Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У травні 2024 року до суду надійшла заява від представника заявника адвоката Грушка В.І. в якій він просить суд встановити факт того, що свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21 травня 1971 року, видане на ім`я [PERSON] належить [PERSON] [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 01 жовтня 2004 року. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про смерть і в його паспорті серії [NUMBER] , який видано Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 01 жовтня 2004 року зазначено, що [PERSON] має по батькові [PERSON] . Водночас, у водійському посвідченні від 14 вересня 1991 року та свідоцтві про шлюб [NUMBER] від 21 травня 1971 року зазначено по батькові [PERSON] як [PERSON] . Згідно експертного висновку, вказані імена по батькові попри розбіжності в документах є ідентичними. Зокрема, станом на поточну дату, заявник не може оформити виплату грошової допомоги членам сім`ї померлого пенсіонера, що виплачується відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки орган, який здійснював оформлення та видачу свідоцтва про шлюб у 1971 році «Гор бюро ЗАГС г. Куйбишева» на сьогодні знаходиться на території держави-агресора - РФ та заявниця обмежена у можливості оформлення свого права та можливості внесення відповідних виправлень до право встановлювального документу. А відтак відсутня об`єктивна можливість приведення оспорюваного документа у відповідність, крім через суд. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року відкрито окреме провадження у справі. Призначено судове засідання за участю сторін. В судове засідання викликано заявника та представника заінтересованої особи. Сторони в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання про задоволення заяви на підставі наступного. Судом встановлено, що 21 травня 1971 року було укладено шлюб між « [PERSON] , 1949 года рождения, уроженца Благовещенского района Башкирской АССР» (мовою оригіналу) та « [PERSON] , 1949 года роджения, уроженкой Благовещенского района Башкирской АССР» (мовою оригіналу), після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище « [PERSON] » (мовою оригіналу). Шлюб зареєстровано «Гор бюро ЗАГС г. Куйбышева» (мовою оригіналу), про шо в книзі записів актів громадянського стану про шлюби проведено відповідний запис №1971 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Документ видано на російській мові (а.с.10). Відповідно до водійського посвідчення серії [NUMBER] , виданого 14 вересня 1991 року в «ГАИ МВД-УВД г. Києва» (мовою оригіналу) вбачається, що воно належить « [PERSON] , 1949 года роджения, уроженцу Башкирской АССР» (мовою оригіналу). Документ видано російською моваю (а.с.16). Натомість, згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2004 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що виданий він вже на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця села Удально-Дуваней Благовещенського району Башкортостану. В паспорті наявна відмітка про передування у шлюбі із [PERSON] , шлюб зареєстровано 21 травня 1971 року Бюро ЗАГС м. Куйбишева (а.с. 13-14). [INFO] в м. Київ, у віці 74 років помер [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Удельно-Дуваней Благовещенського району Башкортостану, РФ, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено відповідний актовий запис №742 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.12). Управлінням з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, розглянувши заяву [PERSON] №80 від 23 січня 2024 року щодо виплати одноразової грошової допомоги за померлого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги як дружині померлого військовослужбовця через наявності розбіжностей у наданих документах, а саме в свідоцтві про смерть від [INFO] серія [NUMBER] по батькові чоловіка [PERSON] , а в свідоцтві про шлюб - [PERSON] (а.с.11). Як встановлено судом, документи, видані не в Україні та мають розбіжності в написанні по батькові померлого чоловіка заявниці, а саме « [PERSON] » (російською мовою) та « [PERSON] » (українською мовою). Після смерті чоловіка - [PERSON] , заявник зіштовхнулася з перешкодою при оформленні документів, яка стосувалася різного написання по батькові її чоловіка в різних правовстановлюючих документах. З огляду на те, що Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] було видане не в Україні, а у місті Куйбишев - в той час це Автономна радянська соціалістична республіка, а також враховуючи рік видачі цього Свідоцтва, а саме - 1971, здійснити виправлення в Свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] в написанні по батькові померлого не можливо. Згідно експертного висновку №056/101-м-2 від 23 січня 2018 року, складеного Українським бюро лінгвістичних експертиз на замовлення [PERSON] від 23 січня 2018 року вбачається, що імена по батькові [PERSON] , рос. [PERSON] (зазначено в паспорті, свідоцтві про народження) та [PERSON] , рос. [PERSON] (зазначено в свідоцтві про шлюб, водійському посвідченні) попри розбіжності в документах є ідентичними (а.с.15). Згідно з п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснено у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 35 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, а оформлення особистих чи майнових прав, які випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючий. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності їй свідоцтва про шлюб. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. За таких обставин на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що заявниця [PERSON] мала підстави для звернення до суду, бо у позасудовому порядку встановити факт належності її померлому чоловіку правовстановлюючого документа вона не має можливості. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, так як від його встановлення залежить виникнення, зміна або припинення її особистих майнових прав. Суд з урахуванням наданих заявницею доказів, доходить висновку про належність померлому [INFO] [PERSON] правовстановлюючого документа - Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] Гор бюро ЗАГС м. Куйбишева 21 травня 1971 року, в зв`язку з чим задовольняє заяву та встановлює факт належності їй правовстановлюючого документа. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на заявника.

Outcome: approved