Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

07.04.2023 року представник [PERSON] - адвокат Сендик О.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д., в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту міського господарства Одеської міської ради про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, за [PERSON] ; скасувати Свідоцтво про право власності серія та номер: [NUMBER] від 01.12.2021 року, видавник Департамент міського господарства Одеської міської ради, що видане на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, на [PERSON] ; скасувати запис від 24.06.2022 року про державну реєстрацію права власності квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, номер відомостей про речове право: 47177479, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 2604049451100, зареєстрований державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. ( підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 64000655 від 28.06.2022 09:36:44, Шерстюк Володимира Дмитрівна , Юридичний департамент Одеської міської ради, Одеська область). Судові витрати покласти на відповідачів. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] з дня свого народження зареєстрована у спірній квартирі, та за неї зберігається право на користування та приватизацію житла, однак відповідачем [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , та відповідачем по справі, будучі обізнаною про судові справи та їх рух по судовим інстанціям, у період касаційного оскарження, було проведено приватизацію спірної квартири, при здійсненні приватизації були порушені права неповнолітньої дитини, тому ці права повинні бути відновлені незалежно від того, хто саме винен в їх порушенні, та коли ці права були порушені, оскільки приватизація без участі дитини була здійснена внаслідок свідомих, навмисних дій її відповідача, яка зняла позивача з реєстрації у квартирі і подала до органу приватизації відповідні документи. Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та будь-яким реєстраторам чи нотаріусам на час розгляду справи вчиняти будь-які дії на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] від 01.12.2021 року, видавник Департамент міського господарства Одеської міської ради - до набрання законної сили судового рішення. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2023 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.04.2023 року цивільна справа № 947/11338/23 була відкрита за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 20.04.2023 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Сендик О.О. про забезпечення позову задоволено - шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та заборонусуб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, посадовим особам Міністерства юстиції України та посадовим особам територіальних органів Міністерства юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2604049451100 та належить на праві приватної власності [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ./а.с.33/ Копію ухвали було направлено до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м.Одеса, вул.Черняховського, 6) до виконання. 17 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив Департаменту міського господарства Одеської міської ради, яким просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі./а.с.42/ Відзив обґрунтовано тим, що на час звернення до органу приватизації [PERSON] було надано всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про Департамент міського господарства Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 09.06.2021 року Департамент є уповноваженим органом із питань приватизації житлового фонду. За умови дотримання відповідачем усіх вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вказаного Положення, органи приватизації не мають право відмовити мешканцям квартир (будинків), у приватизації займаного ними житла.(ч.10, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»)./а.с.42/ На момент здійснення приватизації 22.11.2021-01.12.2021 року позивач [PERSON] не була зареєстрована у спірній квартирі, що підтверджується наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради відомостями № К4-305520-ю/л від 15.11.2021 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку згідно яких за адресою: [ADDRESS] всього зареєстрована одна особа - [PERSON] . Також, відповідачем [PERSON] для оформлення приватизаційних документів на квартиру до органу приватизації було надано довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 07.10.2021 року про зняття з реєстрації міста проживання позивача [PERSON] у зв`язку з втратою права користування на підставі рішення суду від 02.09.2021 року по справі № 947/14605/20. На підставі викладеного, Департамент міського господарства зазначає, що [PERSON] було надано всі необхідні документи, передбачені законодавством, за достовірність документів, які надаються до органу приватизації, несуть відповідальність особи, які їх надають, тому розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності є законним. 20 червня 2023 року від представника [PERSON] адвоката Іванової П.В. до суду надійшов відзив на позов, яким просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та заява про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що при здійсненні приватизації спірної квартири були відсутні будь-які порушення, позивач мешкає окремо від відповідача і не є членом сім`ї наймача, що не надає їй право на участь у приватизації, крім того представник зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо визнання рішення органу приватизації протиправним і не ставиться питання щодо його поновлення та не надано причин поважності пропуску строку, оскільки вимогами ст.122 КАСУ передбачено, що для звернення до адміністративного суду встановлено строк 6 місяців для звернення осіб за захистом своїх прав, свобод та інтересів, тому на підставі ст.267 ЦПК України просить відмовити у позові. /а.с.83-85/ Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.12.2023 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, в її інтересах з`явився адвокат Сендик О.О., який підтримав позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі. До судового засідання з`явилась відповідач [PERSON] та в її інтересах з`явилась адвокат Салманова Ф.А., які позовні вимоги не визнали та просили відмовити у повному обсязі. До судового засідання не з`явився представник відповідача Департаменту міського господарства Одеської міської ради А.Доброва просила розглянути справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач - Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. до судового засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло, зокрема ст.47 Конституції передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 Цивільного кодексу закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-XII. Відповідно до частини третьої статті 9 Житлового кодексу України - громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Таким чином, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є визнання приватизації недійсною. Законом не передбачено визнання приватизації частково недійсною, а разом із з цим свідоцтва про право власності частково недійсним. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,20 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., що вбачається з технічного паспорту від 25.04.2020 року./а.с.14/ Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів від 15.03.1991року № 110 розпорядженням Житлово-експлуатаційного об`єднання Київського району від 21.03.1991 року № 176 на [PERSON] було відкрито особовий рахунок на займану нею трикімнатну квартиру та її сім`єю у складі чотирьох осіб: вона, чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син - [PERSON] , квартиру [ADDRESS] з правом укладання договору найму./а.с.57 зворот/ 13.10.2001 року донька відповідачки - [PERSON] ( [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] , в якому в них [INFO] народилася донька [PERSON] , яка є позивачем по даній справі. За довідкою з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію від 28.03.2016 року № 692 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідальна особа - [PERSON] , 1961 року народження; чоловік - [PERSON] , 1961 року народження; син - [PERSON] , 1986 року народження; дочка - [PERSON] , 1979 року народження; внучка - [PERSON] , 2002 року народження. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 15.08.2019 року № 1333 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідальна особа - [PERSON] , 1961 року народження; внучка - [PERSON] , 2002 року народження; внучка - [PERSON] , 2018 року народження; чоловік - [PERSON] , 1961 року народження; син - [PERSON] , 1986 року народження. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 2016 року [PERSON] неодноразово зверталась до суду, зокрема з позовом до своєї доньки [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, і рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03.03.2017 року її позов було задоволено, визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірною квартирою./а.с.62/ Постановою Апеляційного суду Одеської області від 26.04.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] /а.с.69зворот/ Вказана постанова апеляційного суду була мотивована тим, що статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. З 2002 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у спірній квартирі, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням обмежить її право на житло, як неповнолітньої дитини. Будучи неповнолітньою особою, яка з дня свого народження зареєстрована у спірній квартирі, [PERSON] не могла в повній мірі здійснювати захист своїх порушених прав, що не враховано районним судом при вирішенні справи. Постановою Верховного Суду від 31.01.2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову апеляційної інстанції від 26.04.2018 року без змін. У квітні 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування, про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21.11.2019 року позовні вимоги було задоволено та визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування вищевказаним жилим приміщенням. /а.с.66-64/ 02.06.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.12.2020 року відмовлено у задоволенні позову/а.с.106/, однак постановою Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення суду від 10.12.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням задоволено частково шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . Провадження в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] закрито у зв`язку з їх смертю./а.с.108/ 23 вересня 2021 року представником [PERSON] адвокатом Сендик О.О. було подано касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року. В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення представник посилався на правові висновки, викладені Верховним Судом та зазначив, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу, поданого безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Крім того, представником [PERSON] було подано до касаційної інстанції клопотання про зупинення виконання рішення суду або зупинення його дії, однак в задоволенні клопотання було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 року касаційну скаргу представника [PERSON] адвоката Сендик О.О. було задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції./а.с.120/ Представник позивача у судовому засіданні зазначає, що саме в цей період [PERSON] , будучи обізнаною про наявність перегляду справи в касаційному порядку, скориставшись своїм особистим правом на приватизацію, на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року зняла з обліку свою онуку [PERSON] та здійснила приватизацію спірної квартири на своє ім`я, отримала свідоцтво про право власності на житло та стала власником трикімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 07.10.2021 року [PERSON] у зв`язку з заявою [PERSON] було знято з реєстрації з 07.10.2021 року за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення - постанови Одеського апеляційного суду по справі №947/14605/20 від 02.09.2021 року./а.с.100/. Справа неодноразово переглядалась судами вищої інстанції та за результатами апеляційного перегляду Одеський апеляційний суд прийняв постанову від 15.03.2023 року, якою рішення Київського районного суду м.Одеси від 10.12.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , було залишено без змін./а.с.18/ В мотивувальній частині постанови акцентовано увагу на факт порушення прав [PERSON] та зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у спірній квартирі з 2002 року, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням обмежить її право на житло, як неповнолітньої дитини. Будучи неповнолітньою особою, яка з дня свого народження зареєстрована у спірній квартирі, [PERSON] не могла в повній мірі здійснювати захист своїх порушених прав. 07.04.2023 року позивач [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з дня свого народження зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , в якості члена сім`ї наймача, однак, при здійсненні приватизації квартири було порушено її права. Судом встановлено, що 04.04.2017 року позивач [PERSON] вперше отримала паспорт громадянина України, у віці 15 років, оскільки паспорт вперше оформлюється особам від 14 до 18 років, строком на чотири роки, за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] ./а.с.9/ Відповідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5112-382137-2017 вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Дата внесення інформації до реєстру - 21.03.2017 року./а.с.10/. Судом встановлено, що [PERSON] фактично з 2016 року оспорює права на житло своєї доньки [PERSON] , 1979 року народження та двох онучок - [PERSON] , 1918 року народження та [PERSON] , 2002 року народження, з чого можливо зробити висновок, що фактично з 2016 року права неповнолітньої [PERSON] , якої лише в 2017 році виповнилось 15 років, були порушені та поновлення її прав відбулось набранням законної сили постанови Одеського апеляційного суду від 15.03.2023 року, тобто через сім років. Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст.261 ЦК України визначено початок перебігу позовної давності, зокрема ч.4 вказаної статті - у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який неодноразово було продовжено. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд вважає, що в даному випадку початком перебігу строку є набрання законної сили постановою Одеського апеляційного суду законної сили - 15.03.2023 року, якою повністю було поновлено права неповнолітньої дитини [PERSON] на користування спірним житлом та здійснення приватизації. До вказаної дати позивач [PERSON] була позбавлена права на житло та не мала законних підстав звернення з даним позовомдо суду. Також, 30 січня 2024 року набув чинності Закон України № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08 листопада 2023 року. Крім змін щодо місця відкриття спадщини, закон доповнює та змінює Прикінцеві та перехідні положення в частині перебігу строку позовної давності. Зокрема, зазначено у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тому, суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності, не просто з самого факту існування воєнного стану та зупиненням перебігу строку позовної давності, а у зв`язку з встановленням початку перебігу строку з набранням законної сили постановою Одеського апеляційного суду законної сили - 15.03.2023 року. Як передбачено ст.59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб захищають в суді їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Порядок передачі квартир у власність громадян, склад документів та порядок їх оформлення при передачі державного житла у власність громадян станом на дату приватизації квартири був визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56, складеним відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як передбачено пунктами 20, 21 зазначеного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Таким чином, саме на особу, яка звертається з заявою про приватизацію квартири покладено обов`язок надати довідку про склад сім`ї із зазначенням прописаних та проживаючих у квартирі осіб, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», діючими на час здійснення приватизації, не було передбачено обов`язку органу приватизації будь-яким чином перевіряти достовірність даних про склад сім`ї, які зазначаються у довідці про склад сім`ї. Представник позивача зазначає, що відразу після набрання постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2023 року законної сили, вони звернулись за інформацією щодо спірної квартири до приватного нотаріуса. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 327057978 від 27.03.2023 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. стало відомо, що квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] /а.с.13/ Таким чином, з 27.03.2023 року позивачу [PERSON] достеменно стало відомо, що спірна квартира була приватизована та одноосібним власником стала її бабуся [PERSON] . Судом було досліджено розпорядження органу приватизації № 280847 від 01.12.2021 року, яким уповноваженим власником квартири визначено [PERSON] та на її ім`я було видано Свідоцтво про право власності від 01.12.2021 року на квартиру [ADDRESS] ./а.с.49/ Суд зауважує про те, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, вказане свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано недійсним та скасовано, також повинно бути скасовано рішення органу приватизації, на підставі якого було видано таке свідоцтво. З врахуванням змісту і характеру відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та [PERSON] і Департаментом міського господарства Одеської міської ради. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким скасувати запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , вчинений державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. 24.06.2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2604049451100. 24.06.2022 року державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м , житловою площею 41,9 кв.м., на підставі Свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] від 01.12.2021 року, видавник Департамент міського господарства Одеської міської ради, Номер відомостей про речове право: 47177479, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2604049451100./а.с.13/ Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Однак, суд зазначає, що належним відповідачем є особа, щодо якої були здійснені реєстраційні дії, а не державний реєстратор, проте суд одночасно зауважує, що дотримання законодавства суб`єктом державної реєстрації прав під час внесення запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою не виключає можливості задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. За таких обставин, суд вважає, що запис про реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] за [PERSON] , вчинений державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. 24.06.2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2604049451100, підлягає скасуванню. Крім того, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення органу приватизації - розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 01 грудня 2021 року № 280847 про передачу в приватну власність [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] , суд задовольняє частково шляхом скасування рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності, проте вказані дії не містить характеру протиправних, що було зазначено у відзиву Департаменту міського господарства Одеської міської ради /а.с.42/, з яким суд погоджується. Однак, також одночасно звертає увагу на той факт, що дотримання законодавства органом приватизації під час здійснення приватизації та оформлення свідоцтва про право власності на спірну квартиру не виключає можливості задоволення позову шляхом визнання недійсним та скасування приватизаційних документів, якщо їх наявність порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, ще з часу перебування її в неповнолітньому віці. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» (заява № 30856/03, пункт 40), в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає особа на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем, зокрема позивач з часу народження була зареєстрована у спірній квартирі. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Як вбачається, із пояснень наданих відповідачем у судовому засіданні, вона не заперечувала проти існування між нею та онучкою добрих стосунків, навіть сторони намагались врегулювати спір шляхом укладення договору довічного утримання, однак неприємні стосунки з донькою [PERSON] та їх можливе поселення в спірну квартиру після укладення договору довічного утримання, перешкоджало мирному врегулюванню спору. Також, суд звертає увагу на факти посилання сторонами, як на докази, на багаточисленні довідки/витяги про реєстрацію місця проживання або зняття з реєстрації позивача [PERSON] в різні періоди та дати, та навіть існування розбіжностей між ними, однак вказані довідки не спростовують факт порушення житлових прав неповнолітньої дитини [PERSON] при зверненні відповідача до суду з позовами про визнання її такою, що втратила право користування житлом та у подальшому здійснення приватизації квартири, без врахування законних прав та інтересів неповнолітньої дитини, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.141 ЦПК України судом було здійснено стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] , сплачених позивачем при поданні позову та розгляду справи у розмірі 3285,23 грн., оскільки вона є належним відповідачем, та безпосереднім суб`єктом та ініціатором матеріального правовідношення, з приводу порушення житлових прав позивача, оскільки Департамент міського господарства та Державний реєстратор фактично здійснювали свої повноваження відповідно до законодавству, та їм було невідомо про порушення прав неповнолітньої дитини, яке остаточно було встановлено апеляційною інстанцією лише у березні 2023 року, тобто [PERSON] є особою, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача./а.с.5/

Outcome: partial