Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

20.05.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не регулярно надає матеріальну допомогу. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі частини заробітку відповідача, щомісячно, до її повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2024 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. 05.07.2024 року, через підсистему «Електронний суд» відповідач надіслав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів але в розмірі 1/6 частини його заробітку, посилаючись на те, що наразі його життєві обставини та матеріальне становище є доволі скрутним, бо окрім того, що на його утриманні двоє малолітніх дітей, він є внутрішньо-переміщеною особою, а отже вимушений орендувати квартиру у [ADDRESS] , вартістю 8000 гривень щомісячно, що також значною мірою впливає на його матеріальний стан. Окрім цього, він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. Станом на сьогоднішній день, він не має у власності будь-якого нерухомого майна, цінностей та банківських вкладів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в заявленому розмірі та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, справу просив розглянути в його відсутність. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 29.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 87. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.10.2022 року № 3232-5002198134, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою проживає [PERSON] (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.06.2023 року № 3232-5002832456). Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів щомісяця в розмірі частини доходу відповідача на утримання доньки, позивач зазначила, що донька [PERSON] перебуває на повному її утриманні. Зі свого боку позивач прикладає усі зусилля для забезпечення потреб доньки, але це не дозволяє повністю забезпечити та задовольнити її потреби на її повноцінне харчування, на одяг, на оздоровчий відпочинок та інше. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.12.2022 року № 3240-5002403788, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору оренди житла № 26/04/24 від 24.04.2024 року, [PERSON] , як орендар прийняв житлове приміщення однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Орендна плата за один місяць становить 8000 грн (п. 4.1 Договору). Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 20.01.2017 року, змінено визначений наказом Біловодського районного суду Луганської області від 22.05.2015 року розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про доходи виданої Головним управлінням Національної поліції в Київській області від 03.07.2024 року № 485, [PERSON] працює в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, займає посаду «інспектор». Відповідно до\~положень ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з подружжя рівною мірою несе обов`язки по її утриманню і повинен їх виконувати, а тому суд вважає правильним і справедливим покладення обов`язку по утриманню дитини в рівних долях на кожного з батьків. За таких обставин, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача на утримання дитини до її повноліття, оскільки відповідач хоч і офіційно працевлаштований, проте має на утриманні іншу неповнолітню дитину на утримання якої сплачує аліменти, є внутрішньо переміщеною особою, дані обставини підтверджують про тягар сплачувати аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття в розмірі заявленому позивачем. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, суд допускає до негайного виконання, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial