Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту. Свої вимоги мотивує тим, що вона є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відрилась спадщина та до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи. 16 червня 2023 року вона склала нотаріально засвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті батька та направила її до приватного нотаріуса КМНО Лук`янчук Ю.П. Приватний нотаріус КМНО Лук`янчук Ю.П. листом від 03 липня 2023 року повідомила про заведення спадкової справи 12 червня 2023 року № 12/2023 на підставі поданої заяви від спадкоємця за заповітом. Таким чином, їй стало відомо про те, що 06 червня 2023 року, тобто за день до смерті, [PERSON] склав заповіт, за яким останній все своє майно заповідав дружині [PERSON] . Вважає, що вказаний заповіт має бути визнаний судом недійсним з огляду на наступне. У заповіті з верху вказано дату - 06 червня 2023 року, а після підпису вказано дату - 06 травня 2023 року . Таким чином, форма заповіту була порушена. [PERSON] тривалий час хворів та знаходився у лікарні, а тому фізично не міг особисто звернутися до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, оскільки станом на 31 травня 2023 року він практично не говорив. У заповіті вказано, що у зв`язку із хворобою [PERSON] за його дорученням текст заповіту підписано [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] фізично не міг запросити іншу особу для підпису заповіту замість себе. Крім того, [PERSON] не оформлював доручення на підпис заповіту замість себе іншою особою [PERSON] . Таке доручення відповідно до положень законодавства повинно бути вчинено у такому ж самому вигляді як і заповіт. У заповіті не вказано про хворобу, а саме будь-яке захворювання рук, яке б не дозволяло [PERSON] підписати заповіт. Крім того, [PERSON] не хворів на захворювання рук, оскільки він хворів на хвороби серця та рак. Наведене вказує на відсутність передбачених законом підстав для підписання заповіту замість заповідача іншою особою та свідчить про порушення при посвідченні оспорюваного заповіту вимог закону щодо його форми. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від 06 червня 2023 року, складений [PERSON] , який помер [INFO] , на ім`я [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про відмову у прийнятті до розгляду відзиву сторони відповідача через пропуск встановленого строку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що у заповіті з верху вказано дату - 06 червня 2023 року, а після підпису вказано дату - 06 травня 2023 року . Таким чином, форма заповіту була порушена. Заповідач самостійно до приватного нотаріуса для складання заповіту не звертався, оскільки він хворів та перебував у лікарні. Письмового доручення на підписання заповіту іншою особою не було. Заповіт не містить інформації щодо наявності якоїсь хвороби заповідача, яка б не дозволяла йому підписати заповіт. Крім того, у заповідача не було хвороби рук. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що доручення на підписання заповіту не обов`язково має бути у письмовому вигляді, оскільки ЦК України визначає, що у письмовому вигляді має бути довіреність, а не доручення. Приватний нотаріус в лікарні у заповідача була двічі. У перший раз вона не посвідчила заповіт, оскільки заповідач не зміг його підписати самостійно. У зв`язку з цим, вирішили покликати іншу особу для підпису заповіту. Приватний нотаріус перед укладенням заповіту спілкувалась з лікарем з приводу хвороби та стану здоров`я заповідача, який підтвердив, що останній не взмозі підписати заповіт самостійно. Разом з тим, приватний нотаріус не є лікарем, а тому вона не могла записати в заповіті діагнози заповідача. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. У матеріалах справи містяться письмові пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лук`янчук Ю.П., з яких вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність. Зазначено, що приблизно за тиждень до смерті заповідача до неї звернулась [PERSON] на прохання [PERSON] з приводу дарування належного йому нерухомого майна на ім`я його дружини [PERSON] . У ході вивчення документів було виявлено, що нерухомого майна, оформленого на [PERSON] немає, він фактично прийняв спадщину від своїх батьків, але не оформив своїх спадкових прав. У зв`язку з тим, що стан здоров`я [PERSON] погіршувався, останній вирішив скласти заповіт. У день підписання заповіту 06 червня 2023 року на прохання заповідача вона приїхала на виклик в медичний заклад - Київську міську клінічну лікарню № 4 за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 17, щоб встановити волевиявлення заповідача, його особу та його дієздатність. Під час цього виклику було визначено волевиявлення заповідача, але у зв`язку із загальною слабкістю внаслідок хвороби та тривалого лікування, заповідач фактично не міг підписати заповіт особисто. У такому випадку законодавство України містить положення про наявність можливості підписати заповіт іншою особою на прохання заповідача. Було прийнято рішення запросити іншу незацікавлену особу. Під час другого виїзду в цей же день до підписання заповіту вона мала розмову з лікарем [PERSON] , який лікував [PERSON] . Вона запитала лікаря чи не приймає заповідач ліків, які мають психотропну дію та лікар підтвердив, що такі ліки [PERSON] не приймає, його хвороба не пов`язана з психічними розладами та він розуміє значення своїх дій. Заповідач особисто прочитав заповіт, а підписала його [PERSON] У заповіті від 06 червня 2023 року була допущена технічна помила у посвідчу вальному написі, а саме в даті, зокрема, назва місяця зазначена «травень» замість «червень». Вказана помилка була виправлена 30 листопада 2023 року. вказана помилка на зміст заповіту та волю заповідача не впливає, заповіт вважається посвідченим з моменту реєстрації цієї нотаріальної дії в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. [PERSON] є підписантом у безпосередній присутності заповідача, а не представником по довіреності. У заповідача дійсно не було фізичних вад рук, але була важка хвороба, яка спричинила загальну слабкість. Заповідач на момент складення заповіту перебував у лікарняному закладі з встановленими у руки крапельницями, що заважало йому власноручно підписати заповіт. Якщо особа розуміє значення своїх дій, але фізично не може розписатися, законодавець не позбавляє таку особу можливості скласти заповіт. Законодавством визначені чіткі обмеження щодо підписанта. [PERSON] не є особою, на користь якої складався та посвідчувався заповіт, а тому вона є належним підписантом. Нотаріус не зобов`язаний з`ясовувати інформацію щодо того, звідки взявся підписант та хто її запросив. Зазначено, що чинним законодавством не заборонено вчинення нотаріальних дій в приміщенні медичного закладу. Особу [PERSON] було встановлено за паспортом громадянина України, який було надано заповідачем особисто під час виклику, а дієздатність перевірено із особистої бесіди із заповідачем, у результаті чого сумнівів щодо посвідчення заповіту виявлено не було. Таким чином, вимоги щодо посвідчення заповіту були виконані, а хвороба заповідача не впливає на його дієздатність та волевиявлення особи (т. 1, а.с. 81-84). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, покази свідка, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1, а.с. 11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1, а.с. 12). 16 червня 2023 року позивач склала нотаріально засвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті батька та направила її до приватного нотаріуса КМНО Лук`янчук Ю.П. (т. 1, а.с. 14). Приватний нотаріус КМНО Лук`янчук Ю.П. листом від 03 липня 2023 року повідомила про заведення спадкової справи 12 червня 2023 року № 12/2023 на підставі поданої заяви від спадкоємця за заповітом (т. 1, а.с. 15). 06 червня 2023 року [PERSON] склав заповіт, за яким останній все своє майно заповідав дружині [PERSON] (т. 1, а.с. 16). Позивач вважає, що вказаний заповіт має бути визнаний судом недійсним з огляду на наступне. Сторона позивача вказує на те, що у заповіті з верху вказано дату - 06 червня 2023 року, а після підпису вказано дату - 06 травня 2023 року . Таким чином, форма заповіту була порушена. Відповідно до п. 6.12. Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, грамотно, без підчисток. Дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лук`янчук Ю.П. надана суду копія спадкової справи № 12/2023 після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 85-178). У матеріалах спадкової справи міститься заповіт [PERSON] , з якого вбачається, що приватним нотаріусом на засвідчу вальному написі було здійснено виправлення технічної помилки та вказано, що закреслене «травня» не читати, записано помилково, читати «червня». Вказана помилка виправлена приватним нотаріусом 30 листопада 2023 року (т. 1, а.с. 98). Сторона позивача посилається на те, що [PERSON] тривалий час хворів та знаходився у лікарні, а тому фізично не міг особисто звернутися до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, оскільки станом на 31 травня 2023 року він практично не говорив. У заповіті вказано, що у зв`язку із хворобою [PERSON] за його дорученням текст заповіту підписано [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] фізично не міг запросити іншу особу для підпису заповіту замість себе. Крім того, [PERSON] не оформлював доручення на підпис заповіту замість себе іншою особою [PERSON] . Таке доручення відповідно до положень законодавства повинно бути вчинено у такому ж самому вигляді як і заповіт. Крім того, у заповіті не вказано про хворобу, а саме будь-яке захворювання рук, яке б не дозволяло [PERSON] підписати заповіт. Крім того, [PERSON] не хворів на захворювання рук, оскільки він хворів на хвороби серця та рак. Частиною 2 ст. 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Відповідно до п. 1.2. Правил ведення нотаріального діловодства посвідчення заповіту через представника не допускається. Пунктом 1.8. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Вбачається, що [PERSON] є підписантом у безпосередній присутності заповідача, а не представником по довіреності. Приватний нотаріус КМНО Лук`янчук Ю.П., яка посвідчила спірний заповіт, у своїх письмових поясненнях зазначила про те, що під час виїзду до медичного закладу до підписання заповіту вона мала розмову з лікарем [PERSON] , який лікував [PERSON] . Вона запитала лікаря чи не приймає заповідач ліків, які мають психотропну дію та лікар підтвердив, що такі ліки [PERSON] не приймає, його хвороба не пов`язана з психічними розладами та він розуміє значення своїх дій. Заповідач особисто прочитав заповіт, а підписала його [PERSON] У заповідача дійсно не було фізичних вад рук, але була важка хвороба, яка спричинила загальну слабкість. Заповідач на момент складення заповіту перебував у лікарняному закладі з встановленими у руки крапельницями, що заважало йому власноручно підписати заповіт. Відповідно до п. 7 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419, заповіти і довіреності підписуються заповідачем або довірителем у присутності посадової, службової особи. У разі коли фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт чи довіреність, за її дорученням в її присутності та в присутності посадової, службової особи такий документ може підписати інша фізична особа. Про причини, з яких особа, від імені якої посвідчується заповіт чи довіреність, не підписала документ, зазначається у посвідчувальному написі. З тексту заповіту від 06 червня 20203 року вбачається, що у посвідчувальному написі міститься інформація про причини, з яких особа, від імені якої посвідчується заповіт чи довіреність, не підписала документ. Зокрема, приватним нотаріусом КМНО Лук`янчук Ю.П. вказано на наявність у заповідача хвороби. Законодавством визначені чіткі обмеження щодо підписанта. Пунктом 1.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати за повіт за заповідача. [PERSON] не є особою, на користь якої складався та посвідчувався заповіт, а тому вона є належним підписантом. Крім того у письмових поясненнях приватного нотаріуса зазначено, що нотаріус не зобов`язаний з`ясовувати інформацію щодо того, звідки взявся підписант та хто її запросив. Відповідно до абзацу 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями. За таких обставин, у зв`язку з хворобою та фактом перебування [PERSON] у медичному закладі, нотаріальна дія щодо посвідчення заповіту була вчинена в приміщенні цього закладу, що не заборонено чинним законодавством. Абзацом 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», національним паспортом іноземця або документом, що його замінює, посвідченням особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідченням, виданим за місцем роботи фізичної особи. Посвідчення водія, особи моряка, члена екіпажу, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Приватний нотаріус КМНО Лук`янчук Ю.П. зазначає про те, що особу [PERSON] було встановлено за паспортом громадянина України (т. 1, а.с. 135-136), який було надано заповідачем особисто під час виклику, а дієздатність перевірено із особистої бесіди із заповідачем, у результаті чого сумнівів щодо посвідчення заповіту виявлено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка підписала спірний заповіт. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона знайома з позивачем та відповідачем. Позивача знає приблизно з 90-х років як доньку заповідача, а відповідача знає як дружину заповідача, вони знайомі десь з 1997 року, після того як [PERSON] з нею одружився. Вона (свідок) підтвердила факт підписання нею спірного заповіту від імені [PERSON] . Зазначила, що вона з [PERSON] дуже сильно дружили. У [PERSON] було онкозахворювання. Наприкінці травня 2023 року [PERSON] стало гірше та він перебував у лікарні. Вона до нього приїздила. [PERSON] попросив її приїхати, говорив, що не встиг оформити документи та просив знайти приватного нотаріуса, який би зміг виїхати в лікарню. Змогла приїхати до лікарні приватний нотаріус КМНО Лук`янчук Ю.П. Нотаріус попросила вийти відповідача з палати, щоб поспілкуватись з заповідачем. Вона приїхала в лікарню в першу половину дня, приблизно одночасно з нотаріусом. [PERSON] по телефону її попросив підписати заповіт та приїхати до лікарні з необхідними для цього документами. У присутності нотаріуса він ще раз попросив її підписати заповіт. Приватний нотаріус сказала, що вона посвідчить заповіт лише якщо [PERSON] прочитає його вголос, що останній й зробив. Для прочитання заповіт був покладений перед [PERSON] , щоб він міг його прочитати. На руках у [PERSON] були крапельниці, тому він не міг ними сильно порушити. [PERSON] був дуже слабким, тіло трохи відмовляло, проте голова працювала добре. Перед підписанням вона прочитала заповіт. Контактні дані нотаріуса вона скинула заповідачу за декілька днів до 06 червня 2023 року. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи пояснення [PERSON] та приватного нотаріуса Лук`янчук Ю.П., вбачається, що за власним волевиявленням [PERSON] доручив підписання заповіту від 06 червня 2023 року своїй знайомій [PERSON] . Чинне законодавство передбачає можливість підписання заповіту іншою особою у разі, якщо заповідач не взмозі зробити це власноручно через хворобу або фізичну ваду. [PERSON] до підписання заповіту самостійно його прочитав вголос в присутності нотаріуса. Також заповіт окремо прочитала і підписант [PERSON] . Вбачається, що оспорюваний заповіт складений та підписаний за вільним волевиявленням [PERSON] та не суперечить вимогам закону. За таких обставин, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний нею заповіт [PERSON] має ознаки недійсності. Таким чином, підстав для визнання заповіту від 06 червня 2023 року недійсним не вбачається. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed