Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 02.11.2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Після смерті батька відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:01:496:0040, площею 0,1000 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74239089 від 06.10.2023 року, позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] , звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 06.10.2023 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , реєстровий № 4-298. Також, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. було видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.10.2023 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:01:496:0040, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , оскільки за спадкодавцем не було належним чином зареєстроване право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень. Позивач зазначив, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №94/17 від 25.07.2007 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок громадянам у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська», померлому [PERSON] було безоплатно передано у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:01:496:0040, що розташована у [ADDRESS] . Відповідно до довідки №961/1 від 05.02.2009 року, виданою Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] був знищений під час пожежі 04.08.2008 року у приміщенні інституту «Дніпроцивільпроект». Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений на ім`я померлого [PERSON] , але через його знищення на руки [PERSON] його не отримав, що стало перешкодою для реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку, кадастровий №1210100000:01:496:0040, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача Дніпровської міської ради надала до суду відзив, у якому заперечувала проти позову із посиланням на те, що позивач обрав неналежним спосіб захисту своїх прав, оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. у судове засідання не з`явилася, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали\~цивільної справи\~та матеріали\~спадкової справи\~№125/2016 після смерті [PERSON] , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.10.1975 року, актовий запис №2111 (а.с.15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 02.11.2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.5). Після смерті батька позивача відкрилася спадщина, що складається із: -житлового будинку [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 03.09.1981 року, зареєстрованого у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 27.08.1982 року, записаного у реєстрову книгу №145 за реєстровим №12 (а.с.80,81); -земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:01:496:0040, площею 0,1000 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №94/17 від 25.07.2007 року (а.с.19). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74239089 від 06.10.2023 року, позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] , звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.9). 06.10.2023 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , реєстровий № 4-298 (а.с.8). Також, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. було видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.10.2023 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:01:496:0040, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , оскільки за спадкодавцем не було належним чином зареєстроване право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (а.с.18). На підставі рішення Дніпропетровської міської ради №94/17 від 25.07.2007 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок громадянам у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська», померлому [PERSON] було безоплатно передано у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:01:496:0040, що розташована у [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до довідки №961/1 від 05.02.2009 року, виданої Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] був знищений під час пожежі 04.08.2008 року у приміщенні інституту «Дніпроцивільпроект» (а.с.16). Державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений на ім`я померлого [PERSON] , але через його знищення на руки [PERSON] його не отримав, що стало перешкодою для реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень . \~Відповідно до даних спадкової справи 125/2016 спадкоємцем померлого є його син [PERSON] , який прийняв спадщину в установленому законом порядку (а.с.53 зворот). Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України "Про нотаріат", при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України "Про нотаріат", покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). У свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з п. п. 1,2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином судом встановлено, що заявлене позивачем право підлягає визнанню, а позов задоволенню, тому суд вважає визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку, кадастровий №1210100000:01:496:0040, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по справі суд вважає віднести на рахунок держави.

Outcome: approved