Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 06.07.2011 року в сумі 49\~369,90 гривень, з яких 38\~932,35 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10\~437,55 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 06.07.2011. Підписанням заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну карту, розмір кредитного ліміту на якій було збільшено до 41000,00 гривень. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 17.10.2023 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 49\~369,90 гривень, з яких 38\~932,35 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10\~437,55 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Існування цієї заборгованості стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 28.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано у позивача виписку по рахунку відповідача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Марусич М.С. у визначений ухвалою суду строк звернувся до суду із відзивом на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги відповідачем не визнаються та просить суд відмовити у задоволенні. Свою позицію мотивує тим, що дійсно 06.07.2011 року [PERSON] підписано заяву-Анкету №б/н від 06.07.2011. Підписанням заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну карту. [PERSON] користувалась даним кредитом весь час, вчасно погашала заборгованість, яка виникала. Станом на 21.12.2022 року заборгованості по даному кредиту не було, однак, на рахунку були особисті кошти у розмірі 2 998.22 грн. 02 січня 2023 року коли [PERSON] знаходилась за кордоном, а саме в Італії (м. Генуя), невстановлені особи викрали з кредитної картки відповідача грошові кошти в розмірі 42 538,85 гривень, шляхом здійснення оплати послуг, по факту чого відкрито 25 04.2023 року кримінальне провадження за №12023020040000261. [PERSON] не здійснювала оплату послуг 02.01.2023 року в період часу з 02:42 до 04:18, а також не передавала/не повідомляла стороннім особам та не вводила пароль(пін-код, номер, СVV кредитної картки) та свої особисті дані, не переходила за посиланнями на сайти. В період, коли з кредитної картки викрадалися грошові кошти, смс-повідомлення про зняття коштів на телефон не надходили, запити підтвердження здійснення операцій за програмним комплексом «Приват24» не надходили, кредитна картка Банком заблокована не була, [PERSON] не було відомо відразу про незаконне списання коштів, це підтверджується користуванням [PERSON] коштами, які знаходились на картці, не як кредитні, а як особисті кошти залишок яких становив на 20.12.2022 року у розмірі 2 998,22 грн. Після того, як [PERSON] дізналася, що з її рахунку знято грошові кошти, її син [PERSON] на підставі довіреності від 05.09.2020 року зареєстрованій в реєстрі за №497 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б., звернувся у відділення поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із письмовою заявою про вчинення злочину, за його заявою розпочато досудове розслідування. Також [PERSON] повідомив про факт зняття коштів у [PERSON] з рахунку, службу безпеки банку. 18 жовтня 2023 року представником [PERSON] було направлено також заяву(повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення до Департаменту кіберполіції управління протидії кіберзлочинам у Вінницькій області. 04 листопада 2023 року отримано відповідь про розгляд звернення та прийняття рішення, де зазначено наступне: зважаючи, що в повідомлені потерпілої особи вказані факти можуть містити ознаки кримінального правопорушення у зв`язку з чим матеріали звернення надіслано за належністю до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області. Відповідно до виписки наданої Банком до позовної заяви за договором №б/н за період 21.05.2013 - 20.10.2023, видно несанкціоновані транзакції, які відбувались 02.01.2023 року на загальну суму 42 538,85 грн. Оскільки, [PERSON] не було відразу виявлено факт несанкціонованого зняття колітів, вона продовжувала користуватись кредитною картою, знаючи що в неї там ще були особисті кошти у розмірі 2 998,22 грн. За січень 2023 року витрати по кредиту становили 6 440,79 грн. З березня 2023 року Банк почав проводити списання відсотків за використання кредитного ліміту, тобто за період з 01.03.2023 - 01.10.2023 розмір списаних відсотків становить 11 955.10 грн. Також [PERSON] проводила погашення кредиту і за період 14.01.2023 - 01.05.2023 становить 8 566,62 грн. [PERSON] не визнає позовні вимоги в повному обсязі по наступним причинам: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 38 932,35 грн. - не визнає, оскільки, всю суму було несанкціоновано знято третьою особою та банк не зміг зберегти кошти, що були на рахунку; заборгованість по відсоткам у розмірі 10 437,55 грн. - не визнає, оскільки, вони нараховувались на використаний кредитний ліміт, який [PERSON] не використовувала, крім того її син [PERSON] та вона особисто повідомляли банк про незаконне зняття коштів, а також просили зупинити нарахування відсотків, тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із безпідставністю. 19.04.2024 року представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив представника відповідача, в якій зазначена позиція аналогічна до викладених у позовній заяву. Крім того, представник позивача звертає увагу на те, що при вивченні даних, отриманих за заявкою встановлено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями за період часу 02.01.2023 до 03.01.2023 відсутня. Карту 5167803205183978 АТ Ощадбанк внесено в список скомпрометованих карт. Проаналізувавши адмін панель ЧАТонлайн, діалогів за даний період по клієнту не було. Відповідно до умов Договору клієнт зобов`язаний: - застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п 1.1.2.10 УіП); -інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 УіП); Враховуючи вищевикладене та враховуючи той факт що 02.01.2023 було здійснено входи в акаунт клієнта в Приват24 [NUMBER] з використанням двох пристроїв, один з яких не є типовим для даного акаунту, вказує на передачу паролю в Приват24 третім особам або здійснення операції особисто клієнтом. Тому, представник позивача вважає, що факт вчинення відносно відповідачки шахрайських дій третіми особами, які в свою чергу могли зняти з її кредитного рахунку кошти можливий, але не доведений належними та допусти доказами. Тому, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, том у представник позивача враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, посилаючись на викладенні обставини у відзиві на позов, просить відмовити у зв`язку із безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін по справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2011 року [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування. Вказана заява не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, комісії, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, відповідач 31.08.2022 року підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та отримав кредитну карту, розмір кредитного ліміту на якій було збільшено до 41\~000,00 гривень. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 06.07.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 31.08.2022 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.07.2011, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карток, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, виписка за договором № б/н від 06.07.2011 за період з 21.05.2013 по 20.10.2023, витяг Умов та Правил надання банківських послуг, статут АТ КБ «ПриватБанку», витяг з Державного реєстру банків та виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інших доказів в обґрунтування своєї заяви позивач не надав. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 06.07.2011 станом на 13.12.2023 року становить 49\~369,90 гривень, з яких 38\~932,35 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10\~437,55 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як слідує із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника від 06.07.2011 в ній відсутні його умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, комісії, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту, стягнути відсотки. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, що також не заперечується відповідачем. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком є належним доказом, оскільки цей доказ хоча і залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, але у ньому наявний підпис відповідача, що підтверджує його згоду та волевиявлення, а також обізнаність із умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, судом встановлено, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Також судом встановлено, як вбачається із виписки наданої позивачем, відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, отже суд приходить до висновку, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження представника відповідача щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо позиції відповідача та її представника викладеної у відзиві, що [PERSON] не визнає позовні вимоги в повному обсязі по наступним причинам: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 38 932,35 грн. - не визнає, оскільки, всю суму було несанкціоновано знято третьою особою та банк не зміг зберегти кошти, що були на рахунку; заборгованість по відсоткам у розмірі 10 437,55 грн. - не визнає, оскільки, вони нараховувались на використаний кредитний ліміт, який [PERSON] не використовувала, крім того її син [PERSON] та вона особисто повідомляли банк про незаконне зняття коштів, а також просили зупинити нарахування відсотків, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст.\~1071\~ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність. Положеннями статті 1073\~ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1092ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Отже, положення Цивільного Кодексу\~України передбачають прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. Відповідно до статей 32.1, 32.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пунктів 7, 8, 9 вказаного Положення емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний, зокрема негайно зупинити здійснення операцій із використанням цього електронного платіжного засобу, негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Наведене узгоджується з правою позицією Верховного Суду України у справі № 168/613/16-ц від 05 грудня 2019 року. Зазначені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Відповідальність позичальника є важливим чинником. Так, позичальник не буде відповідати за шахрайські дії з його карткою та матеріальну відповідальність за неналежні платіжні операції в разі дотримання таких умов: своїми діями або бездіяльністю позичальник не сприяв утраті або незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції; виявивши безпідставне списання коштів, позичальник невідкладно повідомив про це в банк і правоохоронні органи. Крім звернення до правоохоронних органів, представник [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про вчинення шахрайських дій, а також просила поновити або списати суму коштів до стану, у якому перебував рахунок перед виконанням несанкціонованих операцій щодо зняття коштів та припинити нарахування відсотків. АТ КБ «ПриватБанк» в свою чергу неодноразово повідомляв відповідачці, що 02.01.2023 було здійснено входи в акаунт клієнта в Приват24 [NUMBER] з використанням двох пристроїв, один з яких не є типовим для даного акаунту, вказує на передачу паролю в Приват24 третім особам або здійснення операції особисто клієнтом.. Банк роз`яснив положення про сервіс та повідомив про те, що не має можливості повернути грошові кошти. Разом з тим будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що використання грошових коштів з рахунку було здійснене не позивачем, або без її сприяння, у матеріалах справи відсутні. Як і відсутні докази втрати позивачем кредитної картки, свого телефону з фінансовим номером чи ПІН-коду, а також докази блокування номеру телефону чи заволодіння персональними даними позивача іншою особою. Заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є належним і допустимим доказом вчинення відносно [PERSON] шахрайських дій і заволодіння її коштами з карткового рахунку 02.01.2023 року. На даний час слідство триває, винна особа не встановлена, а також не встановлено чи відбулося здійснення спірних банківських операцій з волевиявлення позивача, або внаслідок шахрайських дій інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2\~ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку, що підстав для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» немає. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму відзиві, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Вищевикладене також підтверджується випискою по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже судом встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки. Стосовно черговості погашення заборгованості на яку звертав увагу представник відповідача, як на неправомірному, при якій основна сума боргу погашається в останню чергу, то суд звертає увагу, що така черговість визначена ст. 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже зарахування коштів на погашення заборгованості здійснюється відповідно до положень ЦК України, а твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, пунктом 1.1.3.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з карткового рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту карткового рахунка. Тобто при нарахуванні Банком процентів, комісій, пені і не внесення коштів Клієнтом на погашення цієї заборгованості, Банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Також суд бере до уваги ту обставину, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не використовував кошти, а ними заволоділи шахрайським шляхом треті особи не знайшло своє підтвердження на час розгляду даної справи, а тору відповідач має виконати свої зобов`язання. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку та виписки за договором №б/н за період 21.05.2013 -20.10.2023, заборгованість відповідача станом на 17.10.2023 становить у розмірі 49\~369,90 гривень, з яких 38\~932,35 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10\~437,55 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Вказаний розрахунок відображає всі операції, які здійснювалися з використанням кредитної картки. Враховуючи положення ст. 1049,1054 ЦК України [PERSON] мала повернути АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 49\~369,90 гривень. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тому, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 49\~369,90 гривень , оскільки позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відповідно обумовлених відсотків. З огляду на викладене позов підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved