Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

У лютому 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 86 978,21 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 12 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачем на засадах строковості, поворотності та платності укладено договір № 212643-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. Зазначений договір про надання кредиту підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами зазначеного договору відповідачу було надано кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 34 000 грн. з процентною фіксовано ставкою за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти\~ шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 09 січня 2024 року утворилась заборгованість у сумі 86 978,21 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту\~ 34 000 грн., суми прострочених платежів по процентах 51 392,60\~ грн., суми прострочених платежів за комісією 1 585,61 грн. За таких обставин позивач просив стягнути на його користь із відповідача зазначену суму кредитної заборгованості. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялася належним чином, правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших клопотань від неї до суду не надходило. Враховуючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 12 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачем на засадах строковості, поворотності та платності укладено договір № 212643-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. Зазначений договір про надання кредиту підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами зазначеного договору відповідачу було надано кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 34 000 грн. з процентною фіксовано ставкою за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти\~ шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 09 січня 2024 року утворилась заборгованість у сумі 86 978,21 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту\~ 34 000 грн., суми прострочених платежів по процентах 51 392,60\~ грн., суми прострочених платежів за комісією 1 585,61 грн. Відповідач заборгованість добровільно не погашає. З будь-якими заявами відповідач до позивача не зверталась, причин прострочення зобов`язання не пояснювала. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, відповідно до ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява подана до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved