Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2007, який рішенням суду було розірвано. Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Вінницьким міським судом Вінницької області 02.02.2023 було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньок в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька дітей. Позивачка зазначила, що щомісячно отримує від відповідача аліменти в розмірі 3\~367, 25 гривень, однак їх розмір є мізерним та недостатнім для нормального утримання дітей і забезпечення їх усім необхідним для гармонійного розвитку та зростання. Старша донька [PERSON] є студенткою у ВСП «Вінницький торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету», навчається за контрактом. Позивачка зазначила, що нею було понесено витрати з оплати за навчання доньки в сумі 19\~500, 00 гривень. Строк навчання становить до 30.06.2026, однак враховуючи те, що доньці в грудні 2025 року виповниться 18 років, позивачка просить врахувати, що майбутні витрати на навчання становитимуть 34\~000, 00 гривень. Крім того, як зазначила позивачка, Юлія проходила в навчальному закладі курси з української мови, математики та інформатики, на що вона понесла витрати в сумі 2\~236, 00 гривень. Також діти відвідували лікаря, за огляд у якого позивачкою було сплачено 200, 00 гривень за кожну дитину. Таким чином, понесені позивачкою загалом витрати становлять 22\~136, 00 гривень, а також витрати, які будуть понесені у зв`язку із навчанням доньки становитимуть 34\~000, 00 гривень, половину з яких, як вважає позивачка, має нести відповідач. Позивачка зазначила, що відповідач є працездатною людиною, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує, а отже має можливість оплатити половину додаткових витрат на дітей. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про стягнення на її користь з відповідача додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 28\~068, 00 гривень. Ухвалою суду від 01.05.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано відповідачем 05.06.2024 в приміщенні суду, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 39) У строк,\~встановлений ухвалою\~суду від\~01.05.2024,\~від відповідача\~надійшов відзив\~із викладеними\~у ньому\~запереченнями щодо наведених позивачкою обставин. Відповідач зазначив, що у даній справі доведенню підлягають не лише витрати, які понесла позивачка, але й те, що такі витрати викликані особливими обставинами. Також відповідач вказав, вказані позивачкою витрати неможливо віднести до витрат викликаних особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України. Тому, відповідач просив суд відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог. З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що позивачка отримала вищевказаний відзив 19.06.2024 особисто (трекінг відправлення 2101101339252). У строк, встановлений ухвалою суду від 01.05.2024, від позивачки надійшла відповідь на відзив із викладенням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Позивачка підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити. З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що вищевказана відповідь на відзив повернулась на адресу відправника із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (трекінг відправлення 2323400449407). Ухвалою суду від 02.07.2024 у задоволенні клопотань сторін по справі про витребування було відмовлено. Також ухвалою суду від 02.07.2024 було відповідно відповідачу у задоволенні його заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2023 у справі № 127/1199/23, яке набрало законної сили 13.04.2023, шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 12.07.2007, розірвано. (а.с. 11-12) У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 8-9) З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що Вінницьким міським судом Вінницької області 02.02.2023 було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 25.01.2023. Позивачка, уклавши із [PERSON] шлюб, змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 6) Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дітей судом враховано положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. В обґрунтування позовних вимог щодо понесення додаткових витрат позивачкою надано суду копії платіжних інструкцій від 18.03.2023 і від 12.10.2023 на загальну суму 2\~236, 00 гривень та чеків від 01.08.2023 на загальну суму 400, 00 гривень, з яких вбачається оплата курсів Юлії з української мови, з інформатики та математики, а також послуг ФОП [PERSON] огляд лікаря. (а.с. 24-29) Водночас, позивачкою не доведено, що вищевказані витрати на курси були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Матеріали справи не містять доказів в підтвердження наявності у доньки Юлії певних здібностей та необхідності їх розвитку, у результаті чого позивачка вимушена була нести додаткові витрати, які не покриваються аліментами. Заняття з репетиторами не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, в даному випадку позивачки, оскільки не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять (курсів). Позивачкою не доведено, що заявлені нею витрати на «огляд лікаря» дітей, були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дітей. Водночас проведення профілактичного огляду дітей не є особливою обставиною, яка спричинила такі витрати, а відноситься до звичайних витрат, оскільки такі не пов`язано із особливостями хвороби, а тому охоплюються аліментними зобов`язаннями. Отже, суд не погоджується із необхідністю стягнення із відповідача в якості додаткових витрат на дітей понесених позивачкою на курси та огляд у лікаря, оскільки слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо понесення додаткових витрат позивачкою надано суду копії договорів про надання освітніх послуг закладом фахової перед вищої освіти № 3 від 04.08.2023 і про оплату освітніх послуг № 3 від 04.08.2023, укладених між позивачкою та ВСП «Вінницький торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету», копії довідок № 438 від 31.08.2023, № 1 від 16.01.2024 та № 11 від 17.01.2024, а також платіжної інструкції від 08.08.2023 про оплату за навчання Юлії в сумі 19\~500, 00 гривень. (а.с. 15-23) З вищевказаних документів вбачається, що [PERSON] навчається у ВСП «Вінницький торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» на денній формі навчання, на контрактній основі; термін навчання з 01.09.2023 до 30.06.2026; вартість навчання за 2023-2024 навчальний рік (1-й курс) становить 19\~500, 00 гривень, за 2024-2025 (2-й курс) 21\~800, 00 гривень, за 2025-2026 (3-й курс) 24\~400, 00 гривень; оплата за навчання вноситься посеместрово. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»). Позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки у коледжі на контрактній основі. Навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі ст. 185 СК України. Отже суд\~прийшов до\~висновку,\~що належних\~доказів,\~які б\~підтверджували наявність\~саме особливих\~обставин,\~що спричинили\~додаткові витрати\~на дітей,\~ позивачкою\~суду не\~надано.\~Наведені позивачкою\~витрати є\~звичайними,\~відносяться,\~зокрема, до загального розвитку дітей і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Вищевикладене узгоджується із позицією Верхового Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 12.03.2020 у справі № 520/12681/17, від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц, від 26.09.2018 у справі № 569/6838/15-ц. Таким чином, дослідивши надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що дані витрати не є додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки позивачкою не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями, які були визначені судовим рішенням щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньок. Зважаючи на доводи позивачки щодо розміру аліментів, який на її думку є недостатнім для утримання дітей, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ухвалення судового рішення про стягнення аліментів не позбавляє, зокрема, одержувача аліментів права звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 01.05.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві та у відповіді на відзив, та відповідачем у відзиві, а також докази надані разом із ними. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені сторонами по справі в заявах по суті справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те,\~що позивачка\~на момент\~звернення до\~суду була\~звільнена від\~сплати судового\~збору на\~підставі п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо інших судових витрат, то відповідач у відзиві заявив про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу і вказав, що заява про розподіл витрат буде подана ним в порядку ст. 141 ЦПК України Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може подати\~докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. При цьому, судом враховано, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 у постанові по справі №\~755/9215/15-ц. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 246 ЦПК України для вирішення\~питання про\~судові витрати\~суд призначає\~судове засідання,\~яке проводиться\~не пізніше\~двадцяти днів\~з дня\~ухвалення рішення\~по суті\~позовних вимог,\~у зв`язку\~із чим, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити відповідачу п`ятиденний термін після ухвалення рішення по суті позовних вимог для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи те, що дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно вирішення питання про судові витрати здійснюватиметься в порядку письмового провадження. До ухвалення рішення у справі ні позивачка, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат, крім витрат відповідача на професійну правничу допомогу; про причини неможливості надання таких доказів. Отже, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed