Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення з відповідача на користь позивача 63604,00 грн. заборгованості по коштах, які належать позивачеві, як спадкоємцю, члену сім?ї спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позивач обґрунтовує позов тим, що він є пасинком [PERSON] , [INFO] . [INFO] вітчим позивача - [PERSON] помер. Позивач, як член сім?ї спадкодавця - пасинок, постійно, на день смерті вітчима, зареєстрований та проживав, зареєстрований разом з ним по [ADDRESS] . Зазначені обставини свідчать, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті вітчима, оскільки має заповіт [PERSON] від 06.01.2022 року про своє право на все його майно. Однак спадкове майно, на даний час, не оформлював, до нотаріальної контори ще не звернувся, бо фактично прийняв спадщину і у майбутньому маю вирішити питання отримання свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/25804/22 від 28.02.2023 року було задоволено позов вітчима позивача - [PERSON] до ГУ ПФУ в Житомирській області про визнання протиправним та зобов?язання нарахувати, виплатити йому доплату до пенсії, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, який проживав на території радіоактивного забруднення, в розмірі двох прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи з 01.05.2022 року. Наявність зазначеного рішення суду не заперечується відповідачем, що слідує з його відповіді на запит позивача від 30.04.2024 року, в якій відповідач визначив суму заборгованості за даним рішенням - 63 604 грн. Рішення суду набрало законної сили 31.03.2023 року і підлягало виконанню. Кошти за рішенням суду нараховані відповідачем в добровільному порядку і мали виплачуватися [PERSON] , про це свідчить те, що кошти частково почали виплачувати [PERSON] з червня 2023 року і на його поховання було виплачено допомогу, з урахуванням доплати за рішенням суду від 28.02.2023 року. На даний час, на рахунку померлого [PERSON] залишилися нарахованими та невиплаченими кошти, які належали йому за життя, відповідно до розрахунків відповідача, в сумі 63 604 грн. Разом з тим, рішення суду на даний час не виконане в повному обсязі, так як [PERSON] помер. На даний час, існує заборгованість, яка відповідачем не виплачена ні покійному вітчиму, ні позивачу, як члену сім?ї спадкодавця, який проживав разом з ним та вів з ним спільне господарство, як спадкоємцю. На пенсійному рахунку померлого є нарахованими та невиплаченими кошти, які належали йому за життя, в сумі ,за розрахунками відповідача - 63 604 грн. Зазначені обставини підтверджуються відповіддю відповідача на запит позивача від 30.04.2024 року № 11856-9604/Л-02/8-0600/24, копія якої додається до позову. Питання щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , на даний час, не вирішувалось, оскільки позивачем ставиться перед відповідачем питання про отримання заборгованості по пенсійних виплатах спадкодавця в межах шестимісячного строку, визначеного ЦК України для прийняття спадщини, а саме - з 28.03.2024 року, тобто - до закінчення вказаного строку 02.08.2024 року. Крім того, дії щодо відкриття спадкової справи та вирішення питання про отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач матиме можливість вирішити в будь-який час, оскільки фактично прийняв спадщину. Позивач вважає, що зазначене не впливає на вирішення питання отримання заборгованості по пенсійних виплатах спадкодавця - його вітчима, оскільки такі кошти виплачуються членам сім?ї спадкодавця, які зареєстровані, проживали разом із спадкодавцем та вели з ним спільне господарство на день його смерті. Позивач вважає, що сума невиплаченої доплати має бути стягнута з відповідача на його користь у примусовому порядку, оскільки він не має іншої законної можливості захистити своє порушене відповідачем право, який у будь-який спосіб заперечує можливість виплат. Позивач звертається до суду, як член сім?ї спадкодавця, якому відповідачем не виплачено кошти, що належали за життя спадкодавцю - вітчиму позивача. Тобто, в даному випадку ставиться питання про стягнення коштів, які набули іншого правового статусу - спадщини, тому спір щодо їх стягнення має вирішуватися в цивільному порядку. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що через сімейні обставини, через незадовільний стан здоров`я, через віддаленість його місця проживання від міста знаходження суду, не має можливості бути присутнім на судових засіданнях, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв?язку із безпідставністю та необгрунтованістю, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року, ухваленого у справі № 240/25804/22 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити дії, яке набрало законної сили 31.03.2023 року, адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати з 01.05.2022 року [PERSON] підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.05.2022 року призначити та щомісячно проводити [PERSON] нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати у сумі 496 грн 20 коп. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач - [PERSON] народився [INFO] у «с. Р-Николаевская Олевского района Житомирской области» (мовою оригіналу). У графі «Батько» даного свідоцтва поставлено прочерк, у графі «Мати» зазначено « [PERSON] » (мовою оригіналу). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.03.2017 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2024 року. З копії довідки № 101 від 13 березня 2024 року, виданої виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області гр. [PERSON] , 1966 року народження, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1985 року по 05.03.2017 року, проживали разом та вели спільне домашнє господарство. Підстава для видачі довідки: книги обліку населення №1-29 за 1985-2017 роки. У матеріалах справи міститься копія заповіту від 06.01.2022 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті, зробив заповітне розпорядження щодо того, що належний йому на праві особистої приватної власності будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і взагалі, все те, що буде належати йому за Законом на праві особистої власності, він заповідає [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчено заступником сільського голови Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області Содель Т.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1. Згідно довідки № 98 від 13 березня 2024 року, виданої виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області гр. [PERSON] , 1966 року народження, він дійсно на день смерті гр. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав разом з ним в [ADDRESS] , та вели спільне домашнє господарство. Як вбачається з довідки № 99 від 13 березня 2024 року, виданої Білокоровицькою сільською радою Коростенського району Житомирської області гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час смерті, постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживав [PERSON] , 1966 року народження. Крім того, у матеріалах справи є довідка № 100 від 13 березня 2024 року, видана виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області гр. [PERSON] , 1966 року народження, про те, що він дійсно зареєстрований з 14.05.2018 року і по даний час в [ADDRESS] . 28.03.2024 року позивач звернувся із заявою, поданою на ім`я начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, з проханням виплатити йому, як спадкоємцю та члену сім`ї померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , нараховану та невиплачену йому за життя доплату до пенсії у розмірі двох прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи з 01.05.2022 року; у разі невиплати зазначених коштів, надати йому довідку про розмір коштів, які нараховані і невиплачені [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення суду від 28.02.2023 року у справі № 240/25804/22, що вбачається з копії вищевказаної заяви, долученої до матеріалів справи. На вищевказане звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 30.04.2024 року надало відповідь про те, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року у справі № 240/25804/22 виконано в повному обсязі. Виплата пенсій, надбавок, підвищень, які здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету, проводиться органами Пенсійного фонду України з виділених бюджетних асигнувань для виплати пенсій у розмірах, визначених законодавством. Виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення, може бути здійснена лише за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Згідно з пунктами 20 та 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов?язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Питання виплати заборгованості, нарахованої на виконання вищезазначеного рішення суду, може бути вирішено у разі зміни сторони стягувача. Крім того, на вказане вище звернення позивача, управління направило копію розрахунку суми, що підлягає виплаті, на виконання рішення суду від 28.02.2023 року у справі № 240/25804/22. У свою чергу, з долученої до позовної заяви копії розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року по справі № 240/25804/22 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії, непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") за період з 01.05.2022 року по 31.10.2023 року, вбачається, що розмір недоотриманої пенсії складає 63604,00 грн. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною 4 цієї ж статті, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим - чоловічий синонім поняття «мачуха». Стосовно до вітчима діти дружини іменуються «пасинками» («пасербами»), або «пасербицями» («падчерками, падчірками»). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема - копії довідки № 101 від 13 березня 2024 року, виданої виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області гр. [PERSON] , 1966 року народження, спадкодавець - [PERSON] , [INFO] , та мати позивача - [PERSON] , [INFO] , у період з 1985 року по 05.03.2017 року, проживали разом та вели спільне домашнє господарство. Підставою для видачі вказаної довідки стали книги обліку населення №1-29 за 1985-2017 роки. Крім того, у матеріалах справи знайшов своє підтвердження факт проживання та реєстрації позивача [PERSON] , у період з 14.05.2018 року по даний час, у селищі (смт) [ADDRESS] , зокрема - і на день смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з яким позивач разом проживав та вів спільне домашнє господарство. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). З аналізу доказів, які містяться у матеріалах справи, та викладених вище норм права, а також, офіційного тлумачення Конституційного Суду України та позиції Верховного суду, можна зробити висновок, що позивач дійсно є пасинком [PERSON] , а відтак - є членом його сім`ї. За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зважаючи на викладені вище норми права та те, що позивач [PERSON] є членом сім`ї спадкодавця [PERSON] , а, також, те, що він звернувся за виплатою суми пенсії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, [PERSON] має право на одержання нарахованої [PERSON] , але не отриманої ним за життя, пенсії. Крім того, як було раніше описано у рішенні, в матеріалах справи міститься копія заповіту від 06.01.2022 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті, заповів належний йому на праві особистої приватної власності будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (адреса спільної реєстрації та проживання позивача та спадкодавця), і взагалі, все те, що буде належати йому за законом на праві особистої власності, [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, як це указано у ч. 1 ст. 1235 ЦК України. Указане вище ще раз підтверджує волю спадкодавця [PERSON] щодо розпорядження належним йому майном, зокрема - й іншими майновими правами, на користь позивача. Факт дійсності заповіту не заперечується відповідачем, як і не заперечується факт належності позивача до членів сім`ї [PERSON] , що вбачається із копії відповіді, наданої відповідачем на звернення позивача, та з відзиву на позовну заяву, де вказане не оспорюється. Як передбачено статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, враховуючи те, що спадкоємець - [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, він вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Таким чином, суд вважає, що право позивача на одержання недоотриманої пенсії після смерті вітчима відповідачем порушено і підлягає судовому захисту, у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право. Не заслуговують на увагу доводи відповідача, викладені у відповіді на заяву позивача, щодо того, що питання виплати заборгованості, нарахованої на виконання вищезазначеного рішення суду, може бути вирішено у разі заміни сторони стягувача, з огляду на наступне. У постанові від 15.03.2021 року у справі № 243/5743/19 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо спадкоємець вважає кошти нараховані, але не отримані померлим пенсіонером, частиною спадку та бажає їх успадкувати, має звертатись до суду з позовом до боржника у порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову про стягнення коштів. Позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивувала позовну заяву порушенням приписів цивільного законодавства та права власності на успадковані кошти. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що ввійшли до складу спадщини. Вказані вимоги є майновими. Тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а доводи апеляційної скарги про неналежність спору до юрисдикції адміністративного суду є обґрунтованими. Такий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі №808/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17 та від 04 вересня 2019 року у справі №750/7865/18. У постанові від 27.11.2019 року у справі №2-а/1741/2009 Верховний Суд прийшов до висновку, що захист прав спадкоємців на отримання призначеної, але не отриманої спадкодавцем пенсії, повинен відбуватися шляхом звернення з позовом до органу Пенсійного фонду в порядку цивільного судочинства, а не шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні, яке закінчено. Також суд визнає неспроможними доводи представника відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України є неналежним відповідачем у справі, оскільки стягнення за судовими рішеннями, боржниками в яких є державний орган, здійснюється шляхом списання коштів з рахунків, які відкриті в Державній казначейській службі. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, саме цей державний орган здійснював нарахування та виплату йому пенсійних виплат, саме на нього був покладений обов`язок за судовим рішенням від 28.02.2023 року у справі № 240/25804/22 здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, а відтак суд вважає, що вимоги позивач заявив до належного відповідача. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець після смерті [PERSON] , має право на отримання невиплачених пенсійних виплат, на підставі положень ст. 1227 ЦК України, норм ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і саме відповідач відмовив позивачу у виплаті зазначених коштів. Крім того, безпідставним є посилання представника відповідача на відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання, оскільки це не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 743/1216/17. Європейський Суд з прав людини у рішеннях проти України також вказував, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, зокрема у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року. Щодо розміру пенсії, який підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Зі змісту копії розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року по справі № 240/25804/22 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії, непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") за період з 01.05.2022 року по 31.10.2023 року, вбачається, що розмір недоотриманої пенсії складає 63604,00 грн., заборгованість утворилася за період з 01.05.2022 року по 31.10.2023 року. Враховуючи те, що розмір пенсійних виплат, які просить стягнути позивач, складає - 63604,00 грн., підтверджений належними доказами, а саме копією розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року по справі № 240/25804/22 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії, непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") за період з 01.05.2022 року по 31.10.2023 року, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved