Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

06.12.2023 до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за Кредитним договором №5099124 в розмірі 29478,60 грн., з яких: 10300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19178,60 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також понесені позивачем судові витрати. В обґрунтуванні позову зазначено, що 20.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №5099124. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений п. 10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п.п. 2.4. п. 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 2.1 п.2 Кредитного договору. Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі, й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - «Правила») (п.п. 10.7 Кредитного договору), які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови Кредитного Договору, Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися них Правил. Ці правила є публічною пропозинією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №19062023, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «САПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.06.2023 до Договору факторингу №19062023 від 19.06.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 29 478,60 грн., з яких: 10300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу: 19178,60 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. 3 моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 19.06.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №5099124 в розмірі 29478,60 грн. Після виконання судом вимог частин шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 11.01.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи та призначено до розгляду на 05.03.2024 об 11:30 про що повідомлено учасників провадження. 05.03.2024 до суду, відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ним копію позовної заяви отримано 24.02.2024 та йому необхідний час для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку із неявкою учасників провадження у призначене судове засідання, враховуючи клопотання відповідача та з метою забезпечення його права надати відзив на позовну заяву, розгляд справи було відкладено на 30.04.2024 на 12:00. 11.03.2024 до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, до якого долучено докази надсилання його копії позивачу. Так, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає про відсутність у матеріалах справи належних документів на підтвердження виконання первинним кредитором умов надання кредитних коштів відповідачу, а також існування заборгованості, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. 26.03.2024 до суду, засобами поштового зв`язку, від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками, у якому зазначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . З метою надання вичерпної інформації по справі, у відповідності до умов Договору факторингу, Позивач звернувся до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме: доказів, що підтверджують надання/перерахування коштів Позичальнику та детального розрахунку заборгованості за укладеними Кредитними договорами. Станом на 15.03.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано відповідь на запит від Первісного кредитора, в тому числі отримано додаткові докази: Витяг з Листа ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 22.06.2023, як доказ переказу коштів Відповідачу; картку обліку Договору (розрахунок заборгованості) за Договором №5099124 від 20.11.2021. Крім цього, представником позивача зазначено, що Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Також, учасник справи мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо Відповідач не згоден з розрахунками заборгованості, наданими Позивачем чи ставить під сумнів правильність доданих до матеріалів справи Розрахунків заборгованості, він мав право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, але скористалися даним правом. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. На підтвердження розміру заборгованості Відповідача Позивачем було надано Картку обліку (розрахунок заборгованості), яка розроблена, видана, оформлена первісним кредитором, а саме - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», в ній зазначено сума основного боргу на початок кожного дня, нараховані проценти за кожен день, а також загальна заборгованість по кредиту на кінець кожного дня з врахуванням нарахувань за цей день. Подана Позивачем картка обліку (розрахунок заборгованості) є належним та достатнім доказом для обґрунтування нарахованої суми заборгованості. При детальному вивченні Картки обліку можна зрозуміти порядок нарахування заборгованості: В колонці 3 відображено розмір основного боргу (тіло кредиту) - 19300,00 грн. В колонці 4 відображено нарахування відсотків за зниженою відсотковою ставкою 0,57 % від тіла кредиту (відповідно до п.п.1:5.2 Договору), що становить 110,01 грн. в день. 19.12.2021 Позичальником було здійснено сплату грошових коштів у розмірі 12300,30 грн., які було розподілено: 9000,00 грн. - Оплата основного боргу; 3300,30 грн. - Оплата процентів. В колонці 5 відображено нарахування відсотків за стандартною відсотковою ставкою 1,90% від залишку тіла кредиту 10,300,00 грн. (відповідно до п.п.1.5.1Договору), що становить 195,70 грн. в день. Крім цього, представником позивача подано клопотання про витребування у Акціонерного товариства «Сенс Банк» доказів, а саме: інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 20.11.2021 по 23.11.2021 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 20.11.2021 по 23.11.2021; інформацію, чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), зазначивши у клопотанні, що, з урахуванням статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», витребувана інформація є банківською таємницею, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не отримувало від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» доказів належності картки [NUMBER] [PERSON] та первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують факт перерахування грошових коштів [PERSON] по укладеним договорах, оскільки передача даної документації не передбачена Договорами факторингу, та у зв`язку з неможливістю їх самостійного отримання. 28.03.2024 до суду відповідачем подано заперечення на клопотання представника позивача про витребування доказів, зазначивши, що інформація, яку позивач просить витребувати, стосується інтересів третіх осіб, які не є учасниками провадження, та документи, які підтверджують перерахування коштів відповідачу за кредитним договором, мав передати позивачу первинний кредитом за договором факторингу. Відповідач просить відмовити у задоволенні клопотання. Розгляд справи, призначений на 30.04.2024 на 12:00, не відбувся, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступну дату судового засідання визначено - 10.06.2024 о 12:30, про що повідомлено учасників провадження. У судове засідання, призначене на 10.06.2024 учасники провадження не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи, не зверталися. Ухвалою суду від 10.06.2024, частково задовольнивши клопотання представника позивача, итребувано у Акціонерного товариства «Сенс Банк»: інформацію, чи було емітовано на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 20.11.2021 по 23.11.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); інформацію щодо зарахування на картковий рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), платіжна картка № [NUMBER] , коштів від ТОВ «Авентус Україна» у період з 20.11.2021 по 23.11.2021. В іншій частині клопотання - відмовлено. У зв`язку із витребуванням доказів, розгляд справи відкладено на 11.07.2024 о 10:00, про що повідомлено учасників провадження. 04.07.2024 до суду, засобами поштового зв`язку надійшла витребувана інформація. У судове засідання, призначене на 11.07.2024, учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, відповідач поважності причин неявки не повідомив. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує клопотання представника позивача, яке міститься у позовній заяві, про розгляд справи у його відсутності, положення статті 223 ЦПК України, відсутність поважних причин неявки сторони відповідача. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 20.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА`та Приходьком В.А. було укладено Договір №5099124 про надання споживчого кредиту, який відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором. Згідно розділу 1 Договору про надання споживчого кредиту, товариство надало кредит в розмірі 19 300 грн., на умовах строковості, зворотності, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,90 % в день. Разом із вказаним Договором, позивачем додано до позову: таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту, які також підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором. 19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу 19062023, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ « ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передав, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 5099124. Так, згідно наданої Акціонерним товариством «Сенс Банк» інформації на виконання ухвали суду про витребування доказів, [PERSON] є клієнтом вказаного Банку та на його ім?я відкрито запитувану карту № [NUMBER] рахунок до картки № [NUMBER] (валюта Українська гривня), номер телефону на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] був [NUMBER] , саме той номер телефону, який відповідачем вказувався під час укладання 20.11.2021 з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредитного договору. З виписки про рух коштів по рахунку за період з 20.11.2021 по 23.11.2021, яку надано Акціонерним товариством «Сенс Банк», судом встановлено зарахування коштів на рахунок відповідача 22.11.2021 у розмірі 19300,00 грн. Факт користування кредитними коштами, в тому числі внесення платежів відповідачем на рахунок, підтверджується долученими до відповіді на відзив Карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості), тобто відповідач реалізував своє право на користування кредитом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин третьої, четвертої та шостої статті 11 вказаного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Як убачається з матеріалів справи, Договір №5099124 про надання споживчого кредиту від 20.11.2021 підписаний позичальником [PERSON] одноразовим ідентифікатором, тим самим погодившись із запропонованими ТОВ «АВЕНТУС Україна» умовами кредитування. Як встановлено судом, згідно умов вказаного Договору, відповідач отримав кредитні кошт, які зобов`язався повернути у визначений у договорі термін та сплатити проценти за користування кредитом. Проте, відповідач належним чином умови Договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за у розмірі 29 478,60 грн., з яких: 10300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу: 19178,60 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки статтею 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Розглядаючи справу, суд, забезпечивши сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, водночас відповідач не спростував належними, достовірними та достатніми доказами доводів позивача щодо отримання кредитних коштів та користування ними на погоджених з первинним кредитором умовах. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2648,00 гривень

Outcome: approved