Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

23.04.2024 року представник заявника адвокат Сахарова Н.М., яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН №1357671 від 22 квітня 2024 року (а.с.11), звернулася до суду в інтересах заявника із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи заяву тим, що 31 травня 1995 року на підставі рішення виконкому Болградської районної ради народних депутатів Болградського району Одеської області від 16 серпня 1994 року №11 заявникові було видано державний акт на право постійного користування землею, площею 3,30 га з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №35. В 2024 році заявник виготовив технічну документацію з присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, але зареєструвати своє право постійного користування в реєстрі нерухомого майна не може у зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища заявника, а саме в акті зазначено « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». Дані обставини позбавляють заявника можливості користуватися земельною ділянкою, а саме зареєструвати своє право користування у відповідному реєстрі, тому представник звертається з цією заявою. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в заяві про встановлення факту представник просить розглянути справу у відсутності заявника та його представника. Представник заінтересованої особи Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, в судове засідання не прибув, т.в.о. голови - секретар Арабаджи М. надав 08.05.2024 року до суду шляхом формування документу в системі «Електронний суд» заяву про визнання вимог [PERSON] , просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Представник заінтересованої особи Болградської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, своєї позиції з приводу заявлених вимог не висловив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Частиною 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом... Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що в паспорті громадянина України (ID-картка) № [NUMBER] , який виданий 22.12.2021 року органом 5129, прізвище заявника зазначено українською мовою « [PERSON] », в паспорті зазначений РНОКПП [NUMBER] (а.с.3). Так, на час прийняття рішення виконавчого комітету Болградської районної ради народних депутатів від 16 серпня 1994 року №11 «Про затвердження проектів відводу земельних ділянок під організацію селянських (фермерських) господарств на території Баннівської та Червоноармійської сільської ради» документи складалися російською мовою, тому наданий суду архівний витяг цього рішення викладений російською мовою, та відповідно до його змісту заявнику надано із земель запасу Червоноармійської сільської ради в постійне користування земельну ділянку площею 3,3 га, при цьому на російській мові прізвище заявника зазначено « [PERSON] » (а.с.9 на звороті). На підставі рішення виконавчого комітету Болградської районної ради народних депутатів від 16 серпня 1994 року №11, 31 травня 1995 року заявнику було видано державний акт на право постійного користування землею серії ОД без зазначення номеру, яким підтверджено його право користування земельною ділянкою загальною площею 3,30 га, розташовану на території Червоноармійської (теперішня назва Кубейська) сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення селянського (фермерського) господарства, в акті відсутній кадастровий номер, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №35 (а.с.5), але в цьому акті прізвище заявника зазначено « [PERSON] », в той час як за паспортом громадянина України його прізвище - « [PERSON] ». Заявник [PERSON] з метою державної реєстрації своїх прав на земельну ділянку, в тому числі в Державному кадастрі, звернувся для виготовлення технічної документації на вище вказану земельну ділянку, якій було присвоєно кадастровий номер 5121487000:01:002:0639, площа земельної ділянки склала 3,2852 га, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1200248782024 сформованого 01.03.2024 (а.с.6-8). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, із змінами і доповненнями. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що в державному акті на право постійного користування землею серії ОД без номеру, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні прізвища заявника, а саме зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », а помилка сталася через неуважність та невірний переклад прізвища заявника працівниками, які оформлювали державний акт. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved