Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 20.06.2024 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 20.07.2003 року у виконкомі Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 04. Вказує, що від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] . Зазначає, що подружні стосунки вони не підтримують з липня 2023 року. Відповідачка давно мала бажання виїхати за кордон в Італію, так як її мати вже більше 20 років там проживає. Позивач не погоджувався з цим, тим більше не давав згоду на виїзд з неповнолітніми дітьми. Однак все таки в минулому році позивачка виїхала. Через якийсь час приїжджала і поверталась, а в цей час діти проживали з ним, на перебували на його утриманні. Старша дочка [PERSON] , 2004 року народження з дитинства мала інвалідність, позивач був її опікуном, це стверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15.03.2018 р. Після досягнення повноліття за її бажанням не продовжували групу інвалідності, але і на даний час стан здоров`я необхідно контролювати, час від часу проходити лікування. Менша дочка [PERSON] , 2010 року народження навчається у 8 класі місцевої школи, повністю знаходиться на його утриманні. Позивач забезпечує дітей всім необхідним. Вказує, що з відповідачкою вони дійшли згоди, що діти залишуться з батьком, підтвердженням цього є укладення договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 10 червня 2024 року. Для цього дружина приїхала на деякий час з-за кордону. Така поведінка відповідачки, а також постійні суперечки призвели до того що між нами втрачено почуття любові та поваги і насправді вони віддалились одне від одного. Оскільки шлюб носить формальний характер, то його слід розірвати оскільки його збереження є недоцільним та суперечить інтересам позивача. З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб, місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] залишити разом із батьком [PERSON] , 1978 р.н. на його самостійному вихованні та утриманні.Встановивши факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , 1978 року народження, неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.06.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, на підставі ст.274 ЦПК України, судове засідання призначено на 16.07.2024. (а.с.26). У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився,25.06.2024скерував на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просив їх задовольнити. Розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання такожне з`явилася, 25.06.2024 нею скерована заява, в якій вона просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідна на розірвання шлюбу, на примирення не погождується. Вказує, що з позивачем уже тривалий час не підтримує подружні стосунки, повертається за кордон в Італію і має намір там проживати на постійній основі. Заявлені вимоги щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] неповнолітньої доньки [PERSON] , 2010 року народження та визначення місця проживання доньки [PERSON] , 2010 року народження із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - визнаю. Донька сама виявила бажання залишитися із батьком. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі « [PERSON] ». Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем- [PERSON] , [INFO] та відповідачкою - [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 20.07.2003 року виконавчим комітетом Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 04, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.07.2003. (а.с.13) Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2004 року, виданого виконкомом Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.05.2010 року, виданого виконкомом Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. (а.с. 16-17) Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №101/05 від 10.06.2024, виданого виконавчим комітетом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області Кліводинським старостинським округом, встановлено, що [PERSON] працює у ВП №2 (м.Кіцмань) ГУНП в Чернівецькій області. Проживає разом із своїми дочками [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] , 2010 року народження за адресою [ADDRESS] . Зі слів заявника та сусідів, дружина заявника [PERSON] по місцю реєстрації [ADDRESS] - не проживає з липня 2023 року. (а.с.14) Відповідно до копії Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 10.06.2024, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області В.М. Троянським, визначено місце проживання, утримання та виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , спільно із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовилися, що батько самостійно здійснює утримання та виховання доньки [PERSON] і одноособово приймає стосовно доньки всі необхідні рішення, які будуть пов`язані з її перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням і оздоровленням. (а.с.15) Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.114, ст.115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо з липня 2023 року, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої доньки. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень ЦКУкраїни у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30) при цьому відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що неповнолітня донька [PERSON] , з липня 2023 року проживала і на даний час проживає разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, яка повністю знаходиться на його матеріальному утриманні та забезпеченні; мати дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає і не заперечує про встановлення юридичного факту, про що особисто повідомила в своїй заяві від 25.06.2024 року. Отже, суд дійшов висновку, що з липня 2023 року [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] , постійно проживала та проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , знаходячись на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у даній справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, відповідно На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved