Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Ісопчук\~В.В., звернувся до Садгірського районного суду м.\~Чернівці із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у якому просить суд стягнути із відповідача на користь позивача 11\~000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2024 складає 436\~480 гривень. Вказує, що 01 липня 2021 року між [PERSON] , [INFO] , та між [PERSON] , [INFO] було укладено договір позики у формі розписки, що засвідчена власним підписом відповідача. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кошти у розмірі 11\~000 доларів США та зобов`язувався їх повернути до 05 липня 2021 року. Однак зазначає, що починаючи з липня 2021 року, позивач в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач ухилявся від взятих на нього зобов`язань по договору позики та на момент звернення до суду відповідач не повернув кошти у повному обсязі, а тому позивач вимушений звернутися з даним позовом про стягнення з нього коштів. З посиланням на відповідні норми, зокрема ст.ст. 1047, 1049, 526, 530, 610 ЦК України, просить суд задовольнити позов. Також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати, які складаються із витрат на оплату судового збору за позов та заяву про забезпечення позову та витрат на правничу допомогу (наводить їх орієнтовний розрахунок у розмірі 15\~000 грн). Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду на надходив. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, згідно із даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 переданий на розгляд судді Асташева\~С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 27.05.2024, після отримання інформації про останнє зареєстроване місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 11 червня 2024 року про що повідомлено сторони у справі. Також ухвалою суду від 16.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Ісопчука В.В. про забезпечення позову. У зв`язку із неявкою сторін підготовче судове засідання у справі відкладено на 19.06.2024. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.06.2024, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04 липня 2024 року. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача адвоката Ісопчука В.В. 04.07.2024 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідача у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання повідомлення за адресою останнього місця реєстрації та у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Відзив на позов від нього не надходив, як і жодних заяв чи клопотань. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, доходить таких висновків. Судом встановлено, що згідно із наданого представником позивача та дослідженого у судовому засіданні оригіналу розписки від 01 липня 2021 року наданої [PERSON] , останній вказує, що він, [PERSON] , [INFO] (далі зазначені паспортні дані), який проживає за адоресою: [ADDRESS] , позичив кошти у сумі 11\~000 доларів США у [PERSON] , [INFO] (вказані його паспортні дані), які зобов`язався повернути 05.07.2021. Вирішуючи заявлені вимоги суд враховує такі правові норми. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона пови.нна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. 31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а саме, що між сторонами: позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, укладено 01 липня 2021 року договір позики грошових коштів із строком його виконання 05 липня 2021 року, а саме щодо повернення грошових коштів у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 01.07.2021. Доказів про виконання зобов`язання (повернення суми позики) суду не надано. Договір пред`явлено до виконання про стягнення боргу у строки і в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України) і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №\~464/3790/16-ц, зробила висновки, які виклала у постанові від 16 січня 2019 року (провадження № 14-465цс18). Так, посилаючись на вимоги ст.ст. 1046 та 1049 ЦК України Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми як в іноземній валюті, так в національній валюті України. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Отже, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав\~ грошові кошти (борг) позивачу у встановлений строк (05.07.2021) не повернув, у зв`язку чим неповернуті гроші підлягають стягненню на користь позивача у примусовому порядку, а тому суд знаходить правові підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи факт пред`явлення позову про стягнення грошової суми в еквіваленті до іноземної валюти, станом на день подачі позову (15.05.20024), тобто день пред`явлення вимоги про сплату боргу, дослідивши матеріали справи, зокрема, боргову розписку, суд знаходить правові підстави для задоволення позову в повному обсязі, а з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 11 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2024 складає 436\~480 гривень. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи факт задоволення позовних вимог, суд знаходить підстави для стягнення із відповідача на користь позивача понесених судових витрат на оплату судового збору за подання позову у розмірі 3\~491,84 грн (квитанція про сплату № 5511-9093-4528-1319 від 15.05.2024). Разом із тим, враховуючи факт відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд не знаходить правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача понесених судових витрат за подання такої заяви у розмірі 484,48 грн. Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі суд враховує те, що у позові вказано лише їх орієнтовний розрахунок та не долучено доказів щодо їх понесення. На підставі\~ст.ст.16, 202, 207, 524, 526, 530, 533, 545, 610, 626, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10-13, 76-83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved