Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

В травні 2015 року позивачі за первісним позовом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, зміну договору найму жилого приміщення, усунення перешкод у користуванні квартирою. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] на сім`ю із чотирьох чоловік: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - матір [PERSON] , яка померла у 1975 році, була отримана квартира [ADDRESS] . Наймачем була [PERSON] , яка померла у 2009 році. Після її смерті зміна наймача на іншого члена сім`ї не відбулася. Позивачі погодили, що наймачем спірної квартири, замість померлої, стане [PERSON] , проти чого заперечував [PERSON] Квартира не приватизована та відповідно до поверхового плану, що доданий до технічного паспорту станом на 2006 рік, мала загальну площу 59,4 кв. м та складається із трьох жилих кімнат площею 42,9 кв. м (20 кв. м, 12,9 кв. м, 10,0 кв. м), кухні - 6,6 кв. м., ванної кімнати - 1,9 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м, коридору - 5,2 кв. м, вбудованої шафи - 1,9 кв. м, балкону - 2,6 кв. м. Позивачі зазначали, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування квартирою. Відповідач систематично порушував правила спільного проживання та добросусідства, внаслідок чого позивачі, разом з дітьми змушені були проживати в кімнаті 20 кв. м, яка є прохідною, а відповідач у кімнаті 10 кв. м. Із урахуванням кількості мешканців квартири, які не є членами однієї сім`ї, у кімнаті 20 кв. м було збудовано гіпсокартонну перегородку. Після перепланування квартира мала три ізольовані кімнати, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим у 2015 році. Кімнатою площею 13,3 кв. м мала намір користуватися [PERSON] та її малолітня дитина; кімнатою площею 9,9 кв. м користувався [PERSON] ; кімнатою площею 13,3 кв. м із прилеглим балконом, мала намір користуватися [PERSON] та її донька [PERSON] . Інші приміщення залишилися в загальному користуванні. Позивачі зазначили, що під час перепланування втручання в несущі конструкції не відбулося, тому на здійснення переобладнання дозвіл у 2015 році не був потрібен. Після перепланування було видано технічний паспорт на квартиру. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідачів привести приміщення у попередній стан та не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Позовна заява мотивована тим, що після самостійного перепланування кімнати площею 20 кв. м у спірній квартирі відбулося штучне погіршення житлових умов, що є недопустимим. Вказує, що переобладнання кімнати відбулося ще до того, як позивачі отримали у 2015 році технічний паспорт. Протокольною ухвалою суду від 02 вересня 2015 року позовну заяву [PERSON] об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В жовтні 2015 р. представником відповідачів за зустрічним позовом були подані заперечення, в яких [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просили відмовити в забезпеченні позову, посилаючись на таке. У спірній квартирі зареєстровані та постійно проживають 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які ведуть роздільне господарство, мають неприязнені стосунки та постійно перебувають у стані конфлікту між собою. Про існування конфлікту з приводу користування квартирою відповідачі інформували обслуговуючу організацію та правоохоронні органі з 2009 р. В зв`язку із постійними конфліктами, які виникають між мешканцями квартири з приводу користування житловим приміщенням, враховуючи кількість зареєстрованих осіб, які не є членами однієї родини, була встановлена гіпсокартонна перегородка а запрохідній кімнаті площею 20 кв.м, в результаті чого утворилась ізольовані кімната площею 13,3 кв.м і коридор площею 6,6 кв.м для спільного користування всіх мешканців квартири. Отже, після перепланування (встановлення гіпсокартонної перегородки) квартира складається з 3 ізольованих кімнат жилою площею 13,3 кв.м, 9,9 кв.м та 12,9 кв.м, про що був виданий технічний паспорт 17.03.2015 р. Стверджують, що на теперішній час перепланування житлового приміщення без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування (що і було зроблено відповідачами) допускається на підставі ст.100 ЖК України, а зроблене раніше перепланування не тягне за собою юридичних наслідків. В листопаді 2015 р. відповідачами 1 та 3 була подана заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача за зустрічним позовом, в якому [PERSON] та [PERSON] зазначали, що в разі, якщо прийняти позицію позивача за зустрічним позовом про порушення його права користування квартирою внаслідок встановлення гіпсокартонної перегородки в кімнаті площею 20,0 кв. у 2006 р., то строк для звернення до суду з вимогою про усунення перешкод в користування всіма житловими кімнатами спірної квартири шляхом демонтажу сплив у 2009 р. В січні 2016 р. [PERSON] були подані пояснення, в яких він зазначав про те, що перегородка встановлена самовільно без яких-небудь узгоджень, є незаконною та підлягає знесенню. За наявності такої перегородки він позбавлений доступу до балкону, в разі закріплення за ним кімнати 2, а потім наступної її приватизації він не зможе продати кімнату. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 січня 2016 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - задоволено, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 р. частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] , рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 23.08.2019 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Гребенюку В.В. Ухвалою від 27 серпня 2019 р. (головуючий - суддя Гребенюк В.В.) вказана вище справа прийнята до провадження з призначенням підготовчого провадження. В листопаді 2019 р. представником третьої особи-1 були подані пояснення, в яких КП «Куренівське Подільського району м. Києва» просить ухвалити рішення про те, що підприємство є неналежною стороною у справі, посилаючись на те, що згідно з п.17 розпорядження Київської міської ради від 09.10.2014р. № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» для посилення ефективності управління майном та вдосконалення роботи комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва і здійснюють свою діяльність у сфері утримання та обслуговування житлового фонду» Київська міська рада вирішила створити КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» та віднести його до управління Подільської РДА в м.Києві. Відповідно до п.19 вказаного розпорядження комунальним підприємствам міста, зокрема і КП «Куренівське Подільського району м. Києва» було визначено передати до 01.08.2014 р. новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Подільської РДА м.Києва та знаходиться на балансі підприємств, а також рухоме та нерухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та перебуває на їх балансі. З 07.02.2017 р. КП «Куренівське Подільського району м. Києва» не здійснює господарську діяльність, за тигом з ЄДРПОУ перебуває у стані припинення. Ухвалою від 02 грудня 2019 р. (головуючий - суддя Гребенюк В.В.) відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого - судді Гребенюка В.В за необґрунтованістю та задоволено самовідвід, заявлений головуючим - суддею Гребенюком В.В., з передачею справу до канцелярії суду для проведення її перерозподілу в порядку ст.14 ЦПК України. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03 лютого 2020 року матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. В підготовчому засіданні 26.07.2021 р. закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду. Ухвалою від 22 листопада 2022 року на підставі ст.257 ч.1 п.5 ЦПК України залишені без розгляду первісний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Куренівське Подільського району м.Києва» про визначення порядку користування жилим приміщенням і усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Куренівське Подільського району м.Києва», про усунення перешкод в користуванні частиною квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року за апеляційною скаргою [PERSON] вищевказана ухвала районного суду в частині залишення без розгляду зустрічного позову скасована з направленням справи до районного суду для продовження розгляду, а в іншій частині ухвалу суду залишена без змін. Тим самим, в даному судовому провадженні розглядається лише зустрічний позов [PERSON] . В судовому засіданні 11.04.2024 р. до участі в справі як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору залучено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва». Представником третьої особи-2 була подана заява, в якій КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» зазначає про те, що є обслуговуючою компанією, яка надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та не є правонаступником КП «Куренівське Подільського району м.Києва». В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Позивач пояснив, що з осені 2015 р. відповідачі стали перешкоджати йому користуватися квартирою, що полягає у тому, що через створену перегородку він не має доступу до балкону, в коридорі темно. Позивач додав, що [PERSON] з дочкою займає 1 кімнату житловою площею 13,0 кв.м, він займає 2 кімнату (9,9 кв.м), [PERSON] займає 3 кімнату (12,9 кв.м); [PERSON] проживає з чоловіком по [ADDRESS] , в спірну квартиру приходить та вчиняє скандали. Відповідачі, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавали. Представник третьої особи-1 - КП «Куренівське Подільського району м.Києва» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до закону, в письмових поясненнях міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи-2 - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва», будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в заяві міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи повторність неявки відповідачів в судове засідання, їх повідомлення про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, подані письмові заперечення в порядку ЦПК України (2003 р.), суд розглядає справу за наявними матеріалами. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Встановлено, що квартира [ADDRESS] , на підставі ордеру, виданого 13.08.1959 р. на ім`я [PERSON] , надавалась на сім`ю в складі чотирьох осіб: на неї, сина [PERSON] (позивач по справі), дочку [PERSON] , мати [PERSON] . У 1975 році померла [PERSON] , у 2009 році померла [PERSON] . На час розгляду справи наймачем спірної кварти залишилася померла [PERSON] , договір найму на іншого повнолітнього члена сім`ї померлого наймача житлового приміщення не переведено, оскільки сторони не дійшли взаємної згоди щодо користування квартирою. Спірна квартира належить до державного житлового фонду. Згідно з поверховим планом, який додано до технічного паспорту станом на 2006 рік, квартира [ADDRESS] житловою площею 42,9 кв. м ( загальною площею 59,4 кв. м) складається із трьох кімнат( 20 кв. м, 12,9 кв. м, 10,0 кв. м), кухні - 6,6 кв. м, ванної кімнати - 1,9 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м, коридору - 5,2 кв. м, вбудованої шафи - 1,9 кв. м, балкону - 2,6 кв. м. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.12.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015 р., відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , яка діє від себе та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На час розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані такі особи: позивач [PERSON] , [INFO] , - з 07.03.1989 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , - з 14.10.1975 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , - з 16.04.1981 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , - з 06.04.1993 р., та її неповнолітня на час розгляду справи дочка [PERSON] , [INFO] , - з 26.09.2006 р. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] із приводу зміни наймача в укладеному договорі найму житла зверталася до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації. Листом від 09 квітня 2012 року їй було роз`яснено про необхідність звернення до відділу обліку та розподілу житлової площі з відповідною заявою, до якої необхідно долучити письмову згоду всіх членів родини. [PERSON] такої згоди не надав. Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється сторонами, що у 2006 році у квартирі встановлена перегородка у кімнаті площею 20 кв. м, після чого площа кімнати зменшилась до 13,3 кв. м, та кімната стала ізольованою. Утворився коридор 6,6 кв. м, по якому забезпечений вільний окремий прохід до кімнати 9,9 кв. м, в якій постійно, з моменту заселення, мешкає відповідач [PERSON] , площа якої не зменшилась. Відповідачем [PERSON] було отримано технічний паспорт на спірну квартиру з урахуванням переобладнання та перепланування, виготовлений станом на 17.03.2015 р. Згідно матеріалів справи переобладнання і перепланування спірної квартири було виконано без згоди [PERSON] та у відсутність дозволу виконавчого комітету місцевої Ради, що не оспорюється сторонами. Також установлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, виникали постійні сварки щодо порядку користування квартирою. Кімнату площею 9,9 кв. м займав [PERSON] , кімнату площею 13,3 кв. м займали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а кімната площею 12,9 кв. м, яку займала наймач [PERSON] , була вільна, що визнається обома сторонами у справі. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2013 року зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди відповідачам у користуванні спірною квартирою. Також рішенням суду підтверджено неприязнені стосунки між [PERSON] та відповідачами. Правовідносини щодо користування спірним житловим приміщення, що виникли між сторонами у справі, регулюються відповідними нормами ЖК України. Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно статті 100 ЖК України (у редакції, що діяльна на час здійснення перепланування) переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім`ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім`ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Судом встановлено, що між мешканцями спірної квартири в зв`язку з неприязними стосунками виникали постійні сварки щодо порядку користування квартирою. Судом встановлено, що перепланування спірної квартири відбулося у 2006 році ще за життя наймача житлового приміщення [PERSON] , яка померла у 2009 р., без згоди члена сім`ї наймача [PERSON] та за відсутності дозволу виконавчого комітету місцевої Ради. Крім того, судом встановлено, що за життя наймача [PERSON] відповідач не порушував питання щодо приведення у первісний стан кімнати, в якій здійснено переобладнання та перепланування. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України). Вказані приписи поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Отже, суд не приймає до уваги заяву відповідачів про застосування строку позовної давності. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція) №191-УІІ від 12.02.2015 р., стаття 100 ЖК України викладені в новій редакції. Відповідно ст.100 ЖК України, що регулює переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення, яка діє на час розгляду справи, визначено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується (ч.1); виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди) (ч.2). Обома сторонами визнається, що в зв`язку із перепланування спірної квартири встановлення внаслідок встановлення гіпсокартонної перегородки зменшена житлова площа квартири, а саме: житлова кімната площею 20,0 кв.м була зменшена житлова площа до 13,3 кв.м і збудований коридор площею 6,6 кв.м. Тим самим, на підставі ст.82 ч.2 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Отже, внаслідок встановлення вищевказаної перегородки змінилась житлова та загальна площа квартири, що не відповідає вимогам ч.2 ст.100 ЖК України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі підлягають до зобов`язання за свій рахунок привести у попередній стан кімнату шляхом демонтажу встановленої гіпсокартонної стіни (перегородки). Оскільки між сторонами на час розгляду позову [PERSON] не вирішено питання встановлення порядку користування спірної квартирою та відсутнє рішення про виділення сторонам у справі конкретних кімнат, то позивач за зустрічним позовом має право на користування всією квартирою. Тим самим, житлові права позивача підлягають судовому захисту. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки судом в межах даного судового провадження не розглядався первісний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Куренівське Подільського району м.Києва» про визначення порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, тобто і щодо зміни договору найму спірного жилого приміщення, то судом не вирішувалось питання про залучення до участі в справі відповідного органу чи власника житлового фонду, на що вказувалось в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 р. при направленні справи на новий розгляд. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в 243,6 грн., тобто по 81,2 грн. з кожного відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст.9, 64, 100, 106 ЖК України,

Outcome: approved