Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

До суду звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання як матері дитини в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] трьох років. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що від спільного проживання з відповідачем [PERSON] вона має малолітню дочку [PERSON] [INFO] . Вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дочку, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільної дитини. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання власної дитини, матеріально дочці не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька. Вона не має можливості належним чином самостійно без участі батька утримувати спільну з відповідачем [PERSON] дитину. Відповідач [PERSON] не перебуває на обліку в лікарні з будь-якими хронічними захворюваннями, являється особою працездатною. В зв`язку з тим, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років вона має право на утримання від відповідача . Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, однак повідомила суд про можливість розгляду справи за її відсутністю позовні вимоги вона підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, яку слід вважати неповажною. Відзиву з запереченнями надано не було. Суд прийшов\~до такого\~висновку відповідно\~до п.п.3,4\~ч.8,\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України\~слід,\~що днем\~вручення судової\~повістки є: день\~проставлення у\~поштовому повідомленні\~відмітки про\~відмову отримати\~судову повістку\~чи відмітки\~про відсутність\~особи за\~адресою місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~повідомленою цією\~особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З таких підстав суд вирішив розглядати справу заочно. Дослідивши матеріали справи у повному обсязі суд прийшов до думки про можливе часткове задоволення заявлених позовних вимог з таких підстав: Як слід з копії паспортів позивачки та відповідача є громадянами України.(а.с.6-7) З копії свідоцтва про народження слід, що сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.8) Відповідно довідки з місця проживання, яка видана старостою Веселинівського старостинського округу Наталією Філіпової слід, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , яка перебуває на її утриманні. (а.с.10) Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч.1ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч.3\~ст.11 Закону України "Про охорону дитинства"\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В ч.2\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідно до норм\~СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 183СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч.1\~ст.\~182\~СК України\~визначено обставини,\~які враховуються\~судом при\~визначенні розміру\~аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В ч.2\~ст.182\~СК України\~передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У пункті 13\~постанови Кабінету Міністрів України N 146 від 26.02.93 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб"\~передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Відповідно до пункту 17\~постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В цій частині позовної заяви суд задовольняє позовні вимоги повністю. Стосовно стягнення грошових коштів на утримання позивачки до досягнення малолітньої доньки 3-х років слід відмовити . Оскільки як слід з ст.84 СК України, що дружина має\~право на\~утримання від\~чоловіка під\~час вагітності. Дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Якщо\~дитина має\~вади фізичного\~або психічного\~розвитку,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~до досягнення\~дитиною шести\~років. Право\~на утримання\~вагітна дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Аліменти,\~присуджені дружині\~під час\~вагітності,\~сплачуються після\~народження дитини\~без додаткового\~рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.21\~СК України слід,\~що шлюбом\~є сімейний\~союз жінки\~та чоловіка,\~зареєстрований у\~органі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану. Проживання\~однією сім`єю\~жінки та\~чоловіка без\~шлюбу не\~є підставою\~для виникнення\~у них\~прав та\~обов`язків\~подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, позивачкою не було надано доказів які стосуються шлюбу між нею та відповідачем, проживання однією сім`єю з відповідачем без шлюбу не є підставою для виникнення прав та обов`язків між сторонами. На відповідача [PERSON] не можна покласти обов`язки по утриманню позивачки як дружини до досягнення трьох років їх сумісної дитини. В цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial