Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «Дієса» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2023 року по 19 січня 2024 року включно у розмірі 111\~922,24 грн., компенсацію за 39 невикористаних календарних днів відпустки у розмірі 34\~478, 29 грн., а всього 146\~400, 53 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 14 березня 2014 року по 19 січня 2024 року він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Дієса», обіймаючи посаду фахівця з безпеки департаменту роздрібної торгівлі та продажів. Зазначене підтверджується записами №07 від 14.03.2014 року та №12 від 19.01.2024 року у трудовій книжці серія [NUMBER] . Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 111 922,24 грн. за період з жовтня 2023 року по 19 січня 2024 року включно. 19 січня 2024 року він був звільнений за угодою сторін на підставі ч. 1 ст.36 КЗпП України згідно з наказом № Z00/18/01/005 від 18.01.2024. Відповідно до вищевказаного наказу, у зв`язку із його звільненням відповідач зазначив про необхідність виплатити йому компенсацію за 39 невикористаних календарних днів відпустки. Однак, в день його звільнення 19.01.2024, відповідач не здійснив виплату належних йому коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за період з жовтня 2023 року по 19 січня 2024 року у розмірі 111 922,24 грн. та компенсація за 39 невикористаних календарних днів відпустки у розмірі 34 478,29 грн., а всього 146 400,53 грн. Ухвалою суду від 04.03.2024 відкрито провадження по цивільній справі за вказаним позовом, справу визначено розглядати за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.03.2024 задоволено клопотання позивача про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» Довідку-розрахунок щодо нарахованої але невиплаченої заробітної плати за період з 01 жовтня 2023 року по 19 січня 2024 року включно, а саме про нараховані суми заробітку за вказані періоди часу (помісячно), із зазначенням кількості годин/днів у зазначеному періоді та нарахованих сум і відрахувань з них та інформації щодо фактично виплаченої заробітної плати за вказаний період (якщо виплачувалась); Довідку-розрахунок щодо суми грошових коштів - компенсації за 39 невикористаних календарних днів відпустки з розбивкою за який період (рік) надається компенсація, кількість днів у відповідному періоді та суму компенсації за відповідний період; Довідку про середньоденну (середньогодинну) заробітну плату за останні 2 місяці до звільнення [PERSON] для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» вказана вище ухвала суду не виконана, інформацію про заборгованість по заробітній платі [PERSON] не надано. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Від відповідача до суду у встановлений законом строк відзив, відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з записами №07 від 14.03.2014 та №12 від 19.01.2024 у трудовій книжці серія [NUMBER] , з 14 березня 2014 року по 19 січня 2024 року позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Дієса», обіймаючи посаду фахівця з безпеки департаменту роздрібної торгівлі та продажів (а.с. 8 12). 19 січня 2024 року він був звільнений за угодою сторін на підставі ч. 1 ст.36 КЗпП України згідно з наказом № Z00/18/01/005 від 18.01.2024 (а.с. 13). Відповідно до вищевказаного наказу, у зв`язку із звільненням позивача відповідач зазначив про необхідність виплатити йому компенсацію за 39 невикористаних календарних днів відпустки. Загальна сума заборгованості за 39 невикористаних календарних днів відпустки становить 34 478,29 грн. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 111 922,24 грн. за період з жовтня 2023 року по 19 січня 2024 року включно. 23.01.2024 відповідачем позивачу надано довідку №Z0000000027 про дохід, нарахований з 01.01.2023 по 31.12.2023, відповідно до якої у спірний період відповідачем нараховано позивачу 66 750,00 грн. (а.с. 18). Довідкою № Z0000000068 від 13.02.2024 відповідач повідомив позивача про те, що дохід останнього за період з 01.01.2024 року по 19.01.2024 року склав 45 172,24 грн. (а.с. 19). Статтею 43 Конституції України\~закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України\~наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України,\~ст.1Закону України «Про оплату праці»,\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ч. 1 ст.115 КЗпП України,\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1\~ст. 47 КЗпП, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18). Частиною 3 статті 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог у зв`язку із порушенням прав позивача відповідачем та вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з жовтня 2023 року по 19 січня 2024 року у розмірі 111 922,24 грн. та компенсацію за 39 невикористаних календарних днів відпустки у розмірі 34 478,29 грн., а всього 146 400,53 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1 464,00 грн.

Outcome: approved