Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

5 грудня 2019 року Запорізька міська рада звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива", Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної державної адміністрації, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування із незаконного володіння земельної ділянки та повернення її у комунальну власність. В позові зазначила, що розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.09.2004 року № 599 «Про передачу у власність земельних ділянок із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» [PERSON] передано у власність земельну ділянку в розмірі земельного паю для ведення сільськогосподарського виробництва. На підставі означеного розпорядження 19 березня 2005 року [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109687 з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 площею 3,4323 га, що, за змістом державного акту, розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під номером 010526000146. 15 березня 2007 року означена земельна ділянка передана відповідачкою [PERSON] в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» на підставі договору № 71. Розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області № 599, на думку позивача, є незаконним, виходячи з такого. На підставі Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 16.06.1988 року межа міста Запоріжжя була розширена на 1137,7 га за рахунок територій Вільнянського та Запорізького районів, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка опинилася в межах м. Запоріжжя, як випливає із змісту Публічної кадастрової карти України, генерального плану м. Запоріжжя станом на 1988 рік та даних Державного земельного кадастру. З моменту встановлення меж м. Запоріжжя на підставі вказаного Указу Президії Верховної Ради інших нормативних документів про встановлення або зміну меж м. Запоріжжя не приймалося, тобто у встановленому законом порядку межі міста не змінювались. Між тим головою Вільнянської районної державної адміністрації при виданні оспорюваного розпорядження перевищено надані пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції станом на 12 травня 2004 року повноваження щодо розпорядження землями, які не охоплюються територією Вільнянського району Запорізької області. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону згідно із положеннями статті 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», тому вказане розпорядження у відповідності до ст. 21 ЦК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Так як\~на підставі\~незаконного розпорядження\~голови місцевої\~державної адміністрації\~ [PERSON] \~отриманий державний\~акт \~на право\~власності на\~земельну ділянку,\~держаний акт\~про право\~власності на\~земельну ділянку\~також підлягає\~визнанню недійсним.\~Запис про\~реєстрацію державного\~акту про\~право на\~земельну ділянку,\~вчинений на\~підставі недійсного\~державного акту\~про право\~власності на\~землю,\~а також\~кадастровий номер\~земельної ділянки,\~ \~ отриманий\~на підставі\~державної реєстрації\~спірної ділянки,\~також підлягають\~скасуванню. У відповідності до ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, тому Запорізькій міській раді як органу місцевого самоврядування належить право власності на спірну земельну ділянку. Так як наступні правочини щодо відчуження майна, що були вчинені після недійсного правочину, не підлягають визнанню недійсними, а способом захисту порушеного права в такому випадку має бути подання віндикаційного позову, позивачу належить право вимоги про витребування майна від добросовісного набувача, яким є відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива», так як спірне майно вибуло з володіння власника не з його волі. У зв`язку з викладеним позивач просить: \~ \~ \~ \~-визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.09.2004 року № 599 «Про передачу у власність земельних ділянок із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 3,4323 га, кадастровий номер 2321581400:12:002:0001; \~ \~ \~ \~- визнати недійсним та скасувати державний \~ \~ \~ \~ акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2321581400:12:002:0001, серії ЗП № 109687 на ім`я [PERSON] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під номером 010826000146; \~ \~ \~ \~- скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 2321581400:12:002:0001 (номер запису про право власності: 31092863); - витребувати із незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» на користь Запорізької міської ради земельну ділянку площею 3,4323 га, кадастровий номер 2321581400:12:002:0001; - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 2321581400:12:002:0001, та запис про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 2321581400:12:002:0001, у Поземельній книзі; - стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в сумі 9605 грн. На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 16.12.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 6 лютого 2020 року до суду надійшов відзив Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. 20 лютого 2020 року позивачем суду надано відповідь на відзив Вільнянської районної державної адміністрації. 21 лютого 2020 року до суду надійшов письмовий відзив відповідачки [PERSON] 26 лютого 2020 року позивачем суду надано відповідь на відзив [PERSON] 10 березня 2020 року відповідач Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області звернулось до суду з письмовим відзивом на позов. 12 березня 2020 року позивач надав відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. 17 березня 2020 року представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" адвокат Сердюк Р.В. звернувся до суду з клопотанням про залишення позову без руху. 24 квітня 2020 року суду наданий відзив товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива". 25 травня 2020 року позивачем надана відповідь на відзив товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива". Ухвалою суду від 24.09.2020 року підготовче засідання в справі відкладене, до участі в справі в якості третьої особи залучено Дружелюбівську сільську раду Вільнянського району Запорізької області. Ухвалою суду від 02.10.2020 року позов залишено без руху у відповідності до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, коли після відкриття провадження у справі виявлено, що позов подано без додержання вимог, викладених в ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 16.11.2020 року, яка скасована постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду від 10.02.2021 року, позов залишений без розгляду через невиконання вимог ухвали суду від 02.10.2020 року. Згаданою постановою Запорізького апеляційного суду справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, де у відповідності до автоматизованого розподілу справ позов надійшов в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. та прийнятий нею до провадження. Ухвалою суду від 02.06.2021 року в справі призначено судову земельно-технічну експертизу для з`ясування питання, чи перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 в межах м. Запоріжжя або за його межами на момент прийняття розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації № 599 від 15.09.2004 року. Ухвалою суду від 17.08.2021 року задоволено клопотання представника позивача, в головному управлінні Держгеокадастру у Запорізькій області витребувано технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001. 20 вересня 2021 року до суду надійшов висновок судової земельно-технічної експертизи. На підставі ухвали суду від 31.01.2022 року третю особу Дружелюбівську сільську раду Вільнянського району Запорізької області замінено на Матвіївську об`єднану територіальну громаду. 23 лютого 2022 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не з`явились. При цьому від представника позивача, відповідачів Вільнянської районної державної адміністрації, товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" надійшли письмові звернення, які містять прохання про вирішення спору без участі їх представників. За вказаних обставин суд проводить судовий розгляд у відсутність учасників справи, що відповідає положенням ст. ст. 211, 223 ЦПК України. З відзиву Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області слідує, що відповідач повністю не визнає позов з огляду на таке. Відповідно до розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації від 28.07.2004 року № 496 «Про затвердження проекту організації території КСП «Південне» Вільнянського району» та від 31.08.2004 року № 556 «Про затвердження протоколів про розподіл земельних часток (паїв) між членами КСП «Південне» Вільнянського району» 372 громадянина, в тому числі [PERSON] , правомірно набули права спільної часткової власності на землю, оскільки були членами вказаного сільськогосподарського підприємства, тому на підставі оспорюваного розпорядження № 599 від 15.09.2004 року земельні частки виділені в натурі і громадянами отримані державні акти на право власності на землю. Спір через межі м. Запоріжжя з двома прилеглими районами Запорізьким та Вільнянським є предметом тривалого обговорення на засіданнях Запорізької облдержадміністрації і стосується, скоріш, адміністративних відносин, оскільки межі м. Запоріжжя до теперішнього часу не встановлені. Указ Президії Верховної Ради Української РСР «Про розширення між міста Запоріжжя» від 16.06.1988 року, за змістом якого частину території Вільнянського та Запорізького районів включено до меж м. Запоріжжя, ухвалений з порушенням Конституції Української РСР та Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР» від 12.03.1981 року № 1654-Х, оскільки Президія Верховної Ради Української РСР у відповідності до Основного Закону Української РСР та вказаного Указу від 12.03.1981 року № 1654-Х не була наділена повноваженнями щодо розширення меж адміністративно-територіальних одиниць. При збільшенні території адміністративно-територіальних одиниць за рахунок іншого суб`єкта територія останнього також змінюється, між тим позивач не надає документів щодо зменшення (зміни) меж та територій Вільнянського і Запорізького районів, їх вивчення є неможливим, так як відповідні документи відсутні. Відсутнє і рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів з питань зміни меж Вільнянського району станом на 1988 рік, хоча у відповідності до ст. 9 Земельного кодексу Української РСР обласні ради народних депутатів були наділені повноваженнями щодо зміни меж і розмірів землекористувань. У відповідності до пояснювальної записки проекту нової міської межі Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про розширення між міста Запоріжжя» від 16.06.1988 року із земель Вільнянського району із 1137,7 га відходило тільки 153,5 га заводу «Запоріжсталь», два населені пункти с. Підпорожнянка та с. Скворцово за рахунок Матвіївської сільської ради. В списку господарств, які частково повинні були бути включені до меж м. Запоріжжя, землі радгоспу «Мокрянка» Вільнянського району, який реформований в КСП «Південне», відсутні. Таким чином, жодних земель радгоспу «Мокрянка» Вільнянського району під час розширення меж м. Запоріжжя 1988 року не ввійшло до території міста, а встановлення меж м. Запоріжжя не відбулось, оскільки згадування жодних термінів про встановлення меж в цьому Указі відсутні. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу Української РСР вилучення ділянок із земель, які є у користуванні колгоспів, може провадитися тільки за згодою загальних зборів членів колгоспів або зборів уповноважених, а з земель, які є в користуванні радгоспів, інших державних, кооперативних, громадських підприємств, організацій, установ союзного або республіканського підпорядкування, - за погодженням із землекористувачами та з відповідними міністерствами, державними комітетами і відомствами Союзу РСР, Української РСР або іншої союзної республіки. Аналіз нормативно-правових актів Української РСР станом на 1988 рік свідчить , що межі міст обласного значення та районів вирішуються шляхом їх встановлення або змін, а не шляхом розширення. Технічною документацією по розробці проекту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» Вільнянського району Запорізької області передбачене утворення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва для подальшої передачі цих ділянок у власність працівникам КСП «Південне» та пенсіонерам з їх числа. Відповідно до класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України земельна ділянка з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що також підтверджується Національною кадастровою системою програмним забезпеченням ведення Державного земельного кадастру, яке використовується в постійній виробничій діяльності органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Окрім наведених доводів, представник відповідача зазначає, що позивачем пропущена давність звернення до суду, оскільки позивач є контролюючим органом у галузі земельних відносин на території міста Запоріжжя і повинен був знати про вказані ним у позові порушення, однак з 2005 року не вживав жодних заходів з цього питання, про поважність причин пропуску позовної давності суду не повідомляє. Оскільки сплив встановленої давності звернення за захистом права є підставою для відмови в задоволенні позову, позовні вимоги Запорізької міської ради є необґрунтованими ще й з цієї підстави. У відповіді на відзив представник Запорізької міської ради зауважив на такому. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів. У зв`язку з означеним підставою для подання цього позову є відсутність повноважень у відповідача першого на розпоряджання спірною земельною ділянкою, оскільки вона знаходиться на території населеного пункту. Посилання відповідача на невідповідність Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про розширення меж міста Запоріжжя» від 16.06.1988 року вимогам законодавства є неспроможними, оскільки вказаний нормативний акт не скасований, не визнаний незаконним або недійсним. Натомість у відповідності до законодавства, що діяло на момент його прийняття, єдиною правовою підставою для встановлення межі міста слугував Указ Президії Верховної Ради Української РСР. Таким чином, межа міста Запоріжжя є встановленою в 1988 році, і до теперішнього часу іншого нормативного документа про встановлення межі міста не приймалося, а межі у встановленому законом порядку не змінювались. Безпідставними є і доводи про те, що з огляду на кадастровий номер земельної ділянки, вона належить до земель Дружелюбівської сільської ради, оскільки кадастровий номер ділянки землі лише відіграє роль ідентифікатора земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Що стосується пропуску давності звернення до суду, то вона Запорізькою міською радою не пропущена, так як вона довідалася про порушення свого права лише в 2019 році, після того, як рішенням Запорізької міської ради № 80 від 28.02.2018 року була затверджена містобудівна документація детальний план м. Запоріжжя в районі вул. Військбуд - для забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками, та в ході обробки даних Публічної кадастрової карти України було встановлено, що станом на 2019 рік частина вказаної території вже перебуває у власності громадян на підставі державних актів на право власності на землю, що видані Вільнянським районним відділом земельних ресурсів. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] зареєстроване 5 квітня 2019 року на підставі державного акту, чия дійсність оспорюється. Означене свідчить про те, що до 2019 року Запорізька міська рада не знала і не могла знати про існування оскаржуваного розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку. У відзиві на позов відповідачки [PERSON] зазначено таке. Відповідачка користується спірною земельною ділянкою з 19 березня 2005 року, а відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, мають право на отримання її у власність та користування навіть за умови відсутності документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю ділянку. Проте позивачка здійснює право власності на підставі державного акту про право на земельну ділянку, що отриманий нею на законних підставах та у встановленому законом порядку. Що стосується тверджень про належність спірної ділянки до меж м. Запоріжжя, у відповідності до Класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою, він складається з кодів та назв адміністративно-територіальних об`єктів України, які згруповані за ознаками територіальної спільності, історичних, географічних, етнічних і культурних особливостей. Структура кадастрового номеру земельної ділянки, яка належить [PERSON] , що складається, як зазначено, в тому числі з кодів адміністративно-територіальних одиниць, має територіальну приналежність до Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. При цьому є невизначеними до теперішнього часу межі м. Запоріжжя, про що свідчить та обставина, що на виконання Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про розширення між міста Запоріжжя» Запорізькою обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 298 від 05.06.2000 року «Про встановлення зовнішньої межі м. Запоріжжя», яке не є виконаним, оскільки за змістом акту встановлення зовнішніх меж м. Запоріжжя, розташованих суміжно із землями Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, зовнішню межу м. Запоріжжя Дружелюбівської сільської ради не погоджено Дружелюбівською сільською радою. Рішенням Президії Вільнянської районної ради від 23.12.1998 року прийнято рішення не давати згоду на вилучення земель Дружелюбівської сільськолї ради та КПС «Південне» ВАТ «Запоріжкокс». Таким чином, не є узгодженими межі м. Запоріжжя до теперішнього часу, що не дає жодних підстав стверджувати про належність спірної земельної ділянки до території м. Запоріжжя. Відповідачка [PERSON] , як і перший відповідач, звертає увагу суду на пропущення позивачем позовної давності у відсутність поважних причин і просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що всі наведені на спростування позовних вимог твердження є неспроможними, використовуючи ті ж самі аргументи, що були вжиті у відповіді на відзив Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. За змістом відзиву Головного управління Держгеокадастру, відповідач заперечує проти задоволення позову, враховуючи таке. В статті 5 ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані питання колективної власності на землю, за змістом якої суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Згідно із Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)» в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Наведене означає, що у районної державної адміністрації було наявне право на розпорядження землями за межами населених пунктів. Що стосується питання про межі м. Запоріжжя, Запорізького та Вільнянського районів Запорізької області, воно є спірним з урахуванням таких фактів. За змістом вказаного Указу в межі м. Запоріжжя включено частину території Вільнянського і Запорізького районів загальною площею 1137,7 га, яка за генеральним планом розвитку міста має використовуватися під промислове та житлове будівництво у відсутність посилання на категорії земель, про які йде мова у вказаному Указі. При цьому на момент постановлення вказаного Указу в силу редакції ЗК України, що була дійсною на той час, у державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну та приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю відповідно до ст. 4 ЗК України (в редакції станом на 01.01.2002 року) виступають; Верховна Рада України на землі загальнодержавної власності; Верховна Рада Республіки Крим на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Суб`єктами ж права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, у власність яких землі можуть бути передані за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств, що означає відсутність права у органів місцевого самоврядування на здійснення розпорядження вказаними землями, зміну їх категорії, цільового призначення навіть за умови включення земельної ділянки колективної форми власності до межі міста. Що ж стосується спірної ділянки, вона є об`єктом колективної форми власності. Окрім наведених міркувань, відзив містить посилання на зміст ст. 19 ЗК України, у відповідності до якої землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим, як слідує зі змісту ч. 3 ст. 19 ЗК. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей, за змістом ст. 22 ЗК України, тоді як до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (ст. 38 ЗК). З наведеного випливає, що здійснення будівництва чи промислової діяльності на землях сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення землі забороняється, так як землі сільськогосподарського призначення та землі житлової і громадської забудови, промисловості є різними і водночас самостійними категоріями земель, що мають різне цільове призначення і умови використання. Технічною документацією по розробці проекту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» Вільнянського району Запорізької області, виконаного ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут», підтверджується той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 розташована на території Дружелюбівської сільської ради, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка використовується відповідно до правового режиму використання земель, визначеного для категорії земель сільськогосподарського призначення з моменту утворення радгоспу «Мокрянка», який в подальшому було перетворено в КСП «Південне» та за рахунок земель якого було виділено його членам земельні ділянки до теперішнього часу включно. Окрім того, згідно з п. 29 ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної ради України належить утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів. В силу ст. 176 ЗК України (в редакції 2005 року) межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України, а у відповідності до частин 1, 4 ст. 20 ЗК Української РСР (в редакції 1988 року) право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею, видача яких здійснюється у відповідності до ст. 21 ЗК України виконавчими комітетами районних (сільських) рад народних депутатів. Як зазначено в частині 2 ст. 40 ЗК Української РСР (в редакції 1988 року), вилучення ділянок із земель, які є у користуванні колгоспів, може провадитися тільки за згодою загальних зборів членів колгоспу. Проте позивачем не надано суду жодних фактичних даних на підтвердження згоди загальних зборів членів КСП «Південне» на вилучення земель, проекту землеустрою, не надано державного акту на землю, який визначав би межі м. Запоріжжя як умовну замкнену лінію на поверхні землі, що відокремлює його територію від інших категорій. Натомість рішенням президії Вільнянської районної ради «Про зміну межі м. Запоріжжя» від 23.12.1998 року № 3-2, в якому наявне посилання на рішення Дружелюбівської сільської ради від 01.12.1998 року № 2, протокол зборів уповноважених КСП «Південне», ВАТ «Запоріжкокс», якими відмовлено у вилученні земель зазначеного колективного підприємства, а в листах Вільнянської райдержадміністрації № 07/1826 від 25.11.1999 року та Запорізької обласної державної адміністрації № 4052/08-20 від 29.08.2000 року значиться про неврегульованість межі м. Запоріжжя. В силу розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації № 298 від 05.06.2000 року у зв`язку з неврегульованістю права користування землями м. Запоріжжя в межах, що виникли відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 16.06.1985 року № 6039-ХІ «Про розширення межі міста Запоріжжя» відповідно до ст. 63 і ст. 106 ЗК України землі сільськогосподарського призначення до завершення земельної реформи тимчасово залишені в територіальному користуванні Вільнянського та Запорізького районів. Наведені обставини підтверджують невирішеність питань узгодження меж м. Запоріжжя, Вільнянського та Запорізького районів. Окрім наведених міркувань, представник відповідача зауважує на пропуску позивачем давності звернення до суду, оскільки перебіг цієї давності починається з моменту, коли особа довідалась або повинна була довідатися про порушення свого права. Так як Публічна кадастрова карта України з 1 січня 2013 року стала доступною на офіційному веб-сайті Дердземагенства і відомості про земельні ділянки стали загальновідомими, то саме з цього моменту для позивача починається перебіг давності звернення до суду, який обчислюється трьома роками. Між тим Запорізька міська рада подала цей позов лише в березні 2020 року, не повідомляючи про поважність причин пропуску давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області містить такі доводи. Посилання у відзиві на відповідність розпорядження № 599 вимогам Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є, на думку представника, безпідставним, оскільки в оспорюваному розпорядженні мова йдеться не про виділення, як зазначено в Законі, а про передачу у власність громадян земельних ділянок. Що стосується права на виділення в натурі земельних ділянок, ним у відповідності до Закону щодо ділянок в межах населених пунктів володіють сільські, селищні міські ради, а поза межами населених пунктів районні державні адміністрації. І так як спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Запоріжжя, у Вільнянської районної державної адміністрації відсутні повноваження щодо розпорядження нею. Що стосується посилань відповідача на технічку карту та картографічний матеріал щодо утворення КСП «Південне», вони є безпідставними, оскільки всупереч вимог змагальності цивільного судочинства ці фактичні дані не надані відповідачем. Між тим колективне сільськогосподарське підприємство «Південне» утворено в 2004 році, тоді як нова межа м. Запоріжжя в останній раз встановлена, нанесена на кадастрові карти та закоординована ще в 1988-1989 роках. Згадування у відзиві, що належність спірної ділянки до території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прямо випливає з кадастрового номеру ділянки, також неспроможне, оскільки присвоєння вказаного номеру земельній ділянці і є наслідком незаконного розпорядження її долею. Твердження відповідача про відсутність на момент вирішення спору встановленої межі м. Запоріжжя спростовуються висновками, викладеними в постановах Верховного Суду в справі 908/3381/16 від 06.11.2018 року та в справі № 908/43/17 від 07.08.2019 року, з яких слідує, що межа м. Запоріжжя є встановленою у 1988 році у відповідності до вимог законодавства, що діяло на той момент, а саме: згідно з приписами Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 6039-ХІ, і до теперішнього часу іншого нормативного документа про зміну вказаних меж не приймалось. Що стосується згадування розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації № 298 від 05.06.2000 року про залишення земель сільськогосподарського призначення в територіальному користуванні Вільнянського та Запорізького районів, воно є безпідставним, так як означене розпорядження було прийнято в ході розробки технічної документації по виконанню проектно-вишукувальних робіт встановлення меж м. Запоріжжя 2000 року, проте ця технічна документація не була затверджена, так як за висновком державної землевпорядної експертизи цієї документації технічний звіт не відповідає вимогам земельного законодавства та потребує корегування. Давність звернення до суду позивачем не пропущена, зазначає представник, використовуючи ті ж самі доводи, що і при запереченні вказаного твердження з боку інших відповідачів. Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" у відзиві на позов зазначає, що відповідач не визнає позов з огляду на такі обставини. Позов про витребування майна з володіння товариства є таким, що не ґрунтується на умовах закону, оскільки у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі» та ст. 770 ЦК України перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або припинення договору оренди. Окрім того, до набуття товариством права користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди відбулася низка подій, що обґрунтовують правомірність набуття відповідачкою [PERSON] права на землю, якими (фактами) є: затвердження розпорядженням голови Вільнянської РДА № 496 від 28.07.2004 року технічної документації по розробці проекту організації території земельних часток (паїв) КСП «Південне», яке не оскаржується позивачем (1); розпорядження голови Вільнянської РДА № 599 від 15.09.2004 року про передачу у власність земельних ділянок із земель КСП «Південне» (2); державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.03.2005 року, яким посвідчено право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку (3); договір оренди № 71 від 15.03.2007 року, за яким [PERSON] передала спірну земельну ділянку у користування товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" (4); внесення відомостей державним реєстратором Вільнянської міської ради про власника спірної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (5); внесення відомостей державним реєстратором Вільнянської міської ради про орендаря спірної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (6). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зміст якого за приписами ч. 1 ст. 9 Основного Закону, а також ст.10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном та ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Але попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У відповідності до сталої практики ЄСПЛ, через яку здійснюється практичне застосування норм Конвенції та Першого протоколу, положення статті 1 Першого протоколу містить сукупність трьох правил, які не застосовуються окремо, а саме: перше має загальний характер та проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. У зв`язку з викладеним представник відповідача зауважує на тому, що відповідач [PERSON] була і залишається колишнім членом КСП «Південне», яка має право на земельну частку (пай); позивач не заперечує факт належності спірної земельної ділянки КСП «Південному», а також права [PERSON] на земельну частку (пай), яке закріплено та регулюється Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) та Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям». Фактично зміст вимог позову зводиться до того, що один орган місцевого самоврядування з делегованими державою повноваженнями звертається до іншого державного органу з вимогою, яку обґрунтовує порушеннями, що допущені іншими державними органами у галузі земельних відносин, які жодним чином не кореспондуються з правомірністю набуття відповідачкою [PERSON] спірної земельної ділянки. Що стосується витребування земельної ділянки на користь позивача, товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» є добросовісним набувачем, у якого в силу ст. 388 ЦК України майно, що придбане за відплатним договором, може бути витребувано лише, якщо воно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння (1); було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння (2); вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки жодної з перелічених в законі підстав для витребування майна не існує, а застосуванню підлягає Перший протокол до Конвенції щодо того, що втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, тому позбавлення [PERSON] права власності, набутого в радгоспі, є втручанням у право власника на мирне володіння своїм майном за відсутності законних передумов для цього. Відзив також містить посилання на відсутність у позивача права на пред`явлення вказаних позовних вимог, так як Запорізька міська рада зареєстрована 21 травня 1997 року, тобто майже за десять років після прийняття Указу про розширення меж міста, а доказів порушення свого права до державної реєстрації, з якою закон пов`язує виникнення юридичної особи, суду ним не надано. Єдине джерело доказів, надане позивачем, про зміну меж міста Запоріжжя - це «Копія картографічного матеріалу та формуляр до нього», оснащені грифом «Секретно», тому у відсутність відомостей про розсекречування вказаного документа його зміст свідчить про недопустимість доказу як такого, що здобутий з порушенням встановленого законом порядку. Посилання в позові на постанови Верховного Суду від 06.11.2011 року та від 07.08.2019 , за змістом яких межа м. Запоріжжя була встановлена в 1988 році, представник відповідача вважає неспроможним, оскільки висновки, викладені в цих постановах, є неналежними до фактичних обставин спору, так як жоден з учасників справи не брав участі в розгляді тих справ, який увінчався винесенням вказаних постанов; під час розгляду вказаних справ не досліджувалося питання про те, що на час розширення меж м. Запоріжжя землі колективної та приватної власності вже не перебували у державній власності, і розпорядження ними мало здійснюватися за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Окрім того, що позов є необґрунтованим в матеріальному сенсі, він поданий з пропуском давності звернення до суду, про визнання поважними причин якого не клопочеться позивач, виходячи з такого. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який отриманий за спливом більш ніж трьох років після отримання позивачем доступу до реєстру, на Публічну кадастрову карту України, інформація з якої отримана також поза межами позовної давності, а також на Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 16.06.1988 року, зміст якого був відомий позивачу принаймні з моменту його державної реєстрації, з якої до звернення до суду пройшло близько 23 років. На підставі викладеного відповідач в особі представника просить про залишення позову без задоволення. У відповіді на відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» представник позивача зазначає таке. Щодо заперечень проти витребування з незаконного володіння товариства спірної земельної ділянки, вказані доводи є безпідставними, так як земля вибула з комунальної власності Запорізької міської ради незаконним шляхом, поза її волею. Доводи про підтвердження правомірності набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку також є неспроможними, так як вказані представником відповідача юридичні факти виникли з однієї підстави та утворюють ланцюжок взаємопов`язаних подій, а джерелом цих фактів стало незаконне видання розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації № 599 про передачу у власність земельних ділянок КСП «Південне». Твердження представника відповідача про належність спірної земельної ділянки КСП «Південне» до її передачі у власність [PERSON] є хибними, так як право власності на земельну ділянку у відповідності до вимог земельного законодавства виникає з моменту його державної реєстрації, між тим будь-яких фактичних даних на користь того, що за КСП було зареєстроване право власності на вказану ділянку в матеріалах справи немає. Не є такими, що заслуговують на увагу, і твердження про те, що [PERSON] не знала і не могла знати про неправомірність набуття нею земельної ділянки, оскільки вона (ділянка) знаходиться на перехресті з [ADDRESS] , яка охоплюється юрисдикцією Шевченківського району м. Запоріжжя. Що стосується тверджень про те, що Запорізька міська рада є неналежним позивачем, вони також є неспроможними, так як у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право розпорядження землями міста до 1997 року належало міським Радам народних депутатів, а після 1997 року міським радам як органам місцевого самоврядування, тому вимоги позову прямо витікають з порушеного права позивача. Не є ґрунтовними і твердження про неналежність до предмету спору постанов Верховного Суду в справі № 908/3381/16 від 06.11.2018 та № 908/43/17 від 07.08.2019 року, оскільки саме ці судові рішення містять встановлені факти про визначення межі м. Запоріжжя у 1988 році. Що стосується пропуску давності звернення до суду, то вона Запорізькою міською радою не пропущена, так як вона довідалася про порушення свого права лише в 2019 році, після того, як рішенням Запорізької міської ради № 80 від 28.02.2018 року була затверджена містобудівна документація детальний план м. Запоріжжя в районі вул. Військбуд - для забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками, та в ході обробки даних Публічної кадастрової карти України було встановлено, що станом на 2019 рік частина вказаної території вже перебуває у власності громадян на підставі державних актів на право власності на землю, що видані Вільнянським районним відділом земельних ресурсів. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] зареєстроване 4 квітня 2019 року . Означене свідчить про те, що до 2019 року Запорізька міська рада не знала і не могла знати про існування оскаржуваного розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку. У зв`язку з викладеним позивач в особі представника просить не враховувати наведені у відзиві доводи та ухвалити рішення на користь позовних вимог. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 3,4323 га на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 на підставі розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації № 599 від 15.09.2004 року (а. с. 12 т. 1). Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010526000146 (а. с. 15 т. 1). Право власності на земельну ділянку зареєстровано відповідачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 березня 2007 року земельна ділянка передана нею в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» на підставі договору № 71. Книгою третьою ЦК України внормовано право власності та інші речові права. У відповідності\~до змісту\~права власності\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном (ст.\~317\~ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, як слідує із змісту ст. 328 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, як випливає із змісту ст. 321 ЦК України, яка регламентує непорушність права власності. Непорушність права власності декларована Основним Законом України в статті 41. Виняток з правила про непорушність права власності встановлений в частині 4 ст. 41 Конституції України та частинах 2, 3 ст. 321 ЦК України. Як зазначено в частині 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності лише у випадках і порядку, встановлених законом. З наведеного випливає, що коло випадків, коли може бути припинено право особи на мирне здійснення права власності, є обмеженим, і таке припинення має проводитися виключно за встановленою законом процедурою, на що вказує семантика вжитої в частині 2 ст. 321 ЦК України частки «лише» (лише у випадках і порядку, встановлених законом). Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості (частина 3 ст. 321 ЦК України, ч. 5 ст. 41 Конституції України). Таким чином, лише мотиви суспільної необхідності та не в усіх випадках цієї необхідності, а лише за відсутності інших заходів поновлення суспільного інтересу, можуть зумовити примусове відчуження об`єктів права приватної власності, як прямо слідує з наведених положень Основного Закону і цивільного законодавства. Є очевидним, що вимога про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001, а також вимога про витребування землі з чужого незаконного володіння є нічим іншим, ніж вимогою про припинення права власності на спірну нерухомість. Разом з тим позивач, висуваючи відповідну вимогу, не лише не зазначає, чим зумовлене застосування найбільш суворого заходу обмеження права власника в реалізації ним цього права повною мірою, яке гарантоване національним та міжнародним законодавством, але й не посилається на наявність суспільної необхідності для примусового припинення права власності, лише посилаючись на віднесення вказаної ділянки до меж територіальної юрисдикції м. Запоріжжя. За змістом Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» суспільна необхідність це обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку. Навіть якщо припустити віднесення земельної ділянки з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 до території м. Запоріжжя, в позові не зазначено, в чому полягає обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність вилучення земельної ділянки. Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» визначено правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності. Згаданим судом\~Законом України\~«Про відчуження\~земельних ділянок,\~інших об`єктів\~нерухомого майна,\~що на\~них розміщені,\~які перебувають\~у приватній\~власності,\~для суспільних\~потреб чи\~з мотивів\~суспільної необхідності»\~встановлений вичерпний\~перелік підстав\~для примусового\~відчуження земельних\~ділянок,\~інших об`єктів\~нерухомого майна,\~що на\~них розміщені,\~з мотивів\~суспільної необхідності, якою є обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку; а також процедуру цього відчуження, що пов`язана з дотриманням права особи, чиє право припиняється, попереднього повного відшкодування вартості земельної ділянки. Разом з тим, не вбачаючи ознак суспільної необхідності у вилученні земельної ділянки, суд бере до уваги, що позивачем застосований спосіб захисту права, що врегульований нормами права, що витікають з правовідносин про захист права власності, які внормоване Главою 29 ЦК України, і вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, виходить з такого. Порушення права позивача, як зазначено в позові, полягає в тому, що на підставі Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 16.06.1988 року до меж міста Запоріжжя включено частину території Вільнянського і Запорізького районів Запорізької області загальною площею 1137,7 га, якою охоплюється спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 (а. с. 17 т. 1). Право власника на захист свого права шляхом висування вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння та від добросовісного набувача внормоване ст. ст. 387, 388 ЦК України. Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння встановлено статтею 387 ЦК України, право власника на витребування майна від добросовісного набувача внормовано статтею 388 ЦК України. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі (було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння (1); було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння (2); вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом(3)). Вважаючи, що відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» є добросовісним набувачем, позивач вимагає витребування з його володіння спірної земельної ділянки. З аналізу наведеної правової норми (ст. 388 ЦК України) випливає, що передумовами для застосування вказаного знаряддя захисту права є наявність права власності у особи, яка вимагає витребування майна (1); придбання його добросовісним набувачем за відплатним договором (2); вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом (3). Вибуття спірної земельної ділянки з володіння позивача, як вказано в позові, відбулося внаслідок видання незаконного розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.09.2004 року № 599 «Про передачу у власність земельних ділянок із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» в частині рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 3,4323 га. Суд не погоджується з твердженнями позову про незаконність в цій частині означеного рішення органу місцевого самоврядування. Способами захисту цивільних прав та інтересів в силу ст. 16 ЦК України може бути, зокрема: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту цивільного права, як визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, встановлений статтею 21 ЦК України. У відповідності до частини 2 цієї статті суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як випливає із змісту вказаної правової норми визнанню незаконним та скасуванню підлягає таке владне рішення органу місцевого самоврядування, яке суперечить актам цивільного законодавства (1) та порушує цивільні права або інтереси осіб (2), тобто для задоволення відповідних позовних вимог необхідна констатація сукупності двох наведених передумов. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.908.1995 року № 720/95 внормовано порядок паювання сільськогосподарських угідь, що перебувають у колективній власності сільськогосподарських суб`єктів господарювання. (паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств). За змістом Указу Президента, паювання земель - це визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на\~місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. На\~виконання наведених\~положень Указу\~Президента №\~720/95\~від 08.08.1995\~року головою\~Вільнянської районної\~державної адміністрації\~26\~березня 2003\~року було\~видане розпорядження\~№ 322\~«Про надання\~дозволу на\~виготовлення технічної\~документації по\~паюванню земель\~колективного сільськогосподарського\~підприємства «Південне». За змістом пункту 8 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України» № 675-ІV від 30.04.2004 року, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до Земельного кодексу України. З урахуванням положень вказаного Указу Президента України та доповнень до п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, а також позитивного рішення загальних зборів членів КСП «Південне» від 14.05.2003 року, розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації № 322 від 26.06.2003 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації по паюванню земель КСП «Південне». У відповідності до вказаного Закону головою Вільнянської районної державної адміністрації № 296 30 квітня 2004 року видане розпорядження про паювання земель державної власності, переданих в оренду колективного сільськогосподарського підприємства «Південне». Зазначеним розпорядженням затверджено карту-схему паювання земель, які передані колективному сільськогосподарському підприємству «Південне» на умовах оренди, виготовлену державним підприємством «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Зазначене рішення органу місцевого самоврядування містить інформацію про утворення тимчасової узгоджувальної комісії, яка погоджувала списки членів та пенсіонерів КСП «Південне» по одержанню ними земельних паїв та схему розпаювання земель. Згідно із п. 16 Перехідних положень ЗК України (в редакції від 26.04.2003 року) громадянам-власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділялися в натурі земельні ділянки з видачою державних актів на право власності на землю. Як слідує зі змісту розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації № 496 від 28.07.2004 року, ним було затверджено проект організації території колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)», встановлено розмір середньої земельної частки (паю), що дорівнює 3,25 га, надано дозвіл землевпорядній організації, яка має ліцензію на виконання землевпорядних робіт, виготовити власникам земельних часток (паїв) державні акти на право власності на земельні ділянки. Технічною документацією по розробці проекту організації території земельних часток (паїв) КСП «Південне» Вільнянського району Запорізької області передбачено утворення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для подальшої передачі цих ділянок у власність працівникам КСП "Південне" та пенсіонерам з їх числа та відповідно до розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 31.08.2004 року № 556\~триста сімдесят три громадянина стали учасниками права спільної часткової власності на землю. 19 вересня 2004 року головою Вільнянської районної державної адміністрації підписано розпорядження № 599 «Про передачу у власність земельних ділянок із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Південне», за змістом якого у власність громадян згідно з доданим до розпорядження списком передаються у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих у користування КСП «Південне». Зазначене розпорядження прийняте уповноваженою посадовою в межах своєї компетенції, оскільки у відповідності до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Суб`єктами права державної власності на землю відповідно до ст. 4 ЗК України (в редакції станом на 01.01.2002 року) виступають; Верховна Рада України на землі загальнодержавної власності; Верховна Рада Республіки Крим на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Суб`єктами ж права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, у власність яких землі можуть бути передані за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Наведене означає відсутність права у органів місцевого самоврядування на здійснення розпорядження вказаними землями, зміну їх категорії, цільового призначення навіть за умови включення земельної ділянки колективної форми власності до межі міста. Що ж стосується спірної ділянки, вона є об`єктом приватної форми власності, яке (право) набула відповідачка [PERSON] як член колективного сільськогосподарського підприємства в порядку паювання земель, переданих у колективну власність цьому сільськогосподарському підприємству, та виділення земельної частки в розмірі належного йому паю в натурі з числа інших земельних часток, що передані КСП у колективну власність. В силу ст. 19 ЗК України, у відповідності до якої землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (ч. 3 ст. 19 ЗК). Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей, за змістом ст. 22 ЗК України, тоді як до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (ст. 38 ЗК). З наведеного випливає, що здійснення будівництва чи промислової діяльності на землях сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення землі забороняється, так як землі сільськогосподарського призначення та землі житлової і громадської забудови, промисловості є різними і самостійними категоріями земель, що мають різне цільове призначення і умови використання. Технічною документацією по розробці проекту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» Вільнянського району Запорізької області, виконаного ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут», підтверджується той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером 2321581400:12:002:0001 розташована на території Дружелюбівської сільської ради, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка використовується відповідно до правового режиму використання земель, визначеного для категорії земель сільськогосподарського призначення з моменту утворення радгоспу «Мокрянка», який в подальшому було перетворено в КСП «Південне» та за рахунок земель якого було виділено його членам земельні ділянки до теперішнього часу включно. Про неврегульованість між м. Запоріжжя вказують такі фактичні дані. За змістом рішення президії Вільнянської районної ради «Про зміну межі м. Запоріжжя» від 23.12.1998 року № 3-2, в якому наявне посилання на рішення Дружелюбівської сільської ради від 01.12.1998 року № 2, протокол зборів уповноважених КСП «Південне» ВАТ «Запоріжкокс», відмовлено у вилученні земель зазначеного колективного підприємства (а. с. 170 т. 1), а в листах Вільнянської райдержадміністрації № 07/1826 від 25.11.1999 року та Запорізької обласної державної адміністрації № 4052/08-20 від 29.08.2000 року значиться про неврегульованість межи м. Запоріжжя (а. с. 117 т. 1). У відповідності до розпорядження голови обласної державної адміністрації № 298 від 05.06.2000 року «Про встановлення зовнішньої межі міста Запоріжжя» у зв`язку з неврегульованістю права користування землями міста Запоріжжя в межах, затверджених рішенням Запорізької обласної ради від 16.10.1968 року і в межах, що виникли відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 16.05.1988 року № 5030-ХІ «Про розширення межі міста Запоріжжя» голова обласної державної адміністрації приписує виконкому Запорізької міської ради провести роботи по перенесенню в натурі міської межі у відповідності з приведеними вище документами, використавши проектну документацію по відновленню та виносу в натурі межі міста Запоріжжя, що розроблена Запорізькою філією інституту землеустрою УААН в 1999 році; виконкому Запорізької міської ради, Вільнянській та Запорізькій райдержадміністраціям разом з органами місцевого самоврядування у двомісячний термін після видання даного розпорядження внести необхідні зміни в земельно-кадастрову документацію; землі сільськогосподарського призначення до завершення приведення земельної реформи тимчасово залишити в територіальному користуванні Вільнянського та Запорізького районів (а. с. 167 т. 1). Наведені обставини підтверджують невирішеність питань узгодження меж м. Запоріжжя, Вільнянського та Запорізького районів. Згідно з п. 29 ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної ради України належить утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів. В силу ст. 176 ЗК України (в редакції 2005 року) межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України, а у відповідності до частин 1, 4 ст. 20 ЗК Української РСР (в редакції 1988 року) право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею, видача яких здійснюється у відповідності до ст. 21 ЗК України виконавчими комітетами районних (сільських) рад народних депутатів. Як зазначено в частині 2 ст. 40 ЗК Української РСР (в редакції 1988 року), вилучення ділянок із земель, які є у користуванні колгоспів, може провадитися тільки за згодою загальних зборів членів колгоспу. Проте позивачем не надано суду жодних фактичних даних на підтвердження згоди загальних зборів членів КСП «Південне» на вилучення земель, проекту землеустрою, не надано державного акту на землю, який визначав би межі м. Запоріжжя як умовну замкнену лінію на поверхні землі, що відокремлює його територію від інших категорій. Статтею 19 ЗК України встановлені категорії земель, і до них відносяться, зокрема землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим, як слідує із змісту частини 3 ст. 20 ЗК України. Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок врегульована статтею 20 ЗК України, згідно з якою при встановленні\~цільового призначення\~земельних ділянок\~здійснюється віднесення\~їх до\~певної категорії\~земель та\~виду цільового\~призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу; земельних ділянок приватної власності - їх власниками. Як зазначено судом, спірна земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення Між тим включення земель Вільнянського та Запорізького районів Запорізької області до між м. Запоріжжі у відповідності до Указу Президії Верховної Ради Української РСР передбачає використання вказаних земель під промислове та житлове будівництво, що припускає зміну категорії та цільового призначення земель, а це у відповідності до ст. 20 ЗК України у випадку належності ділянки на праві приватної власності є прерогативою власника земельної ділянки. Окрім того, статтею 23 встановлено пріоритетність земель сільськогосподарського призначення , в силу якої землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Для будівництва ж промислових підприємств, об`єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов`язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості, зазначено в частині 3 вказаної статті. Відомостей про зміну категорії та цільового призначення спірної земельної ділянки суду також не надано. Більш того,\~наслідки порушення\~порядку встановлення\~та зміни\~цільового призначення\~земель в силу ст. 21 ЗК України можуть полягати у визнанні недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] правомірно набула право власності на земельну частку (пай), яку у відповідності до оспорюваного розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації № 599 було виділено в натурі, отримала державний акт про право власності на землю, на підставі якого вказана земельна ділянка використовується відповідно до правового режиму використання земель, визначеного для категорії земель сільськогосподарського призначення, з моменту утворення радгоспу «Мокрянка», що перетворений в КСП «Південне». Межі районів,\~сіл,\~селищ,\~міст,\~районів у\~містах - це умовна лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій у відповідності до ст. 173 ЗК України. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць, як слідує із змісту ч. 2 ст. 173 ЗК України. Проекти землеустрою\~щодо зміни\~меж населених\~пунктів розробляються\~з урахуванням\~генеральних планів\~населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті (ч. 3 ст. 173 ЗК України), а це землі державної власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що за умови правомірності набуття права власності, яка (правомірність) в даному випадку не лише презюмується, а й доведена відповідачами, навіть за умови включення спірної ділянки до меж міста Запоріжжя у встановленому законом порядку не могло б потягти за собою припинення права власності на неї за відповідачкою [PERSON] . У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для застосування такого способу захисту права як визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування, для вжиття якого в силу ст. 21 ЦК України, як вже зазначено судом, необхідна констатація двох передумов: невідповідність нормативно-правового акту вимогам законодавства (1) та порушення будь-чиїх цивільних прав та інтересів. Відсутність порушення права позивача свідчить і про відсутність у нього права на звернення з віндикаційним позовом. Відмовляючи в\~задоволенні позову\~в частині\~вимог про\~витребування земельної\~ділянки,\~суд також\~враховує відсутність\~матеріальних підстав\~для висування\~вимоги до\~орендаря земельної\~ділянки про\~витребування нерухомості\~з його\~володіння,\~оскільки за\~загальними правилами\~цивільного законодавства\~та законодавства\~про оренду\~землі перехід\~права власності\~на орендовану\~земельну ділянку\~не є\~підставою для\~зміни умов\~або припинення\~договору оренди,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~орендарем та\~орендодавцем. Що стосується посилання представника позивача в позові на необхідність застосування при розв`язанні цього позову висновків в постановах Верховного Суду Верховного Суду в справі 908/3381/16 від 06.11.2011 року та № 908/47/17 від 07.08.2019 року, за змістом яких межа м. Запоріжжя була встановлена в 1988 році на підставі Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 16.06.1988 року, суд виходить з такого. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Означеними постановами Верховного Суду встановлено, що територія м. Запоріжжя дійсно була розширена на 1137,7 га за рахунок території Вільнянського та Запорізького районів згідно із Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 16.06.1988 року, і з того часу межі м. Запоріжжя у визначеному законодавством порядку не змінювалися, проте, враховуючи ці обставини, відмовляє в задоволенні позову, оскільки основна позовна вимога про витребування земельної ділянки у комунальну власність витікає з вимоги про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування про передачу ділянки у власність члена колективного сільськогосподарського підприємства. Проте, як зазначив суд, він не вбачає ознак протиправності в оскаржуваному рішенні, оскільки рішення про передачу земель сільськогосподарського призначення у комунальну власність, наявність якого (рішення про передачу) є обов`язковою передумовою для вилучення земель цієї категорії та зміни їх цільового призначення, як встановлено судом, загальними зборами колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» не приймалось. Навпаки, як вже зазначалось судом, в рішенні президії Вільнянської районної ради «Про зміну межі м. Запоріжжя» від 23.12.1998 року № 3-2 про відмову у вилученні земель зазначеного колективного підприємства враховане волевиявлення зборів уповноважених осіб КСП «Південне» на ненадання такої згоди. Оскільки лише порушене право підлягає захисту у випадку визнання поважними причин пропущення позовної давності, між тим суд не вбачає ознак порушення права позивача в діях відповідачів, він не розглядає клопотання відповідачів про застосування давності та не оцінює заперечення проти цих клопотань з боку позивача.

Outcome: dismissed