Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Харківській відділ Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна в якій просить суд припинити (зняти) обтяження з майна -\~квартири [ADDRESS] , накладене на підставі постанови Державної виконавчої служби у Харківському районі та м.\~Люботин про накладення арешту на майно боржника від 22.12.2006, реєстраційний номер обтяження № 4640793. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] ніколи не був власником (співвласником) квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Арешт на квартиру був накладений за відсутністю належних правових підстав. У Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація про виконавчі провадження щодо [PERSON] . Дія вказаного арешту позбавляє позивача права на розпорядження належним їй майном та реалізацію своїх прав як спадкоємця. Окрім того, у провадженні Державної виконавчої служби України жодних виконавчих документів стосовно відповідача не має. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.10.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Третя особа - Харківській відділ Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв про бажання укласти мирову угоду, передачу справи на розгляд третейського суду або врегулювання спору за участю судді, уточнення позовних вимог та заперечень проти них, вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, зустрічного позову до суду не надходило. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Позивачка, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є співвласником квартири [ADDRESS] , (далі Квартира). Другим співвласником Квартири була мати позивачки - [PERSON] , яка [INFO] померла. На час відкриття спадщини адреса місця проживання позивача та її мати була зареєстрована за місцезнаходженням Квартири. Позивачка звернулася до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області (далі Нотаріальна контора) за одержанням свідоцтва про право на спадщину та здійснення відповідних реєстраційних дій щодо зміни власника Квартири. У Нотаріальній конторі їй повідомили про неможливість здійснення реєстраційних дій, оскільки щодо вказаної Квартири Державною виконавчою службою у Харківському районі та м. Люботин 22.12.2006 винесено постанову про накладення арешту на майно боржника [PERSON] (брата позивача) та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до відповіді Харківського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (назва на дату звернення: Міськрайонний відділ Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на заяви позивача про зняття арешту з об`єкта нерухомого майна від 20.05.2021 та 08.06.2021 було зазначено, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Iпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дійсно вбачається обтяження Квартири за виконавчим провадженням щодо [PERSON] , яке було накладено за постановою АА 250832 від 22.12.2006 ДВС Харкiвського району та м. Люботин Харківської області (правонаступник: Харківський відділ Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). Реєстратором обтяження виступала Харківська районна державна нотарiальна контора Харкiвської областi (колишня Перша ДНК Харківського району Xapківської областi). Крім того, у відповіді зазначено: «Iнша iнформацiя про обтяження, в т.ч. документи, на пiдставi яких внесено обтяження до реєстру (в тому числi постанова про накладення арешту на майно боржника, АА 250832, 22.12.2006), станом на 14.06.2021 у вiддiлi вiдсутнi, через що не можливо достовiрно встановити пiдстави вищезазначеного обтяження та прийняти рiшення про зняття арешту з майна». У Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація про виконавчі провадження щодо [PERSON] . Як встановлено судом, [PERSON] ніколи не був власником (співвласником) Квартири. Ця обставина підтверджується доданими до позовної заяви документами копією свідоцтва про право власності на квартиру, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо вказаного об`єкта нерухомого майна. Крім того, у відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.01.2022, на адвокатській запит представника позивачки зазначено: «Дані щодо належності вказаної квартири (її частини) гр-ну [PERSON] в бюро відсутні». Відповідно до копії Довідки КП «Безлюдівське ВУЖКГ» Безлюдівської селищної ради, доданої до вказаної відповіді на адвокатський запит, у квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та її донька [PERSON] . Вказане підтверджується також копією довідки Виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради від 09.09.2019. Таким чином, із змісту вищезазначених доказів випливає, що відповідач не брав участі у приватизації Квартири, не мав відповідного права на здійснення приватизації, що підтверджуються документами, наданими КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» та не набував право власності на вказаний об`єкт нерухомості будь-яким іншим способом. Станом на дату постановлення ухвали суду та винесення постанови про накладення арешту та заборони відчуження Квартири, відповідач більше двох років не був зареєстрований за адресою Квартири. Таким чином, станом на дату накладення арешту на квартиру відповідач не мав будь-яких майнових прав (зокрема, права власності чи права користування) на неї. До вищевказаної вказаної відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» також додано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.12.2006. Відповідно до цієї постанови арешт було накладено на примусове виконання ухвали Харківського районного суду від 21.12.2006 у справі № 2-4348, резолютивна частина якої викладена наступним чином: «…накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] » Натомість, як вбачається з графи постанови «Встановлено», факт належності відповідачу будь-якого майна не встановлено, а арешт, всупереч ухвалі суду, був накладений не на майно відповідача, який проживає у квартирі, а на майно відповідача за адресою Квартири. В резолютивній частині постанови закріплено третій варіант накладення арешту на майно боржника: «Заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , а саме кв. [ADDRESS] » (тобто не зазначений населений пункт, у якому знаходиться таке майно, і не зазначено обставини, які доводять, що таке майно належить боржнику). Таким чином, з постанови про арешт майна боржника ( [PERSON] ) та оголошення заборони на його відчуження, випливає, що факт належності Квартири боржнику не було встановлено, а формулювання резолютивної частини ухвали Харківського районного суду від 21.12.2006 щодо арешту майна боржника, який проживає на адресою Квартири, було безпідставно змінено на накладення арешту на Квартиру, у якій відповідно до ухвали проживає [PERSON] . Крім того, не знайшла підтвердження інформація зазначена у постанові, що відповідач на час постановлення зазначеної ухвали суду та постанови про накладення арешту (2006 рік) проживав за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до відповіді Безлюдіської селищної ради від 31.01.2022 на адвокатський запит щодо осіб, які є (або були) зареєстровані за вказаною адресою квартири, відповідач був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , у період з 26.02.1998 по 15.09.2004. Таким чином, наданими позивачкою доказами підтверджено, що станом на дату постановлення ухвали Харківського районного суду від 21.12.2006 у справі № 2-4348 та винесення постанови ДВС Харкiвського району та м. Люботин Харківської області АА 250832 від 22.12.2006 про арешт майна боржника ( [PERSON] ) та оголошення заборони на його відчуження, [PERSON] не мав статусу власника Квартири, на яку було накладено арешт, не був зареєстрований та не проживав за адресою Квартири. У постанові ДВС Харківського району та м. Люботин Харківської області АА 250832 від 22.12.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, без встановлення прав відповідача на квартиру, що зазначена в ухвалі суду від 21.12.2006 у справі № 2-4348 як адреса проживання божника, безпідставно було змінено статус майна, як адреси, за якою проживає боржник, на адресу, за якою має бути накладено арешт на майно. Крім того, у резолютивній частині постанови зазначено адресу знаходження нерухомого майна без вказівки на населений пункт, де знаходиться таке нерухоме майно. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Згідно з\~ст.1ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.\~3,\~4ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини п. 6 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~та\~підпунктом 2\~пункту 10-4\~розділу XIII\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного\~частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11\~Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 закону України «Про виконавче провадження»). За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved