Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

08.04.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов`язання за договором позики припиненим, визнання припиненою застави та скасування обтяження рухомого майна, в якій представник позивач просить суд: 1) Визнати припиненим зобов`язання позивача за договором позики № 121121-5 від 21.11.2021; 2) Визнати припиненою заставу транспортного засобу марки Porsche Cayenne, д.н.з. [NUMBER] , яка виникла на підставі договору застави транспортного засобу від 12.11.2021; 3) Припинити обтяження транспортного засобу, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 29484438. Позовна заява обґрунтована наступним. 12.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К121121-5, згідно умов якого відповідач передає у власність позивача, а позивач приймає грошові кошти в сумі 224 558,40 грн, що за курсом продажів на день укладення договору еквівалентно 8 506,00 дол. США. Позивач зобов`язується повернути позику у визначений договором строк. Сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню складає 8 506,00 дол. США, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення договору позики, тобто до 12.02.2022 включно. Позика є безпроцентною. 29.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до Договору позики, згідно умов якої сторони було збільшено суму позики до 316 561,42 грн, що на день укладення було еквівалентно 11 566,00 дол. США. Крім того, 12.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу марки «PORSCHE CAYENNE», шасі [NUMBER] , 2013 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2603. У зв`язку з неповним виконанням позивачем взятого на себе зобов`язання щодо повернення позики, 04.08.2022 відповідач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду, рішенням якого у справі № 357/6923/22 стягнуто з позивача на користь відповідача 302 530,97 грн та судові витрати. 07.03.2024 на виконання вказаного рішення суду позивачем внесено на депозитний рахунок приватного виконавця грошові кошти у розмірі 333 406,30 грн, в якості погашення заборгованості. Оскільки зобов`язання позивача перед відповідачем за договором позики виконано у повному обсязі та вважається припиненим, то представник позивача 21.03.2024 направив відповідачеві вимогу про припинення обтяження на рухоме майно за договором застави. Однак відповідачем було відмовлено у вчиненні дій щодо зняття обтяження рухомого майна, оскільки на думку відповідача, рішенням суду договір позики не розірвано, він продовжує діяти, у зв`язку з чим він нарахував розмір заборгованості 297 678,78 грн. Саме у зв`язку із відмовою відповідача у знятті та припиненні обтяження рухомого майна, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 08.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 03.06.2024 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. 07.06.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання, а його заборгованість складає 295 178,10 грн. З матеріалів справи не вбачається достатніх доказів виконання позивачем належним чином зобов`язання щодо повернення позики у спосіб визначений договором позики. Враховуючи що зобов`язання за договором позики не виконані, заборгованість не погашена, тому відсутні правові підстави для припинення застави та зняття обтяження. Також зазначив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення його прав оспорюваними правочинами. Дослідивши клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи вказані приписи закону, незначну складність справи, ту обставину, що в ухвалі про відкриття провадження справа визнана малозначною, а також зважаючи на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд приходить висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Обставин, які б свідчили про те, що ймовірний неповний розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін не встановлені. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К121121-5, відповідно до умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 224 558,40 грн., що еквівалентно 8 506 доларів США, та зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк - не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 12.02.2022 року. Пунктом 11 договору встановлено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку в розмірі 1% від поточної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до п. 14 договору, у випадку повернення позичальником суми позики, визначеної п. 1 даного договору, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку, яка власноручно написана позичальником під час укладання даного договору, що є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язань за цим договором щодо повернення позики належним чином. Припинення зобов`язання позичальника за договором позики (виконання або з інших підстав, передбачених законодавством) тягне за собою припинення договору застави та надання витягу з державного реєстру рухомого майна про зняття обтяжень з предмету договору застави, а також похідних від нього зобов`язань. Також 12.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу марки «PORSCHE CAYENNE», шасі [NUMBER] , 2013 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2603. 29.11.2021 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено додаткову угоду до договору позики № К121121-5 від 12.11.2021 року, згідно з умовами якої внесено зміни до п. 1, 5, 6 договору щодо суми позики в розмірі 316 561,42 грн., що еквівалентно 11 566 доларів США, яку Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві частинами відповідно до графіка: до 12.12.2021 року - 12 754,42 грн.; до 12.01.2022 року - 15 053,50 грн.; до 12.02.2022 року - 288 753,50 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2023 у справі № 357/6923/22 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 302 530,97 грн. та судовий збір у розмірі 3 025,48 грн. Вказаним рішенням встановлено наступне: « … відповідач договірні зобов`язання виконав не в повній мірі, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики від 12.11.2021 року (зі змінами) у розмірі 272 550,42 грн., що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України. Відтак, пред`явлений позов в наведеній частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 549, 550 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відтак, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 1% неустойки від поточної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості на підставі умов договору та ст. 549, 550 ЦК України. Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про дату сплати відповідачем чергових платежів та з огляду на визнання [PERSON] обставини, що 12.02.2022 року він не здійснив платіж у встановленому графіком розмірі, суд дійшов висновку, що порушення грошового зобов`язання мало місце саме з 12.02.2022 року, а тому період обрахунку з 13.01.2022 року визначено позивачем невірно. Відповідно до пункту 18 ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ), з 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача 1% неустойки від поточної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, тобто за період з 13.02.2022 року по 23.02.2022 року в розмірі 29 980,55 грн. (272,550,42 х 1% х 11). Відтак, пред`явлений позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Також з матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Солоньком М.М. було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/6923/22. 07.03.2024 [PERSON] перерахував на депозитний рахунок приватного виконавця грошові кошти у розмірі 333 406,30 грн. 08.03.2024 приватним виконавцем Солонько М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається що на користь стягувача [PERSON] було перераховано 305 556,45 грн. відповідно до рішення суду. 21.03.2024 та 26.03.2024 представник позивача - адвокат Погребняк В.О. звертався до [PERSON] із вимогою щодо вчинення дій стосовно припинення обтяження транспортного засобу за договором застави. Листом від 26.03.2024 [PERSON] відмовив у вчиненні дій щодо скасування обтяження автомобіля, який належить позивачеві, посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області договір позики не розірвано, а залишок заборгованості складає 297 678,78 грн. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких припинення правовідношення. Як випливає з назви, такий спосіб захисту застосовується в разі попереднього виникнення правовідношення і в процесі його існування, що відповідає змісту припинення дії договору або його окремих положень, наслідки чого застосовуються з часу набрання рішенням законної сили. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) дійшов висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», ст. 593 ЦК України, застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. За правилами ч. 2 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Виходячи із загальних правових норм, застава є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому правочин щодо її встановлення має юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання. Такий висновок суду кореспондує положенню пункту 3.2 договору застави, яким визначено, що право застави припиняється виконанням заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань за договором позики, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Правовідносини щодо обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна регулюються Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Згідно ч.1 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються: відомості про обтяжувача, відомості про боржника, посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації, відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження. Відповідно до ст. 44 цього ж Закону після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжував несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Реєстрація обтяжень рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) здійснюється відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" ( 1255-15 ) від 18.11.2003 та постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 N 830 ( 830-2004-п ) "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна". Відповідно до п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженої Постановою КМУ від 05.07.2004 року № 830, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувала чи уповноваженої ним особи. Обтяжував чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш, як на п`ять років. На підставі відповідної заяви щодо припинення обтяження виключенню підлягає запис стосовно всього рухомого майна, що є предметом обтяження. Після припинення обтяження, обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору відповідну заяву для припинення обтяження та виключення його з Реєстру. Після виконання у повному обсязі позивачем своїх зобов`язань перед відповдіачем, [PERSON] звертався до відповідача з вимогою щодо здійснення необхідних заходів щодо скасування заборони на відчуження транспортного засобу забезпеченого заставою. Однак відповідач своїх зобов`язань за договором позики та застави не виконав, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте жодних належних доказів на спростування доводів позову стороною відповідача до суду не надано. Посилання відповідача на наявність у позивача заборгованості зі сплати коштів за договором позики суд не приймає, оскільки позивачем було повернуто відповідно до рішення суду всі отримані у позику кошти, а нарахування 1% неустойки від суми заборгованості після 24 лютого 2022 року, суд вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, так як відповідно до 18 ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, ураховуючи вищевстановлене, суд вважає, що права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб, а саме шляхом визнання припиненим зобов`язання по договору позики, визнання застави припиненою та скасування обтяження рухомого майна. За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved