Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

05.10.1993 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець продав, а продавець купив гараж, що знаходиться у [ADDRESS] , бокс № [NUMBER] , площею 18,3 м.кв. Цей гараж належить продавцю на підставі довідки Автогаражного кооперативу «Хвиля» № 157 від 29.03.1993 року. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] право власності на спірний гаражний бокс отримала його дружина [PERSON] : 1/2 частину гаражного боксу в порядку спадкування за законом та 1/2 частину як частку у спільному майні подружжя, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.2000 року та свідоцтвом про право власності від 06.12.2000 року, які видані державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Левковець О.Л. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 43/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] вона склала заповіт, відповідно до якого належну їй квартиру [ADDRESS] , а також речі домашнього обіходу, що знаходяться в цій квартирі, [PERSON] заповіла [PERSON] (відповідач-1). 16.03.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована одна за адресою [ADDRESS] . 02.09.2021 року відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, спірний гараж, який не охоплений заповітом, у спадщину ніким прийнятий не був. Водночас, згідно довідки АК «Хвиля» від 26.06.2023 року, позивач володіє спірним боксом з 2012 року. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач має перепустку в АК «Хвиля», та згідно членської книжки здійснює оплату членських внесків та спожиту електроенергію. Також факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем спірним гаражем з 2012 року підтверджується показами допитаних судом свідків [PERSON] , [PERSON] , а також показами самого позивача, допитаного судом в якості свідка. Також, під час допиту судом в якості свідка позивач пояснив, що з 2012 року є членом Автогаражного кооперативу «Хвиля» і під час заволодіння спірним гаражним боксом йому ніхто не повідомляв по власника цього боксу. Позивач, у свою чергу, не знав і не міг знати про неправомірність заволодіння майном. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. До вищевказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, без титульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, від 15 червня 2020 року у справі № 323/2677/17, 10 лютого 2022 року, у справі № 622/284/20, від 05 червня 2023 року у справі № 368/1297/20, від 25 квітня 2023 року у справі № 465/3716/18). У даній справі, дослідивши надані на підтвердження позовних вимог докази та допитавши свідків судом встановлено, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно з 2012 року (тобто більше 10 років) володіє чужим майном - гаражем, що знаходиться у [ADDRESS] , бокс № [NUMBER] , площею 18,3 м.кв., і в момент заволодіння цим майном не знала і не могла знати про неправомірність такого заволодіння. За таких обставин, наявні правові підставі для визнання за позивачем права власності на спірний гараж в порядку ст. 334 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved