Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач [PERSON] у період часу з 2015 по 2019 рік проживав спільно із відповідачкою [PERSON] у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання в сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що Інгулецьким районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис № 69 від 01.03.2017. Через погіршення сімейних стосунків у 2019 році позивач та відповідачка стали проживати окремо. Син [PERSON] проживав з відповідачкою. У січні 2021 року відповідачка залишила малолітнього сина [PERSON] , разом з трьома її малолітніми дітьми, самих в квартирі, не повідомивши позивача про свої наміри, та виїхала за межі України. Про вказаний факт позивач дізнався від працівників поліції та служби у справах дітей, які виявили дітей залишених напризволяще. Після вказаного вчинку малолітніх дітей відповідачки, в тому числі й сина [PERSON] , забрали проживати до дитячого будинку, звідки позивач його забрав 12.03.2022. З вказаної дати позивач з сином проживають у житловому будинку в [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] знаходиться на утриманні батька і він самостійно займається його вихованням. Відповідачка з весни 2021 року проживає та працює за кордоном у Республіці Польща, будь - якої участі у вихованні дитини не приймає, не підтримує стосунки з дитиною. Відповідачка не виявила бажання бачитися з дитиною. Не спілкується з сином та не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Жодним чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Відповідачка як мати дитини покладених на неї законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь - якої іншої участі у вихованні сина. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Представник служби у справах дітей Джулинської сільської ради Паламарчук Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вказала про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка сина [PERSON] та інших своїх малолітніх дітей залишила самих в квартирі в м. Кривий Ріг та поїхала в невідомому напрямку. Коли даний факт був встановлений працівниками служби у справах дітей всіх дітей забрали до дитячого будинку. Коли термін перебування дітей в дитячому будинку, без рішення суду, закінчився про вказаний факт було повідомлено до служби у справах дітей Джулинської сільської ради, оскільки [PERSON] та діти були зареєстровані в с. Джулинка. Після цього вона поїхала в м. Кривий Ріг та забрала всіх дітей. [PERSON] був переданий батькові [PERSON] , з яким він проживає та перебуває на його утриманні. Спочатку [PERSON] виходила на зв`язок зі службою у справах дітей Джулинської сільської ради, однак згодом перестала та місце знаходження її невідоме. Вислухавши пояснення позивача, представника служби у справах дітей Джулинської сільської ради та дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З 2019 року позивач та відповідачка припинили фактичні шлюбні відносини та дитина залишилася проживати з відповідачкою [PERSON] . Позивачем стверджується та підтверджується показами представника служби у справах дітей Джулинської сільської ради, що в січні 2021 року відповідачка залишила малолітнього сина [PERSON] , разом з трьома її малолітніми дітьми, самих у квартирі, та виїхала за межі України. Про вказаний факт позивач дізнався від працівників поліції та служби у справах дітей, які виявили дітей залишених напризволяще. Після вказаного вчинку малолітніх дітей відповідачки, в тому числі й сина [PERSON] , забрали проживати до дитячого будинку, звідки позивач його забрав 12.03.2022. Судом встановлено, що з 2021 року відповідачка з сином не спілкується та не цікавиться його життям. Жодним чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Відповідачка як мати дитини покладених на неї законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідно до характеристики Теофілівської філії Шляхівського ліцею імені Г.Й. Кузика на [PERSON] хлопчик виховується в неповній сім`ї. Вихованням дитини займається тато. Дитина забезпечена одягом, відповідно до сезону та шкільним приладдям. Зовнішній вигляд дитини охайний, фізично дитина розвинута добре. Соціально-побутові навички самообслуговування достатньо сформовані. Мама, [PERSON] , участі у вихованні дитини не бере, шкоду не відвідує, із вчителями не спілкується. Згідно з довідкою ЗДО (дитячий садочок) "Чебурашка" с. Теофилівка Джулинської сільської ради від 07.10.2023 № 72 [PERSON] , [INFO] відвідував заклад дошкільної освіти "Чебурашка" с. Тиофилівка з 27.09.2022 по 30.08.2023. Батько виховує сина без участі матері. За час перебування дитини у дитячому садку, його мама, [PERSON] , вихованням та навчанням сина не цікавилася, не відвідувала батьківські збори та не сплачувала щомісячну батьківську плату за харчування. Згідно з актом обстеження умов проживання неповнолітньої дитини [PERSON] від 06.11.2023 [PERSON] проживає з батьком [PERSON] . Сім`я забезпечена продуктами харчування та засобами особистої гігієни, санітарно-гігієнічні умови на середньому рівні. У [PERSON] є місце для сну, навчання, одяг та взуття відповідно до сезону, речі в хорошому стані. Відносини між батьком та сином хороші, доброзичливі, побудовані на довірі. Догляд та нагляд за сином здійснює батько. Мати, [PERSON] , перебуває за кордоном. З наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2021 по 01.04.2024 вбачається, що відповідачка [PERSON] перетнула державний кордон на виїзд в пункті пропуску Краківець 31.07.2021. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Джулинської сільської ради від 29.05.2024 № 5а/3 комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Джулинської сільської ради вважає про доцільне позбавити [PERSON] , 1984 р.н., батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки. Вона протягом трьох років не займається вихованням сина, не піклується про нього. Уся турбота щодо виховання та утримання дитини покладена на батька [PERSON] . Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідачкою відносно їх малолітнього сина. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідачки по відношенню до малолітнього сина, яка проявляється в небажанні відповідачки виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до життя сина, його здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, тощо. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина, не приймається будь-яких дій щодо спілкування з дитиною. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати сина, її свідому винну поведінку, а тому суд приходить до висновку, що відповідачку належить позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів також є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач при поданні даного позову був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів та з урахуванням того, що питання про стягнення аліментів судом вирішено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Outcome: approved