Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог. Стислий виклад позиції заявника та учасників справи [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ломакіна Марія Ігорівна, звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , дата народження: [INFO] , місце народження: с.Н. Олександрівка Горностаївського району Херсонської області, дата смерті: [INFO] , місце смерті: с.Барвінок Білозерського району Херсонської області. Заяву мотивує тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина згідно заповітку від 08.08.2018 року на земельну дільнику площею 6,79 га, яка розташована на території Киселівської сільської ради, яку померлий заповів заявнику. Вказує про те, що заявнику, зокрема з метою подальшого оформлення ним спадкових прав, необхідно отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка, проте він позбавлений можливості це зробити, оскільки у заявника відсутній будь-який документ виданий Державою Україна, на підставі якого було б можливо здійснити відповідну реєстрацію, а видане на тимчасово окупованій території 28.09.2022 року свідоцтво про смерть так званим «99100030 Сімферопольським районним відділом РАЦС № 2 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим» серії [NUMBER] не є таким документом. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявник долучив копію свідоцтва про смерть, видане органом реєстрації актів цивільного стану окупаційної адміністрації; копію заповіту, копію витягу з реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого місця проживання заявника. Оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] були надані документи, видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснювали свої повноваження, тому заявник просить встановити відповідний факт у судовому порядку, який необхідний для проведення державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. Тому, просить заяву задовольнити. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2024 року відкрито окреме провадження у вказаній справі. Пояснення учасників справи. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, в заяві просили розглядати справи у відсутність заявника та його представника, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився, про дату. Час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру Чорнобаївської територіальної громади, сформованого 22.05.2024 року заявник [PERSON] 30.10.2004 року народження УНЗР 20041030-07670 РНОКПП [NUMBER] починаючи з 10.03.2005 року значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Згідно дослідженої судом копії заповіту від 07.08.2018 року, затвердженої Секретарем Кисилівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, який зареєстровано в реєстрі за № 144, за життя [PERSON] заповів заявнику [PERSON] [INFO] земельну ділянку площею 6.79, кадастровий номер 652038300:050020:0004. На підтвердження факту смерті [PERSON] , померлого [INFO] в с. Барвінок Білозерського району Херсонської області, заявником надано копію свідоцтва про смерть, виданого так званим «99100030 Сімферопольським районним відділом ДРАЦС №2 Департаменту ДРАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим в Книзі реєстрації смертей, актовий запис №170229910003000857005», тобто на тимчасово окупованій території. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, передбаченими на тимчасово окупованій території, є недійсними і не створює правових наслідків. Отримані документи на підтвердження факту смерті [PERSON] є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про смерть особи не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. З огляду на вказане, зареєструвати факт смерті [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України, зкорема для подальшої реалізації свої спадкових прав, заявник не в змозі, оскільки отриманий документ, який виданий незаконними органами, не є документом, на підставі яких можливо провести державну реєстрацію смерті особи, а отже не створює жодних юридичних наслідків. Згідно зі\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] , [INFO] , місцем смерті якого була тимчасово окупована територія, а саме: с. Барвінок Білозерського району Херсонської області, який помер [INFO] , є доведеним та підлягає встановленню. До такого висновку суд прийшов на підставі письмових доказів, наданих заявником, які досліджені в судовому засіданні, нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості. У відповідності до ч. 4\~ст. 317 ЦПК України\~ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved