Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" Мартиненко В.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.06.2017 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № Р04.249.70300. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 10 056,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. 03.12.2020 року між акціонерним товариством "Ідея Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал"(далі -ТОВ "ФК "Профіт Капітал"/ Фактор) укладено договір факторингу № 12/90 (далі - договір факторингу). Відповідно до п. 2.1договору факторингу АТ "Ідея Банк"відступає ТОВ "ФК "Профіт Капітал", а ТОВ "ФК "Профіт Капітал" приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ "Ідея Банк" за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ "Ідея Банк", та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ "Ідея Банк" до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ "ФК "Профіт Капітал" зобов`язань передбачених договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Так, ТОВ "ФК "Профіт Капітал" зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ "Ідея Банк". За таких обставин, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право за договором № № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року, що укладено між АТ "Ідея Банк" та відповідачкою. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року в загальній сумі 32 955,50 грн., суму сплаченого судового збору 2684 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Заочним рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2023 року позовні вимоги\~Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал"до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користьТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал"\~суму заборгованості в розмірі 32955,50 грн., яка складається з наступного: - 9980, 13 грн. заборгованість за основним боргом; - 7604,25 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; - 10364, 54 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями; - 1028,95 грн. заборгованість за 3 % річних за користування кредитом; - 3977, 63 грн. заборгованість за інфляційними витратами. Стягнуто з [PERSON] на користьТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал"сплачену суму судового збору в розмірі 2684,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користьТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал"\~7 000,00 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом\~Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал"до [PERSON] \~про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 04 липня 2024 року представник відповідача [PERSON] подала заяву про визнання позову в частині стягнення з її довірительки 14\~142 , 27 коп. та просить зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 1\~000 грн. Представник позивача просив справу розглянути у відсутність їх представника. Відповідач в судове засідання не з"явилася, представник відповідача подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, просила врахувати її заяву про часткове визнання позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 22.06.2017 року між\~ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № Р04.249.70300. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 10 056,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. 03.12.2020 року між акціонерним товариством "Ідея Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" (далі -ТОВ "ФК "Профіт Капітал"/ Фактор) укладено договір факторингу № 12/90 (далі - договір факторингу). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ "Ідея Банк" відступає ТОВ "ФК "Профіт Капітал", а ТОВ "ФК "Профіт Капітал" приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ "Ідея Банк" за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ "Ідея Банк", та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ "Ідея Банк" до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ "ФК "Профіт Капітал" зобов`язань передбачених договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Так, ТОВ "ФК "Профіт Капітал" зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ "Ідея Банк". За таких обставин, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал", починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право за договором № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року, що укладено між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] . Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти, яка, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.\~1054\~ч.\~1\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В даному випадку, позивачем надано докази того, що відповідач згідно умов укладеного договору з ПАТ «Ідея Банк» отримала 10 056,00 грн. Між тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за основним боргом в розмірі 9\~980,13 грн., при цьому з долученого розрахунку заборгованості не вбачається розрахунку, яким чином та в якій послідовності банк списував кошти, внесені відповідачем в рахунок погашення кредитних коштів в розмірі. Натомість, з долученого до заяви вдповідача про перегляд заочного рішення розрахунку заборгованості вбачається, що на погашення кредиту відповідачем було внесено 22.07.2017 року - 600 грн. та 22.08.2017 року - 600 грн., з яких відповідно до ч. 6 графіку погашення щомісячних платежів за кредитним договором № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року, підлягають списанню за тілом кредиту 22.07.2017 - 37,79 грн.; 22.08.2017 - 38,07 грн.; 22.09.2017 - 43,72 грн.; 22.10.2017 - 54,78 грн. та 22.11.2017 - 55,42 грн. Тобто, відповідач сплатила банку щомісячних платежів за тілом кредиту в сумі 229 грн. 78 коп. Відтак, заборгованість за основним боргом складає 9\~826 грн 22 коп. (10 056,00 грн. 229 грн. 78 коп.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 7\~604,25 грн. Що ж до розміру нарахованих процентів, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду № 14-10цс18 від 28.03.2018). Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту), то за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612\~ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові № 14-10цс18, Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Із дослідженого судом спірного договору вбачається, що його сторони передбачили строк виконання зобов`язання - до 22.06.2021 р. включно та термін дії договору - протягом строку кредитного договору, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Так, зі змісту кредитного договору № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року судом встановлено, що позивач отримала кредитні кошти в розмірі 10\~056, 00 грн. (п. 1.1) та згідно ч. 6 вказаного договору графіку щомісячних платежів за кредитним договором процент за користування кредитом з 22.07.2017 по 22.06.2021 р., тобто в межах кредитування складає 5\~286, 27 грн. Натомість, з досліджуваного судом розрахунок заборгованості, проведеного відповідачем вбачається, що на погашення кредиту відповідачем було внесено 22.07.2017 року - 600 грн. та 22.08.2017 року - 600 грн., з яких відповідно до ч. 6 графіку погашення щомісячних платежів за кредитним договором № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року, відповідач сплатила банку щомісячних платежів за тілом кредиту в сумі 229 грн. 78 коп., а відтак залишок в сумі 970, 22 грн. (1200 грн. -229,78 грн. ) підлягає списанню на відсотки за користування кредитом. Тому, враховуючи, що відсотки за вказаним договором в межах кредитування становлять 5\~286, 27 грн., то за мінусом 970, 22 грн. сплачених відповідачкою коштів підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 4\~316, 05 грн. Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 10\~354, 54 грн., то суд зазначає таке. Відповідно до пункту 3.2.4. кредитного договору № Р04.249.70300 від 22.06.2017 року позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом. Пунктом 1.4 кредитного договору позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір цієї плати визначений у пункті 6 кредитного договору, яким передбачено графік платежів за кредитом. Щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України "Про споживче кредитування") кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. За приписами\~ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит від кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит)грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця ( у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до положень ст. ст.\~2,\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблені відповідно доЗаконів України «Про банки і банківську діяльність», «;Про Національний банк України», «;Про споживче кредитування`встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Матеріалами справи встановлено, що відповідач відповідно до договору повинен сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредиту. За змістом ст. ст.\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263\~ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відовідно до вимог частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата у наведеному вище рішенні дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Судом встановлено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення 10\~354, 54 грн заборгованості за комісією не підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, індексу інфляції та 3% річних, то суд зазначає, що згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року по справі №127/17882/15-ц, стягнення інфляційних втрат і 3% річних здійснюється на підставі їх нарахування на суму боргу. Суд,\~здійснивши перерахунок\~3%\~річних з\~урахуванням суми\~боргу за\~період з\~03.12.2020\~по 23.02.2022,\~за формулою:\~сума боргу\~х 3%\~:\~365\~(кількість\~днів у\~році)\~х кількість\~днів прострочення,\~встановив,\~що розмір\~3%\~річних становить\~520,65\~ грн. Крім того, суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням суми боргу за тілом кредита за період з 03.12.2020 по 23.02.2022, за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, .... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення, встановив, що розмір інфляційних втрат становить 2 014,95 грн. За таких осбтавин позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16 677 грн. 87 коп., в тому числі 9\~826,22 - заборгованість за тілом кредиту, 4\~316, 05 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками;\~520,65\~грн -\~3\~%\~річних та\~2\~014,95 грн. - інфляційні втрати. Згідно з вимогами ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги позивача було задоволено частково, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 358,30 грн. (2 684Х16 677,87/32 955,50), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, додаткову угоду № 6 до договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, який датований 12 червня 2023 року, копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 12 червня 2021 року, копію акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023 року та копію платіжної інструкції №256 від 14 вересня 2023 року, якою стверджується оплата ТОВ «ФК «Профіт Капітал» Адвокатському об`єднанню «Правовий діалог» 7 000 гривень за професійну правову допомогу згідно договору №28092021-1 від 28.09.2021 року згідно акту приймання-передачі № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023 року. Таким чином, представником позивача підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Разом з цим, суд погоджується з клопотанням представника відповідача адвоката Романчук І.І. щодо не співмірності розміру правничої допомоги і вважає завищеною оплату наданих послуг, тому враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3\~000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин на користь позивача слід стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп., у стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Outcome: approved