Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про стягнення матеріальної шкоди заподіяної залиттям квартири [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [PERSON] є власником частки квартири [ADDRESS] . 28.03.2023 квартиру позивача було затоплено водою з квартири, яка знаходилась поверхом вище, тобто з квартири [ADDRESS] зазначеного будинку внаслідок пошкодження сантехнічних приладів, де мешкає відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідним актом ТОВ «Імпульс-Газ». Позивач зазначила, що на відновлення пошкодженої частини кухні були придбані будівельні матеріали та здійснено ремонтні роботи на загальну вартість 4 150, 80 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдану шкоду, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму майнових збитків у розмірі 4 150,80 грн. та судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2024 відповідно до ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, як свідчать матеріали позову просить розглядати справу за її відсутності. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення в адресу суду від [PERSON] не надходило. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про відкриття провадження в справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилась. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що [PERSON] є власником частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.01.2022 (копія витягу наявна в матеріалах справи). 28 березня 2023 року відбулось залиття частини кухні в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Актом №б/н ТОВ «Імпульс-Газ». Згідно з Актом №б/н від 11.04.2023 ТОВ «Імпульс-Газ» яке надає комплексне обслуговування будинків, споруд, об`єктів благоустрою і прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності неадміністративного мікрорайону «Сирець» Шевченківського району м. Києва, був складений Акт б/н. Зі змісту вказаного Акту про залиття вбачається, що комісією в складі головного інженера [PERSON], майстра технічної дільниці [PERSON] , слюсаря [PERSON] встановлено пошкодження частини кухні в квартирі [ADDRESS] сталося внаслідок халатного відношення до сантехнічних приладів мешканцем квартири [ADDRESS] (копія Акту наявна в матеріалах справи) Позивач зазначає, що з 07.04.2023 по 28.04.2023 були придбані будівельні матеріали та здійснено ремонтні роботи в квартирі, загальна вартість будівельних матеріалів та ремонтних робіт склала 4150,80 грн., що підтверджується фіскальними та товарними чеками (копія чеків наявні в матеріалах справи). Також зазначено позивачем, що після здійснення ремонтних робіт звернулася до Відповідача, шляхом направлень повідомлень у мессенджері «Telegram» на номер який вказаний в позовній заяві, з проханням відшкодувати кошти, які були витрачені на будівельні матеріали та ремонтні роботи, проте отримала відмову. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Даний висновок зроблено КЦС ВС у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналізуючи зазначені вище положення закону та дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду знайшов підтвердження факт залиття належної позивачу квартири, який мав місце 28.03.2023, з розташованої квартири [ADDRESS] , в якій мешкає відповідач та яка в даному випадку повинна нести відповідальність за завдані позивачу збитки. Факт пошкоджень квартири [ADDRESS] та заподіяння збитків, а також їх розмір, підтверджено позивачем належними та допустимими доказами, а саме: зазначеними вище актом про залиття, а також квитанціями: №7 від 07.04.2023, №34607 від 25.04.2023, товарним чеком №28/1 від 28.04.2023, в ході якого визначено розмір завданої майнової шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідачем не надано доказів на спростування зазначених позивачем вимог. Не було отримано таких відомостей і під час розгляду справи по суті. Відтак, судом приймаються зазначені вище докази на підтвердження розміру заподіяної позивачу шкоди внаслідок залиття квартири в розмірі 4 150, 80 грн. та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved