Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Довженка Олексія Юрійовича звернулася до суду з позовом сформованим у системі «Електронний суд» до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.09.2018 між позивачкою та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1734. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ним шлюбних відносин. Зазначає, що вони втратили почуття любові один до одного, шлюб існує формально, спільне господарство не ведуть, з листопада 2023 року проживають окремо. Майнового спору між ними немає. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому просить строк на примирення не надавати та розірвати між ними шлюб, судові витрати у розмірі 6000, 00 грн., які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, покласти на відповідача. Ухвалою суд від 03.06.2024 прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, у позовній заяві просили розгляд справи проводити без їхньої участі, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину не явки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2018 сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1734, що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.09.2018. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , згоди про місце проживання якої між сторонами досягнуто. Майновий спір між сторонами на час розгляду справи відсутній. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, а тому, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 968,96 грн., а також витрат позивача на правову допомогу. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача слід відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 968,96 грн. Відповідачем будь-яких відомостей щодо наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору до суду не надано. Що стосується витрат на правову допомогу, суд зауважує наступне. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2327; копію ордеру серії ВН № 1145019; копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 28.05.2024, укладений між адвокатом Довженком О.Ю. та [PERSON] , в п. 2 якого визначено порядок оплати правової допомоги. Відтак, оплата гонорару адвоката за надання правової допомоги, разом з компенсацією витрат на оплату судового збору складає 6000, 00 грн. Зазначена сума підлягає сплаті клієнтом адвокатові шляхом поповнення указаної у договорі банківської карти адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Відтак, у п. 127 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). Разом з цим, Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 поміж іншого вказав, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). За таких обставин, суд вважає, що стягнення суми коштів у заявленому позивачем розмірі за надану правничу допомогу є обґрунтованим, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, з огляду на викладене вище, заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу разом із витратами по сплаті судового збору у загальному розмірі 6000, 00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Такий розмір винагороди є співмірним із складністю справи, що випливають із даних правовідносин. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved