Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У квітні 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання за кожним із них, як за членами колишнього колгоспного двору, право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому по [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що будинок, розташований по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а членами двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2024 року за [PERSON] визнано право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , а саме на частку вказаного житлового будинку, яка належить їй як члену колишнього колгоспного двору, та на частку в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] .. Позивачі зазначають, що вони позбавлені можливості в іншому, аніж в судовому порядку, зареєструвати свою частку, належну їм як членам колишнього колгоспного двору, в нерухомому майні. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 01 травня 2024 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 травня 2024 року у зв`язку з витребуванням доказів підготовче засідання у справі відкладено на 28 травня 2024 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року за клопотанням представника позивачів підготовче засідання у справі відкладено на 08 липня 2024 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивачі та їх представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що представник відповідача надав письмову заяву про визнання позову, суд відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.05.1995 р. № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) роз`яснив, що до правовідносин, що виникли до 15 квітня 1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (п. 6). Так, відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 даного кодексу визначено, що розмір часток члена колгоспного двору встановлюється виходячи із рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до положень Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968 року) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Частиною 1 статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до довідки-витягу з погосподарської книги, згідно з погосподарським обліком книги №02 за 1991-1995 роки, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , зареєстрований в старостинському окрузі під №85, станом на 15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору, головою якого була - [PERSON] , 1940 року народження, зареєстрована з 14 грудня 1980 року до 30 січня 2023 року, членами двору її донька [PERSON] , 1966 року народження, зять [PERSON] , 1960 року народження, онуки [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1991 року народження (а.с.15). [PERSON] народився [INFO] , тобто після 15 квітня 1991 року, тому членом колгоспного двору не був. Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , належав на праві власності у рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] частці кожному Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2024 року за [PERSON] визнано право власності на частку у житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому по [ADDRESS] , а саме на частку цього майна в порядку спадкування за заповітом та на частку цього майна, як члена колгоспного двору (а.с.37-39). \~ \~ \~ \~Позивачі зверталися до реєструючого органу з питання реєстрації права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частки у житловому будинку по [ADDRESS] , проте їм було відмовлено у зв`язку з неподанням документів, визначених ст.31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, позивачі позбавлені можливості в установленому законом порядку зареєструвати належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частки у житловому будинку [ADDRESS] . З технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що дана садиба складається з житлового будинку А-1, веранди а-1, ґанку а1, ґанку а2, погреба (збудовані в 1933 році), навісу а3, навісу а4, навісу а5, сараю Б (збудовані в 1960 році). Жодних відміток про наявність самочинного будівництва у садибі технічний паспорт не містить (а.с. 27-36). Відповідно до звіту про оцінку майна, проведеного ФОП [PERSON] 02 грудня 2023 року, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по [ADDRESS] , складає 60391 грн. Враховуючи, що право на частку у спірному будинку за позивачами підтверджено належними доказами, спірний будинок з господарськими будівлями є об`єктом права власності. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність судового захисту позивачів шляхом задоволення їх позовних вимог у повному обсязі та визнання за кожним із них права власності на частку у житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому по [ADDRESS] .

Outcome: approved