Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулося до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% та інфляційних збитків у розмірі 52033,47 грн у відповідності до\~ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позичальником [PERSON] та Акціонерним поштово- пенсійним банком «Аваль», 23.06.2006 року був укладений Кредитний договір № 014/17-02/4078-50 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 39660,00 Дол.США зі сплатою 11 % річних. 10.10.2012 року рішенням по справі №2-2818/11 провадження №22-4958/22, що виніс Апеляційний суд Запорізької області, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] 494611,82 грн., заборгованості за кредитним договором № 014/17-02/4078-50 та 1700,00 грн. судового збору. Відповідно до ухвали, що виніс Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, від 13.11.2020 р., стягувача у справі №2-2818/11 було замінено на ТОВ «Вердикт Капітал». 22.02.2023 р. було укладено договір про відступлення прав вимоги №22-02/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КАМПСІС ЛІГАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №014/17-02/4078-50. 26.05.2023 р. було укладено договір про відступлення прав вимоги №26-05/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КАМПСІС ЛІГАЛ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ДЕБТ ФОРС права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №014/17-02/4078-50. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що станом на 30.04.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, який позивач додає до цієї позовної заяви, становить 52033,47 грн, з яких: нараховані 3% річних 12155,25 грн.; втрати від інфляції 39878,22 грн.; На підставі вищезазначеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» 3% та інфляційні втрати по Договору 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 року у розмірі 52033,47 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. понесені витрати на сплату судового збору у розмірі : 3028,00 грн. Ухвалою суду від 04.06.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за їх відсутності не надали, правом на подання відзиву на позовну не скористалися. Про дату, час та місце судового засідання відповідачі повідомлялися в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток на адресу місця реєстрації відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що що між позичальником [PERSON] та Акціонерним поштово- пенсійним банком «Аваль», 23.06.2006 року був укладений Кредитний договір № 014/17-02/4078-50 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 39660,00 Дол.США зі сплатою 11 % річних. 10.10.2012 року рішенням по справі №2-2818/11 провадження №22-4958/22, що виніс Апеляційний суд Запорізької області, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] 494611,82 грн., заборгованості за кредитним договором № 014/17-02/4078-50 та 1700,00 грн. судового збору. Відповідно до ухвали, що виніс Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, від 13.11.2020 р., стягувача у справі №2-2818/11 було замінено на ТОВ «Вердикт Капітал». 22.02.2023 р. було укладено договір про відступлення прав вимоги №22-02/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КАМПСІС ЛІГАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №014/17-02/4078-50. 26.05.2023 р. було укладено договір про відступлення прав вимоги №26-05/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КАМПСІС ЛІГАЛ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ДЕБТ ФОРС права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №014/17-02/4078-50. У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України). Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Вимога щодо відповідальності позичальника за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати кредитора відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~у розрахунку позивача застосовані у період з 01.05.2021 по 23.02.2022 та складають: 39878,22 грн\~інфляційні нарахування, 12155,25 грн\~3% річних. Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України\~за увесь час прострочення боржника. Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником. Ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру. Частина друга\~статті 11 ЦК України\~визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Враховуючи викладене, розмір 3% річних та інфляційних витрат не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стосовно розподілу судових витрат між сторонами суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на надані докази, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. Заяв про зменшення заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачі до суду не подавали. Згідно ч.1,2ст.141ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21.05.2024. У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved