Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

28.02.2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі - 47335,08 грн., з яких тіло - 5200,00 грн., проценти - 42135,08 грн.; витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2024 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено спрощене провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своєму позові просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, надав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.05.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» і відповідачем було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №546820523. Як вбачається із змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затв. 17.10.2022 р., складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Судом встановлено, що договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа створеного та підписаного згідно із вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до п. 1 Договору позики, Позикодавець зобов?язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі: 5200,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.5. цього Договору, його додатків. Відповідно до Договору позики, тип позики - Кредит, мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльності, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника; строк Позики (строк дії Договору) - 29 днів; Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" - 1.99 % на день (726.35 % річних); Процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2.99 на день (1091.35% річних) фіксована; Дата надання позики - 25.05.2023 р; Дата повернення позики - 23.06.2023 р. Судом встановлено, що на підтвердження укладання договору позики між Кредитодавцем та Позикодавцем в додатку до позовної заяви позивач додає роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якою відправлено на електронну пошту відповідачу - mkononcuk57@gmail.com одноразові ідентифікатори для підпису договору позики №461690423 та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також в договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами. У відповідності до п. 1.4, 1.4.1., 1.5., 1.5.1, Договору Позики, на період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1.99 (з урахуванням Програми Лояльності та Правил) від суми Позики за кожний день користування Позикою; у межах строку Позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п.1.3. цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між Сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв?язку з продовженням Строку Позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті; у випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1.99 % на день (з урахуванням Програми Лояльності та Правил) перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка у розмірі 2.99 % на день від суми Позики за кожен день користування Позикою з першого дня дії договору. Судом встановлено, що позичальник свої зобов?язання відповідно умов договору Позики не виконав, позаяк Позикодавець свої зобов?язання виконав в повному обсязі та надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 5200,00 гривень, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. Стосовно позовних вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості зі сплати процентів за договором про надання грошових коштів у позику №546820523 від 25.05.2023 року у розмірі 42 135,08 грн., суд не може задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, частиною 3 статті 1054 ЦК України унормовано, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про споживче кредитування» до кредитів за договорами, загальний розмір кредиту за якими не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, застосовуються вимоги цього Закону, крім частин другої - сьомої, абзацу другого частини десятої та частини дванадцятої статті 9, статті 19 та частини другої статті 21 цього Закону, а також положення щодо врегулювання простроченої заборгованості. Суд роз`яснює, що загальний розмір кредиту - це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону). Частиною 1 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Судом встановлено, що за умовами спірного договору №546820523 від 25.05.2023 сума коштів, які позикодавець зобов`язався надати позичальнику, становить 5 200,00 грн., що не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору (6 700 грн.). Згідно з пунктом 1.1.3 договору №546820523 процентна ставка за договором є фіксованою, а відтак не підлягає перерахуванню протягом дії усього строку договору. При цьому, згідно з пунктом 5.1 договору № 546820523 строк його дії визначається як період від дати отримання позичальником позики до фактичної дати повернення позики, процентів, штрафних санкцій, які мають бути сплачені у разі невиконання умов договору та інших нарахувань, передбачених договором. Судом встановлено, що натомість, положення договору № 546820523 щодо встановлення процентної ставки у розмірі 1,99% на день (п. 1.1.4 Договору), що перевищує визначений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, та щодо перерахунку процентів за Договором у розмірі 2,99% на день (п. 1.1.5, 1.4,1, 1.4.2 Договору), що суперечить встановленій статтею 1056-1 ЦК України для фіксованого типу процентної ставки забороні її зміни, є юридично нікчемними. Згідно з висновками Об?єднаної Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 9 грудня 2019 року у справі N? 524/5152/15-ц, встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Окрім цього, суд вбачає, що нарахований позивачем розмір процентів є непропорційно великим відносно тіла кредиту, що, в свою чергу, є несправедливою умовою. За положеннями статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що є несправедливими, а отже і недійсними, положення спірного договору щодо перерахунку процентів за Договором у розмірі 2,99% на день (п. 1.1.5, 1.4.1, 1.4.2 Договору). В силу частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 виснувала, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, аналізовані як нікчемні умови спірного договору розглядаються з точки зору права як такі, що юридично не мали місця, не створили будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов?язані з їх недійсністю. Нікчемний у відповідній його частині договір не створює для сторін зобов?язань, що в ньому закріплені. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що в той же час відповідач всупереч умовам договору Позики та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного Кодексу України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму Позики не повернув. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статями 525, 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов?язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, оскільки наявні обґрунтовані правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5200,00 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 266, гривні 12 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial