Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Представник позивач [PERSON] - адвокат Пономаренко А.В. звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої невстановленим транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з МСТБУ на користь позивача грошові кошти у сумі 19 467,83 грн, з яких 18 845,91 грн - сума матеріальної шкоди (страхового відшкодування) та 621,92 грн - сума пені за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 19 червня 2020 року по 07 жовтня 2020 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власником автомобіля марки «Renault Magnum 480», реєстраційний номер [NUMBER] . 24 жовтня 2019 року, о 18 годині 30 хвилин, позивач [PERSON] рухався по вулиці Донецьке шосе в м. Дніпрі, на належному йому на праві приватної власності автомобілі, який перебував у зчеплені із напівпричепом марки «Freuhauf», реєстраційний номер [NUMBER] . Зупинившись на забороняючий сигнал світлофора в районі е/о [NUMBER] , яка розташована по вулиці Донецьке шосе в м. Дніпрі, [PERSON] відчув поштовх, однак особа, яка спричинила механічні пошкодження, покинула місце ДТП. Позивач одразу викликав на місце ДТП працівників поліції, які склали протокол огляду місця ДТП. Разом з тим, станом на 27 лютого 2020 року відсутня можливість достовірно встановити автомобіль та його водія, що залишили місце скоєння пригоди. Таким чином, оскільки в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, та завдано позивачу, як власнику автомобіля, майнової шкоди, на думку позивача, згідно ч.3 ст.386 ЦК України, він має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 18-1 від 03 березня 2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Magnum 480», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 24 листопада 2019 року склала 18 845,91 грн. На думку позивача, МТСБУ має відшкодувати йому майнову шкоду завдану невстановленим транспортним засобом на підставі пп. б, п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючись на те, що шкода заподіяна невстановленим транспортним засобом відшкодовується МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, вважає, що починаючи з 20 березня 2020 року (дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування) до 18 червня 2020 року повинно було виплатити позивачу суму страхового відшкодування. Проте відповідачем страхове відшкодування не виплачене та позивача про результати розгляду заяви не повідомлено. Крім того, позивачем нараховано пеню за період з 19 червня 2020 року по 07 жовтня 2020 року у розмірі 621,92 грн, на суму несплаченого страхового відшкодування. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року цивільну справу за даним позовом передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 30 квітня 2021 року до суду надійшли пояснення МСТБУ, подані представником - адвокатом Патрик Г.Г., в яких просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що позивач звернувся із вимогою про стягнення регламентної виплати на підставі пп. «б» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно Єдиної централізованої бази даних МТСБУ на момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] не була застрахована. Інший учасник ДТП не встановлений. Відсутність полісу з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у позивача свідчить про те, що дана подія взагалі не може вважатися страховою. Крім того, положення пп. «б» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може бути застосовано виключно у разі, якщо шкоду заподіяно життю та здоров`ю потерпілого. При настанні страхового випадку, пов`язаного з пошкодженням майна, наприклад, транспортного засобу, або навколишнього середовища, регламентна виплата не проводиться. У статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено перелік шкоди, яка заподіюється майну потерпілих. (а.с.54-55) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року клопотання адвоката Пономаренка А.В. про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін повернуто без розгляду особі, яка її подала. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання адвоката Пономаренка А.В. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. 13 грудня 2021 року МСТБУ через представника [PERSON] звернулось до суду із заявою, до якої долучені копії судових рішень. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Renault Magnum 480», реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепу марки «Freuhauf», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (а.с.10). У позові [PERSON] зазначає, що 24 жовтня 2019 року, о 18 годині 30 хвилин, він рухався по вулиці Донецьке шосе в м. Дніпрі, на належному йому на праві приватної власності автомобілі, який перебував у зчеплені із напівпричепом марки «Freuhauf», реєстраційний номер [NUMBER] . Зупинившись на забороняючий сигнал світлофора в районі е/о [NUMBER] , яка розташована по вулиці Донецьке шосе в м. Дніпрі, [PERSON] відчув поштовх, однак особа, яка спричинила механічні пошкодження, покинула місце ДТП. Позивач одразу викликав на місце ДТП працівників поліції, які склали протокол огляду місця ДТП. Разом з тим, станом на 27 лютого 2020 року відсутня можливість достовірно встановити автомобіль та його водія, що залишили місце скоєння пригоди. У відповіді Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області від 28 лютого 2020 року № 2589/41/19/01-2020 зазначено, що згідно відомостей, наданих заявником [PERSON] , до скоєння ДТП 24 жовтня 2019 року міг бути причетним автомобіль Chevrolet Aveo SA69Y, реєстраційний номер [NUMBER] , сірого кольору, під керуванням невстановленого водія, який місце вказаної ДТП залишив. Проведеними розшуковими заходами, 16 січня 2020 року було встановлено місцезнаходження автомобіля Chevrolet Aveo SA69Y, реєстраційний номер [NUMBER] , та опитано його водія гр. [PERSON] на предмет причетності до скоєння вказаної ДТП. Під час огляду автомобіля Chevrolet Aveo SA69Y, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкоджень характерних для вказаної пригоди виявлено не було. При цьому водій [PERSON] категорично заперечив свою причетність до скоєння ДТП та надав незаперечні докази того, що на той час він взагалі перебував не в районі місця події. Також під час особистого спілкування телефоном із гр. [PERSON] 19 січня 2020 року, останній зазначив, що до скоєння вказаної ДТП причетний автомобіль марки Chevrolet Aveo, але не в кузові модифікації «Т250», як автомобіль Chevrolet Aveo SA69Y, реєстраційний номер [NUMBER] , а у кузові модифікації «Т200».Таким чином припустимо, що під час надання відомостей стосовно номерного знаку автомобіля причетного до ДТП від 24 жовтня 2019 року, водієм [PERSON] допущено помилку, що станом на 27 лютого 2020 року не дає можливості достовірно встановити автомобіль та його водія, що залишили місце скоєння пригоди. (а.с.12). [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо виплати страхового відшкодування по ДТП ,яке трапилось 24 жовтня 2019 року із автомобілем Renault Magnum 480, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобілем Chevrolet Aveo SA69Y, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована за полісом А0-0005903412 від 05 вересня 2019 року. ТДВ СК «Альфа-Гарант» листом від 20 грудня 2019 року № 12/4628 повідомило [PERSON] про необхідність надати постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності осіб причетних та винних в ДТП, яка вступила в законну силу та завірена відповідним чином. (а.с.11). 16 березня 2020 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталася 24 жовтня 2019 року, о 18:30 годин в місті Дніпрі по вулиці Донецьке шосе, в районі е/о 405 за участю автомобіля марки «Renault Magnum 480», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Chevrolet Aveo SA69Y», реєстраційний номер [NUMBER] , який залишив місце ДТП та у результаті якої було механічно пошкоджено автомобіль марки «Renault Magnum 480», реєстраційний номер [NUMBER] , і спричинено матеріальну шкоду його власнику - [PERSON] (а.с.13, 14). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №18-1 від 03 березня 2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Magnum 480», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 21 жовтня 2019 року склала 18 845,91 грн (а.с. 15-25). Відповідно до даних Єдиної централізованої бази даних МТСБУ на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована (а.с.56). На думку позивача, МТСБУ має відшкодувати йому майнову шкоду завдану невстановленим транспортним засобом на підставі пп.б, п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки шкода заподіяна невстановленим транспортним засобом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У частині першій статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV) особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до статті 6 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У пункті 22.1 статті 22 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту б) пункту 41.1. статті 41 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. У статті 28 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 607/1881/16-ц (провадження № 61-35734св18) зазначено, що: «згідно зі статтею 39 Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених підпунктом 39.2.1, пунктом 39.2 статті 39 цього Закону. Відповідно до підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону). Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу у результаті ДТП, на підставі положень підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 Закону не здійснюється, оскільки цей Закон не покладає такого обов`язку на МТСБУ. Суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року на вказане уваги не звернули, помилково вважали за можливе стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду на підставі підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 Закону, залишивши поза увагою зміст цього положення, яким встановлено обмеження щодо відшкодування МТСБУ шкоди на користь потерпілої у результаті ДТП особи, зокрема, щодо майна такої особи, в тому числі транспортного засобу, у зв`язку із чим дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Висновки судів попередніх інстанцій про те, що шкода, спричинена потерпілому пошкодженням його транспортного засобу не охоплюється визначенням шкоди, яка заподіяна майну потерпілого, є помилковими. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (частина друга статті 181 ЦК України). Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінетів Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. З аналізу наведених норм вбачається, що належний позивачу транспортний засіб є окремою рухомою річчю у розумінні статей 179, 181 ЦК України, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, та який відноситься до загальновживаного терміну «майно», особливим об`єктом якого вважається окрема річ. Отже, передбачені підпунктом «б» пункту 41.1 статті 41 Закону обмеження обов`язку МТСБУ відшкодувати за рахунок коштів фонду спричинену потерпілому невстановленим транспортним засобом шкоду поширюється й на шкоду, завдану майну потерпілого пошкодженням чи знищенням його транспортного засобу». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed