Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду з позовом до Старовижівської селищної ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, після смерті матері - [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала, спадщину за законом прийняв син спадкодавиці - позивач [PERSON] шляхом вступу в оперативне управління майном. Оскільки правовстановлюючі документи на будинковолодіння у спадкодавиці на момент смерті були відсутні, то позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно про що нотаріус винесла відповідну постанову. Також зазначає, що інших спадкоємців за законом, та таких які мають право на обов`язкову частку, у спадкодавиці немає. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 22.05.2024 року. 05.06.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу. Позиція учасників провадження. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, представником позивача - адвокатом Гайдашуком В.М. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Старовижівської селищної ради у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що селищна рада просить провести судове засідання за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнала Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.1999 року, виданого Галиновільською сільською радою Старовижівського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). З довідки, виданої виконавчим комітетом Старовижівської селищної ради №110 від 05.02.2024 року та Виписки з погосподарської книги №3 за 1991 - 1995 роки, значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Галиновільської сільської ради не посвідчувався. Спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживала разом із сином - [PERSON] (а.с. 12,13). Згідно з матеріалами спадкової справи №370/2009 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що за життя спадкодавиця заповіту не складала, позивач прийняв спадщину за законом шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (а.с. 34 - 41). 14.05.2024 року нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори А.В. Хвещук винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 21). Технічний паспорт на нерухоме спадкове майно, а саме на житловий будинок в [ADDRESS] позивачкою виготовлений (а.с. 16 -19). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] . Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР України). Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання. Отже, свідоцтво про право на спадщину є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилася державна реєстрація права власності. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавиця правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавиця за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , (в силу вимог статті 549 ЦК УРСР), та з огляду на те, що захистити свої права позивач може лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved