Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданою громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Позов мотивовано тим, що унаслідок протиправних дій службових осіб Київської міської прокуратури, яка полягає у перебуванні позивача під слідством та судом з 07.11.2008 по 25.09.2023 протягом 16 років з необґрунтованою підозрою в рамках кримінального провадження №12013110000000969 від 25.09.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України та за ч. 2 ст. 366 КК України, позивачу завдано моральної шкоди та матеріальної шкоди в розмірі 79 994 853,70 грн., згідно Експертного висновку про завдану матеріальну шкоду № 7- Е від 05.03.2024. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2023 у справі № 752/19952/13-к клопотання обвинувачених задоволено та на підставі ст. 49 КК України звільнено [PERSON] , від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов ПАТ «Банк Фамільний» залишено без розгляду, роз`яснивши право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 752/25533/23 відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Таким чином, позивач вважає, що завдана моральна та матеріальна шкода підлягає стягненню в порядку цивільного судочинства. Водночас, позивач вказує, що підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди є тривале безпідставне перебуванням під слідством і судом протягом 16 років, незаконне, на думку позивача, накладання арешту на майно [PERSON] та притягнення позивача у якості обвинуваченого у кримінальному провадженні № 12013110000000969 внесеного до ЄРДР 25.09.20213, що передбачене ст.ст. 1174, 1176 ЦК України, ст. ст.1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача надав відзив. В судовому засіданні просив відмовити в позові , посилаючись на безпідставність. Вказувала, що відповідно до ст. 2 Закону України 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тощо. Представник відповідача ДКСУ відзив не надав. В судове засідання не з`явився, судом визнано можливий розгляд у відсутність. Ухвалою Печерського райсуду від 8.03.24р. відкрито провадження в порядку загального. Ухвалою Печерського райсуду від 17.04.24р залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державу України в особі Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул .Бастіонна, 6, ЄДРПОУ 37567646) Ухвалою Печерського райсуду від 9.06.24р. закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Згідно із ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. (ч. 2 ст. 1176 ЦК України). Таким Законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України). Вищезазначеним нормативно-правовим актом визначені спеціальні підстави відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету, коло осіб. Які мають право на відшкодування шкоди та підстави для її відшкодування. Згідно із ст. 1 Закону України 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Так, відповідно до ст. 2 Закону України 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тощо. Відповідно до ст. 3 Закону України 266/94-ВР у наведених ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Статтею 13 Закону України 266/94-ВР передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. З аналізу наведених норм вбачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, що встановлений Законом України 266/94-ВР необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена шкода. Незаконність перебування особи під слідством і судом, відповідно до ст. 2 Закону України 266/94-ВР, підтверджується постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Крім того, відповідно до п. 3 Положення про застосування Закону України 266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.03.1996 року № 6/5/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Судом встановлено , що Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2023 у справі № 752/19952/13-к судом задоволено клопотання обвинувачених та на підставі ст. 49 КК України звільнено [PERSON] , від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Положенням ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не передбачають відшкодування у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Зважаючи на те, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, не є реабілітуючою обставиною та не виправдовує особу, яка вчинила діяння, а том не є підставою для відшкодування моральної шкоди [PERSON] . Щодо відшкодування з Державного бюджету України матеріальної шкоди в сумі 52 767 783,30 грн. на користь позивача та 25945 993,70 грн. судом встановлено. Пунктом 1 частини 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна. Тобто, законодавцем визначена чітка процесуальна можливість особи на оскарження дій слідчого, у разі незгоди з ними. Проте, [PERSON] , не надав суду належних доказів на підтвердження реалізації своїх прав щодо оскарження дій слідчого та прокурора в рамках кримінального провадження. Усі інші питання які пов`язані з діями слідчого та прокурора, які позивач вважає неправомірними вони можуть бути оскаржені тільки у порядку передбаченому КПК України. Так, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2023 у справі № 752/19952/13-к клопотання обвинувачених задоволено та на підставі ст. 49 КК України звільнено [PERSON] , від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Разом з тим, цивільний позов ПАТ «Банк Фамільний» залишено без розгляду, роз`яснивши право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Водночас, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 752/25533/23 відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Наразі, між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Банк Фамільний» виник цивільно-правовий спір, який розглядається судом в порядку цивільного судочинства. Крім того в позовній заяві позивач посилається , що матеріальна шкода (упущена вигода ) спричинена з вини банку ПАТ «Банк Фамільний» . Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану особи за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. При цьому потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Таким чином, на етапі встановлення факту заподіяння шкоди суд повинен встановити наявність збитків, спосіб, у який позивач може відновити порушене право, а також які витрати він змушений для цього понести. При цьому зміст норми ст. 22 ЦК України щодо витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, передбачає, що до збитків належать тільки такі витрати, які є обов`язковими та невідворотними. Позивач повинен довести факт незаконності (протиправності) дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, України, спричинення йому майнової шкоди та причинно- наслідкового зв`язку між ними. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Позивач належних та допустимих доказів спричинення йому шкоди не надав, її розміру, у зв`язку з чим не довів заподіяння йому такої шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Водночас, позивачем не обґрунтовано заявлено суму морального відшкодування, не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення майнової шкоди як з Державного бюджету України так і з Київської міської прокуратури, завданих збитків позивачеві тощо, у зв`язку з чим моральна та майнової шкода у загальному розмірі 79 994 853,70 є недоведеною. Ураховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до Київської міської прокуратури та до Держави Україна про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed