Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 14126-02/2022 від 13.02.2022 року в розмірі 44 610 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 14126-02/2022 від 13.02.2022 року, укладеного в електронній формі з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому 08.12.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №08122022 від 08.12.2022 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало (відступило) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 44 610 грн., з яких : 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 610 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. На виконання вищевказаного договору факторингу первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» зобов`язувалось повідомити відповідача про відступлення на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, однак, не зважаючи на це, відповідач не виконав зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм». \~ \~ \~ \~Первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 44 610 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 30.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 15.08.2023 року відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву з викладом заперечень проти позову, в якому позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 625 грн. Одночасно з\~відзивом на\~позовну заяву\~відповідачем подано\~зустрічний позов,\~в якому\~він просить\~визнати недійсними пункти 1.3, 2.4, 2.5, 4.3 договору про надання фінансового кредиту №14126-02/2022, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Зустрічний позов обґрунтовує тим, що на його думку, положення пунктів 1.3, 2.4, 2.5, 4.3 вищевказаного договору щодо встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 1,25 % та 3,2 % на добу від неповернутої суми кредиту за кожен календарний день користування кредитом, що становить реальну річну процентну ставку 456, 25 %, є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою суду від 22.08.2023 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 25.08.2023 року позивачем за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано відповідь на відзив. 04.09.2023\~року відповідачем\~за зустрічним\~позовом ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» подано\~відзив на\~зустрічну позовну\~заяву, в якому товариство заявлений до нього зустрічний позов не визнає та просить у зустрічних позовних вимогах відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 20.09.2023 року залучено до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, як первісного кредитора в оспорюваному [PERSON] правочині, оскільки на переконання суду рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» у правовідносинах з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо дійсності та розміру відступлених грошових вимог згідно вищевказаного договору факторингу. Ухвалою суду від 22.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судове засідання представник позивача за первісним позовом - представник відповідача за зустрічним позовом не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом та його представник в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В поданій на адресу суду заяві представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом просить здійснювати розгляд справи у його відсутності та відсутності [PERSON] . Первісний позов просить задовольнити частково - в частині стягнення з [PERSON] 20 625 грн. заборгованості за кредитним договором, зустрічний позов задовольнити повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, та в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 13.02.2022 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №14126-02/2022 в електронній формі, згідно якого відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної [PERSON] , надано кредит у розмірі 15 000 грн., строком на 30 днів - з 13.02.2022 року по 14.03.2022 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,25 % на добу (456,25 % річних) (пункти 1.1- 1.3, 1.7 кредитного договору). Згідно пункту 1.12-1.13, 1.17 кредитного договору сторони домовилися, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Для підписання договору на телефонний номер клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта. У разі згоди із запропонованими умовами кредитування, клієнт підписує договір за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами таких договорів. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договорів між сторонами. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем в порядку передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З доводів позивача за первісним позовом встановлено, що первісний кредитор (ТОВ «ФК «Інвеструм») виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у відповідному договорі, шляхом перерахування коштів на платіжну банківську картку відповідача, та вказана обставина відповідачем не спростована та не заперечується. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «ФК «Інвеструм». Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 08.12.2022 року між позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №08122022 від 08.12.2022 року, згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно відповідача [PERSON] за кредитним договором №14126-02/2022 в розмірі 44 610 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 29 610 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується договором факторингу № 08122022 від 08.12.2022 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 08.12.2022 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 08.12.2022 року. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного кредитного договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14126-02/2022 від 13.02.2022 року заборгованість відповідача за основною сумою боргу становить 15 000 грн. Відповідач за\~первісним позовом\~не надав\~суду доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~за відсутності\~заперечень щодо\~такого розрахунку\~від відповідача,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Таким чином, кредитний договір вважається виконаним в момент повернення позичальником грошових коштів, а також сплати процентів, якщо це передбачено договором. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 14126-02/2022 від 13.02.2022 року сторони договору дійшли спільної згоди та встановили, що за користування кредитом клієнт сплачує 456,25 % річних від суми кредиту з розрахунку 1,25 % на добу. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами договору, виходячи з встановлених судом умов кредитування, суд дійшов висновку, що сума заборгованості по відсоткам, яка підлягає стягненню з відповідача згідно кредитного договору №14126-02/2022, в межах визначеного договором строку кредитування - 30 днів, складає 5 625 грн. (15000 грн. х 1,25 % х 30 днів = 5 625 грн.) Одночасно з наведеним суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/145114/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 1410/4518/16. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Отже, враховуючи узгоджений сторонами вищевказаного кредитного договору строк кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню в межах визначеного сторонами строку кредитування. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не\~надано належних\~та допустимих\~доказів,\~які б\~свідчили про\~сплату ним\~заборгованості у\~повному розмірі\~чи про\~причини несвоєчасного\~погашення заборгованості\~за кредитним\~договором у\~добровільному порядку. Відповідач власного контрозрахунку відповідного боргу до суду не надав, та наданий позивачем розрахунок не спростував. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу за первісним позовом не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за його користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі вищевказаного договору факторингу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.202 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачем подано\~зустрічний позов,\~в якому\~він просить\~визнати недійсними з моменту укладення пункти 1.3, 2.4, 2.5, 4.3 договору про надання фінансового кредиту №14126-02/2022 від 13.02.2022 року, укладеного між ним та первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм». Зустрічний позов обґрунтовує тим, що на його думку, положення пунктів 1.3, 2.4, 2.5, 4.3 укладеного сторонами договору щодо встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 1,25% та 3,2% на добу від неповернутої суми кредиту за кожен календарний день користування кредитом, що становить реальну річну процентну ставку 456,25%, є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Так, пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, за наступною ставкою - 456,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,25 % на добу (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою процентною ставкою). Згідно п.2.4 кредитного договору, якщо відповідно до п.1.5 цього договору клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов договору проценти підлягають перерахування за процентною ставкою 3,2 % на добу, з першого дня прострочення користування кредитними коштами та оплаті клієнтом в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Згідно п.2.5 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Згідно п.4.3 кредитного договору у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору та/або додатку до цього договору, проценти передбачені в п.2.4 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону). Згідно з ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно умов кредитного договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. При цьому визначено, що процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами. Позивачем безпідставно об`єднані в одну групу нарахування процентів за користування кредитом та передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування з посиланням на те, що ці нарахування є компенсацією в розумінні пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Проценти за кредитним договором не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись. Тому відсутні підстави для визнання недійсними з цих підстав положень пункту 1.3 договору щодо визначення розміру процентів. З розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що позивачу\~нараховувались проценти,\~які за\~своєю правовою\~природою є\~платою за\~користування кредитними\~коштами та\~відсутні відомості,\~що вони\~являються компенсацією. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Відповідні пункти 1.3, 2.4, 2.5, 4.3 договору щодо визначення розміру процентів та визначення розміру компенсації за неналежне виконання грошового зобов`язання не суперечать вимогам закону не є несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», вони не спрямовані на спричинення істотного дисбалансу сторін та на заподіяння споживачу істотної шкоди при належному виконанні позичальником своїх обов`язків, тому позивачем не спростована презумпція їх правомірності як складової частини правочину. Умови договору є чіткими і зрозумілими та дають можливість споживачу, навіть за відсутності спеціальних знань, усвідомити розмір фінансових зобов`язань за цим договором. Згідно умов договору проценти за період кредитування складали 5 625 грн, стандартну проценту ставку сторони обумовили в розмірі 1,25 %, таким чином умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Твердження [PERSON] у зустрічному позові, що процентна ставка суперечить п. 5 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань. Одночасно суд виходить з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що під час укладення оспорюваного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту та недодержана вимога щодо письмової форми правочину, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність фінансової установи при укладенні договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним суду не надано. Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Сторонами оспорюваного [PERSON] кредитного договору є він та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», а відтак на переконання суду фактичним відповідачем за зустрічним позовом повинен бути саме первісний кредитор (ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»), а не ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником первісного кредитора за договором факторингу, та останнє не погоджувало з [PERSON] умов кредитного договору та не укладало його. Так як позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є стороною оспорюваного кредитного договору, а відтак [PERSON] заявлено зустрічний позов до неналежного відповідача, що є самостійного підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність законних та правових підстав для задоволення зустрічного позову. З врахуванням наведеного, сума заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] за кредитним договором №14126-02/2022 від 13.02.2022 року становить 20 625 грн., в тому числі: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 5 625 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 240,92 грн. (20625 х 2684 грн. / 44610 грн. = 1240,92 грн.). Судові витрати за зустрічним позовом стягненню не підлягають у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial