WhatsApp та порадила звертатись до органів опіки щоб зафіксувати дати зустрічей з дитиною. Окрему увагу відповідачка звертає на те, що позивач має незадовільний стан здоров`я, зумовлений черепно-мозковою травмою, яка в подальшому повпливала на його поведінку, що часто зазначали усі члени його родини: його дружина - [PERSON] , його сини - [PERSON] та [PERSON] за відсутності позивача. Позивачка з 2013 до 2021 року працювала в мережі алкогольних магазинів « [PERSON] до свята», де постійно вживала алкогольні напої, приходила додому напідпитку та виганяла свого сина [PERSON] з дому, аргументуючи це тим, що це її дім і ніхто не має права їй робити зауваження щодо того що вона приходить напідпитку. Були окремі випадки того що позивачка не доходила до будинку в зв`язку з великою отупінню оп`яніння та залишались на ночівлю у свого старшого сина, що жив ближче до її місця роботи. Вказує, що позивачі виростили наркомана, який з 16 років вживав різні наркотичні речовини, про що вона неоднократно писала до поліції та не хочу щоб її дитину виховували люди у яких син виріс наркоманом, бо тоді є ймовірність того що її дитина під впливом позивачів виросте такою ж. Також відповідачка вказує, що позивачка неодноразово чинила психологічний тиск на її дитину, так як вона раніше дозволяла називати себе "мамою" [PERSON] , що зумовлює суперечність у поглядах дитини, відповідач не знайшла з позивачем спільної мови, так як вона постійно створювала конфлікти та скандали. Таким чином, позивач вважає, що оскільки донці лише три роки і під час спілкування з позивачами в неї з`являться різноманітні психологічні травми, блоки та страхи, які згодом не дадуть їй нормально розвиватися і побудувати щасливі відносини в дорослому житті, що негативно впливатиме на фізичне самопочуття та викличе різноманітні психосоматичні захворювання, а також те, що до неї позивачі з приводу спілкування з донькою не зверталися та вона їм не відмовляла, на даному етапі її віку та психологічного стану в позові слід відмовити. 06.09.2023 представником позивачів до суду подано відповідь на відзив, в якому він просить позовні вимоги задовільнити у повному обсязі, вказує на безпідставність поданого відзиву. Зокрема, представник позивачів зазначає, що із аналізу відзиву [PERSON] , вбачається, що його аргументи є голослівними, побудованими на відвертій брехні, та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, та жодним чином не спростовують доводів позовної заяви [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , в своєму відзиві голослівно та безпідставно намагається очорнити позивачів та свого колишнього чоловіка [PERSON] і виставити його агресивним наркоманом, здатним заподіяти насильство дитині. Хоча, на відміну від [PERSON] , яка жодним чином не підтверджує свої аргументи, позивачами надано відповідні належні та допустимі докази, які підтверджують позитивну характеристику особи їхнього сина та відсутність будь-яких наркотичних залежностей, про які безпідставно в своєму відзиві згадує [PERSON] . Також, у відповіді на відзив представник позивачів вказує, що [PERSON] ніколи не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, чи за заподіяння [PERSON] чи дочці [PERSON] тілесних ушкоджень, що знову ж таки свідчить про голослівність доводів відзиву [PERSON] . Долучені до відзиву [PERSON] , копії листів з органів поліції, та талони- повідомлення не підтверджують факту вчинення насильницьких дій [PERSON] відносно неї чи відносно малолітньої дитини [PERSON] , оскільки, навпаки з цих документів вбачається той факт, що відомості викладені в зверненнях [PERSON] не підтверджені. В своєму відзиві, [PERSON] подає своє суб`єктивне бачення всіх подій та обставин щодо спільного проживання з [PERSON] , яке не має нічого спільного з реальністю, та не ґрунтується на жодних доказах. З огляду на вище наведене, абсолютно голослівними та необгрунтованими є твердження [PERSON] про те, що вона жодним чином не вчиняє перешкод у спілкуванні баби та діда з онукою, оскільки викладена в її відзиві позиція свідчить про категоричну відмову останньої у наданні позивачам можливості спілкуватися з їхньою онукою. Між позивачами та відповідачем по справі станом на сьогоднішній час склалися недоброзичливі відносини, сторони конфліктують з приводу будь-якого питання, неспроможні без сварок досягти згоди, мають одне на одного взаємні образи. В тому числі між останніми відсутнє взаєморозуміння і щодо часу та способу спілкування бабусі з онуком. Відносини між сторонами склалися таким чином, що виключають позасудовий компроміс щодо порядку зустрічей та спілкування бабусі з онуком. Разом з тим, наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачем та позивачами не є підставою для обмеження прав позивачів на спілкування з онукою. Позивачі бажають приймати участь у вихованні онуки та спілкуватися з нею. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з бабусею та дідусем служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб останньої. Ухвалою суду від 09.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовільнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після народження онуки [PERSON] відповідач з сім`єю проживали у їх будинку, пізніше переїхали проживати окремо, але онука часто у них гостювала. З лютого 2022 року відповідач поїхала проживати з дитиною до смт. Іршанськ, позивачі бачилися та спілкувалися з онукою, приїздили з м. Львів до смт. Іршанськ, останній раз у червні 2022 року, тоді з дозволу відповідачки взяли онуку [PERSON] до м.Львів, де вона перебувала з ними та батьком майже півтора місяці, дитина була у гарному настрої, гралася. Відповідач мала намір виїхати з онукою до Польщі, проте не хотіла їм повідомляти адресу чи навіть місто куди вона збирається поїхати, з чим вони не погоджувалися. У липні 2022 року відповідач приїхала до м. Львів з невідомими особами та забрала з її рук онуку і з того часу на всі прохання побачити [PERSON] відповідач відмовляла їм, постійно змінювала адресу місця проживання з дитиною, не повідомляючи їм про це, що свідчить про створення перешкод у побаченні з онукою. Такі дії на думку позивача призводять до того, що дитина вже забула своїх бабусю та дідуся, не має змоги спілкуватися з ними та іншими своїми братами і сестрами, що свідчить про порушення її інтересів. Позивачі також зазначили, що про засідання опікунської ради Вараської міської ради їм повідомили за дві години, чим застали їх зненацька, так як вони не могли прибути, то їм сказали подати заяви про проведення засідання без їх участі, що вони і зробили. У зв`язку з цим просять суд не враховувати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, оскільки він є одностороннім, та задовільнити позов у повному обсязі. Відповідач у\~судовому засіданні\~позов визнала\~частково,\~а саме\~просила встановити\~способи участі\~діда [PERSON] та баби [PERSON] у вихованні та спілкуванні з її дитиною [PERSON] відповідно до умов, викладених у висновку орану опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради №147-РВ-24 від 23.04.2024. З приводу позовної вимоги про надання можливості щороку у період літніх канікул протягом тижня виїздити з онукою до місць оздоровлення відповідач зазначила, що на даний час, з урахуванням малолітнього віку дитини заперечила проти такої вимоги, проте не заперечувала щодо такої можливості після досягнення Алісою шкільного віку, можливості дитиною оцінювати свій стан здоров`я та налагодження контактів із позивачами. Відповідач зазначила, що позивачі із своїм сином у червні 2022 року вивезли її дитину до м. Львів самовільно, не повідомляли де знаходиться її донька, забороняли вивозити доньку до Польщі і лише в липні 2022 року вона змогла знайти свою дитину у м. Львові та забрати її до дому в смт. Іршанськ. Також, відповідач зазначила, що після цих подій відповідачі хотіли бачити дитину кожного дня, що її звісно не влаштовувало, а тому були частково заблоковані засоби зв`язку з ними (телефонні, відео-дзвінки), які були розблоковані вже після подачі позову до суду. Відповідач зазначила, що позивачі не зверталися до неї з проханням бачитися з онукою, а тому вважає, що вона не перешкоджала їм у спілкуванні з онукою, декілька разів надсилала їм фото дитини, а також 24.04.2023 надавала позивачам разом з їх сином можливість побачити онуку по відеозв`язку. Також, відповідач вказала, що не повідомляла позивачів про зміну свого місця проживання, проте вважає, що їм було відомо про її місце проживання, так як вже два роки йдуть судові процеси. Представник відповідача підтримав пояснення відповідача та зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що у відповідача забрали її дитину, а тому вона не довіряє позивачам, які можуть знову вчинити подібні дії, позовні вимоги є занадто різкими, що може травмувати малолітню дитину, а тому налагодження стосунків дитини з бабою та дідом має відбуватися поступово, відповідно до висновку органу опіки та піклування. Також, зазначив, що позивачі самостійно подали заяви про проведення засідання опікунської ради без їх участі, не просили відкласти таке засідання, а тому їх доводи щодо неврахування висновку органу опіки є безпідставними. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від виконавчого комітету Вараської міської ради 01.05.2024 надійшов висновок про розв`язання спору та заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування за наявними матеріалами справи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов\~підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, порушив принцип правової визначеності, оскільки не визначив способи участі позивача у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.сп.17). Позивачі [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] (а.сп. 14).\~\~\~\~ З 12 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2022 року у справі № 462/652/22 було розірвано (а.сп. 18-20). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00039541759 від 04.05.2023 після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.сп. 57). Позивачка [PERSON] 02.08.2022 зверталася до ВП №1 Львівського РУП №2 ГУНП в Львівській області із заявою щодо спричинення їй тілесних ушкоджень 23.07.2022 близько 10 год. 30 хв. біля свого місця проживання двома невідомими чоловіками, за вказаним фактом розпочате кримінальне провадження №12022142390000313 (а.сп. 22-23). Позивач [PERSON] звертався до служби у справах дітей Коростенської міської ради, Іршанської селищної ради та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з приводу перешкоджання відповідача у спілкуванні з їх онукою [PERSON] , на що отримала відповіді про необхідність вирішення спору щодо участі у вихованні онуки в судовому порядку (а.сп. 24-33). Відповідач також 14.07.2022 зверталася до відділу поліції №1 Залізничного району м. Львова з приводу самовільного відібрання сином позивачів [PERSON] їх малолітньої дочки [PERSON] , а також 26.07.2022 надавала до відділу поліції письмові пояснення з приводу конфлікту з колишнім чоловіком та його батьками (позивачами) з приводу місця проживання їх дитини (а.сп. 114-115, 134-138). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, що призвело до того, що вони між собою особисто майже не спілкуються, висловлюють взаємні образи та звинувачуючи одне одного в неналежному догляді за малолітньою [PERSON] , що призводить до створення перешкод у побаченні із дитиною і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють позивачам у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Той факт, що відповідачкою чиняться певні перешкоди у спілкуванні діда та баби з дитиною, викликані особистими неприязними відносинами сторін, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та був підтверджений як поясненнями сторін щодо блокування засобів зв`язку для позивачів, так і іншими доказами, зокрема зверненнями позивачів до органів опіки з приводу перешкоджання їм у побаченні з онукою з боку відповідачки, перепискою сина позивачів та відповідачки у мобільних додатках, а також частково підтверджується поданим відповідачкою відзивом на позов, в якому вона зазначила, що «показала дитину у WhatsApp та рекомендувала колишньому чоловіку та його родині звертатися до органів опіки щоб зафіксувати дати зустрічей з дитиною», а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити таких перешкод підлягають до задоволення. Про наявність конфліктної ситуації між сторонами та вчинення перешкод щодо побачень з [PERSON] свідчить також електронні докази, а саме переписка відповідача та сина позивачів у месенджерах «Вайбер» та «Телеграм», досліджені судом відповідно до вимог ст. 7, ч.5 ст.100, ст. 236 ЦПК України та ст.ст. 302, 306 ЦК України у нарадчій кімнаті без оглошення їх змісту у судовому засіданні (а.сп. 86, 117-133). Зміст вказаних доказів узгоджується з іншими письмовими доказами у справі та поясненнями сторін, наданими у судовому засіданні, зокрема щодо виникнення конфлікту у період з червня по липень 2022 року, містить обмін фотографіями [PERSON] , що не заперечувалося сторонами, обговорення питань виїзду матері з дитиною за межі території України, а тому дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 (п.35-38). Про чинення перешкод позивачам у спілкуванні з онукою свідчить і той факт, що відповідач неодноразово змінювала місце проживання з дитиною, проте не повідомляла його позивачам, що об`єктивно не дає можливості особисто бачитися з онукою. Про зміну свого місця проживання позивач також не повідомляла суд, що призводило до неможливості надання органом опіки і піклування висновку щодо розв`язання спору між сторонами, постійного залучення судом до участі у справі інших органів опіки та піклування, а відповідно до тривалого розгляду справи судом. Суд зауважує, що право діда та баби на спілкування з онукою є їх незаперечним правом, а спілкування онуки з дідом та бабою відповідає її інтересам, таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, підтримки контактів з іншими членами родини. Факт наявності конфлікту сторони не заперечували, проте жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку позивачів відносно онуки, зокрема вчинення відносно неї фізичного чи психологічного насильства судом не встановлено; доводи відповідачки про те, що під час спілкування з позивачами у її доньки з`являться різноманітні психологічні травми, блоки та страхи, які згодом не дадуть їй нормально розвиватися і побудувати щасливі відносини в дорослому житті, що негативно впливатиме на фізичне самопочуття та викличе різноманітні психосоматичні захворювання не підтверджені належними доказами, є припущеннями, а тому відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України судом до уваги не беруться. На виконання ухвали суду від 21.03.2024 Вараською міською радою надано висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення способу участі діда [PERSON] та баби [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради №147-РВ-24 від 23.04.2024, згідно якого орган опіки та піклування з урахуванням поданих відповідачкою 05.04.2024 пояснень та враховуючи конфліктні відносини, зважаючи на вразливість психіки дитини трирічного віку, відвідування нею дошкільного закладу та в подальшому навчальних, спортивних гуртків, за наявності військового стану в країні, вважає за доцільне визначити спосіб участі діда [PERSON] та баби [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , таким чином: 1. \~ \~ \~ \~Зустріч першої суботи кожного кварталу. 2. \~ \~ \~ \~Зустріч тривалістю 5 годин за місцем фактичного проживання матері дитині та у її присутності, без можливості вивезення дитини за межі населеного пункту, де проживає матір з дитиною. 3. \~ \~ \~ \~За тиждень до їхньої зустрічі з дитиною обмінюватись інформацією .з [PERSON] щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан її здоров`я, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з нею. 4. \~ \~ \~ \~Зустріч на наступний день після дня народження діда [PERSON] , баби [PERSON] та малолітньої [PERSON] за місцем фактичного проживання матері [PERSON] . 5. \~ \~ \~ \~У разі, якщо зустріч не відбулась у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, то цей час переноситься на інший зручний час та день за домовленістю. 6. Спілкування за допомогою телефонного зв`язку та відеозв`язку має відбуватися з повагою до особистого простору та режиму дня дитини з 18:00 до 20:00 години. Суд вцілому погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо порядку участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онуки, разом з тим, не погоджується з періодичністю побачень один раз на квартал, оскільки Трохановській Алісі всього чотири роки, вона швидко росте і змінюється та у ранньому віці у дитини формується психо-емоційна прив`язаність до близьких осіб, а запропонований відповідачем та органом опіки графік побачень 5 годин на квартал, тобто всього 4 рази на рік не дасть можливість встановити тісний емоційний контакт дитини з дідом та бабою та повноцінно забезпечити її право на контакт з членами родини. Також, суд вважає, що з огляду на тривалу відсутність побачень позивачів з онукою з 2022 року, перші дві зустрічі мають бути проведені за обов`язкової участі матері, а в подальшому присутність матері обов`язкова лише за її вимогою з урахуванням налагодження контакту дитини з позивачами. При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: 1) малолітній вік дитини (4 роки), 2) необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дитини до баби та діда; 3) вразливий психологічний стан малолітньої дитини, на який значний вплив мають такі чинники як: одне і теж оточення, звичний режим дня, відхід до сну в один і той саме час, гігієнічні процедури, певні сформовані звички, що сприяють нормальному відпочинку і відомі лише матері. Разом з тим, суд відхиляє доводи сторони позивача про не врахування висновку органу опіки та піклування, оскільки позивачі не були завчасно повідомленими про засідання опікунської ради Вараської міської ради, з огляду на те, що в судовому засіданні встановлено, що позивачам було відомо про проведення такого засідання, вони будь-яких заяв про перенесення засідання опікунської ради або своїх письмових пропозицій щодо встановлення способів побачень з онукою не подавали, а направили заяви про розгляд вказаного питання без їх участі. Крім того, під час проведення 09.05.2024 підготовчого засідання представник позивачів повідомив суд про ознайомлення з висновком органу опіки та піклування, проте будь-яких клопотань про його необгрунтованість чи повторне витребування висновку органу опіки та піклування не заявляв. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а також беручи до уваги наявні у справі докази, виходячи з інтересів дитини і вимог статей 159, 257 СК України, суд, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків та інших родичів, вік дитини на час вирішення цього питання, режим її розпорядку дня, дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначення судом способу спілкування діда [PERSON] та баби [PERSON] з малолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , а саме: 1) систематичні побачення першої суботи кожного місяця тривалістю до 5 годин за місцем фактичного проживання матері дитині без можливості вивезення дитини за межі населеного пункту, де проживає матір з дитиною, перші дві зустрічі - за обов`язкової присутності матері, подальші зустрічі - у присутності матері за її вимогою; 2) зустріч з дитиною щороку у дні народження діда [PERSON] і баби [PERSON] та на наступний день після дня народження [PERSON] у час та місці за домовленістю з матір`ю [PERSON] , у перший рік після набрання рішенням законної сили - у присутності матері за її вимогою, у наступні роки за відсутності матері; 3) за тиждень до зустрічі [PERSON] , [PERSON] з дитиною [PERSON] обмінюватись інформацією з [PERSON] засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан її здоров`я, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з дитиною; 4) у разі, якщо зустріч не відбулась у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, то цей час переноситься на інший зручний час та день за домовленістю сторін; 5) спілкування із онукою [PERSON] засобами телефонного зв`язку та через мобільні додатки, які дають можливість спілкуватися за допомогою відеозв`язку з 18:00 год. до 20:00 год. щодня з повагою до особистого простору та з урахуванням режиму дня і стану здоров`я дитини. Саме такий спосіб участі діда і баби у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як позивачів, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі діда і баби у процесі виховання дитини. Разом з тим, з огляду на малолітній вік [PERSON] та відсутність на час розгляду справи прив`язаності дитини до позивачів та тісного контакту з ними, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд відмовляє у позовних вимогах в частині надання можливості щороку у період літніх канікул діду [PERSON] та бабі [PERSON] протягом тижня виїздити разом із онукою [PERSON] до місць оздоровлення за домовленістю з матір`ю, проте без її присутності. При цьому суд зазначає, що у разі зміни обставин, що стали підставою для ухвалення такого рішення, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, а також з урахуванням стану здоров`я, яке суд не має можливості передбачити на перед, кожна зі сторін не позбавлена в майбутньому права звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу його участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] , що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини, у тому числі про надання можливості виїздити з онукою на оздоровлення без присутності матері. На підставі викладеного,

Outcome: partial