Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Козар Михайло Володимирович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 24 вересня 2021 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей немає. Позивач повідомив, що з квітня 2023 року шлюбні подружні стосунки з відповідачкою фактично були припинені, подружжя проживає окремо. Позивач зазначив, що на разі кожен з подружжя живе своїм життям, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивача до суду із вимогою про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою. Ухвалою суду від 14.05.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою у позивача витребувано оригінал свідоцтва про шлюб і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом та витребувано від позивача докази по справі. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення з вищевказаним судовим рішенням та копією позовної заяви з доданими до неї документами, направлене відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 26) 29.05.2024 від адвоката позивача на виконання вимог ухвали суду від 14.05.2024 надійшли витребувані докази. У строк, встановлений ухвалою суду від 14.05.2024, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Водночас, 31.05.2024, до початку розгляду справи по суті, від відповідачки надійшла заява про визнання нею позовних вимог. Будь-які докази по справі, крім поданих адвокатом позивача разом із позовною заявою та на виконання вимог судового рішення, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачкою позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.09.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24.09.2021, актовий запис № 2638. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 21) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Наведені адвокатам позивача у позові обставини, що стали підставою для звернення до суду, відповідачкою не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладенесуд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачкою позов. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.05.2024. (а.с. 3) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 605, 60 гривень, а з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню решта судового збору в сумі 605, 60 гривень. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачкою не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved