Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Лебединської міської ради у якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . 23.06.2010 шлюб між подружжям було розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин донька проживає разом із позивачем по [ADDRESS] . Спорів щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не виникало. Починаючи з 2010 року позивач самостійно виконує батьківські обов`язки, піклується про стан здоров`я доньки, її фізичний та духовний розвиток, забезпечує її харчуванням, одягом, взуттям, шкільним приладдям, всіма речами та засобами для всебічного розвитку дитини та її гармонійного зростання та виховання, забезпечує медичним доглядом, лікуванням, утримує доньку за власний рахунок. З 2011 року відповідач взагалі не з`являється за місцем їх з донькою проживання, не приймає участі у житті доньки, свідомо умисно ухиляючись від виконання батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та спілкуванню з дитиною, не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її розвитком, успішністю у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не утримує доньку матеріально, не бачиться з дитиною та не проявляє жодного інтересу до неї. Дане підтверджується довідкою депутата Лебединської міської ради. Фактичне місце перебування відповідача [PERSON] не відоме. Факт самостійного виховання дитини позивачем підтверджується довідкою Лебединського ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 5. Позивач вважає, що наведені вище факти можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Оскільки відповідач близько 14 років свідомо, за відсутності будь-яких об`єктивних причин, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, позивач звернулась до суду з метою позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою від 06.05.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 28.06.2024 закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації та з огляду на відсутність відомостей про місце його перебування також відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник служби у справах дітей проти задоволення позовних вимог не заперечувала, підтримала висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували 24.04.2009 (а.с. 7). Як свідчить копія витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 02.04.2024 № 00044338441, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11.06.2010 по справі № 2-795/10 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 24.04.2009 в Лебединському міському відділі РАЦС Головного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 44 (а.с. 35). Станом на момент звернення до суду, [PERSON] та [PERSON] проживають разом у [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Як свідчить копія довідки Лебединського відділу державної виконавчої служби від 02.04.2024 № 13976-25.12 виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] на контролі у відділі ДВС не перебуває. Відомостями про отримання аліментів вищезазначеною особою відділ не володіє (а.с. 13). Згідно з довідкою Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 від 04.04.2024 № 01-13/119 [PERSON] самостійно виховує доньку [PERSON] , [INFO] , ученицю 9-А класу. Батько [PERSON] участі у вихованні доньки не бере, до навчального закладу жодного разу не приходив, успішністю дитини не цікавиться, у батьківських зборах участі не брав (а.с. 14). Також до позовної заяви додана копія довідки від 09.04.2024 № 1129, складеної депутатом Лебединської міської ради Сумської області Вердибоженко Ю., про те, що [PERSON] проживає разом із своєю донькою [PERSON] , яка фактично перебуває на її утриманні та вихованні. Батько дитини [PERSON] з 2011 року за вказаною адресою не проживає та не з`являється, участі у вихованні дитини не бере, відносини з зазначеними особами не підтримує. Зазначена довідка містить також вказівку на свідків, які підтверджують наведені у ній факти (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 19.06.2024 № 187 затверджено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » (а.с. 39). У своєму висновку орган опіки та піклування зазначив, зі слів [PERSON] стосунки з матір`ю довірливі, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. Члени комісії з питань захисту прав дитини одноголосно прийняли рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 40-41). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини) зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як пояснила [PERSON] у судовому засіданні, необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав пов`язана із тим, що з моменту народження батько відсутній у житті дитини [PERSON] . Про його місцезнаходження їй нічого не відомо, розшукувати його вона не намагалася. Шлюб вони розірвали у 2010 році, в той же час він зник, у нього були проблеми із законом. У 2022 році, на початку війни, він дзвонив, був у нетверезому стані, намагався говорити із нею та дитиною, але розмови не вийшло. На даний час у дитини фактично з`явився новий батько із яким [PERSON] має намір створити сім`ю та який бажає усиновити дитину, тоді у неї буде справжній батько. Слід зазначити, що фактично необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав ґрунтується на повідомленні позивачем того факту, що останній відсутній у житті дитини протягом останніх 14 років. На підставі цього [PERSON] у своєму позові вказує, що відповідач свідомо умисно ухиляється від батьківських обов`язків. В контексті обов`язкової умови позбавлення одного із батьків батьківських прав винної поведінки, суд зазначає, що у даній справі така обставина не може бути установлена, оскільки позивач не надала на підтвердження такого відповідних належних та достатніх доказів. Так, на переконання суду, відсутність відомостей про особу в місці її проживання не свідчить в будь-якому випадку про обов`язкове її ухилення від тих чи інших обов`язків, оскільки такий факт може свідчити, наприклад, про смерть такої особи (ув`язнення, тривале відрядження тощо), що є об`єктивною обставиною. За таких обставин винна поведінка такої особи виключається, як і ознака усвідомленості нехтування своїми обов`язками як батька Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц. На обґрунтування позовних вимог, [PERSON] фактично посилається на два документи, які містять відомості про суть спору, а саме довідку Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 від 04.04.2024 № 01-13/119, підписану директором такого закладу, та довідку від 09.04.2024 № 1129, складену депутатом Лебединської міської ради Сумської області [PERSON] . Слід зазначити, що довідка Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 від 04.04.2024 № 01-13/119 носить суто формальний характер, оскільки не містить джерела обізнаності директора навчального закладу із обставинами участі [PERSON] у вихованні доньки. Так, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно того, що керівник установи є вчителем/класним керівником [PERSON] . Крім того, твердження про відсутність участі [PERSON] у вихованні доньки, як видно із довідки, базується лише на невідвідуванні батьком навчального закладу та неприйняття ним участі у батьківських зборах. За таких обставин суд вважає такий доказ неналежним. Щодо довідки депутата, суд указує на те, що така ґрунтується на показах свідків сусідів [PERSON] . Однак, суть таких показів суду не відома, клопотань про виклик зазначених осіб у судове засідання від позивача та його представника до суду не надходило. Сама довідка містить твердження про те, що з 2011 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, участі у вихованні дитини не бере, відносини із зазначеними особами не підтримує. Однак, знову ж таки, джерела обізнаності депутата із такими обставинами, у довідці не розкриті. Крім того Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» не містить положень, які б уповноважували депутата місцевої ради опитувати свідків з метою посвідчення тих чи інших фактів в інтересах жителів територіальної громади. Таким чином суд вважає такий доказ неналежним. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У даному випадку позивачем не доведено належними доказами в їх сукупності обставин, зазначених у позовній заяві, в тому свідомого умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. За результатами розгляду даної справи судом не встановлено фактів винної поведінки відповідача, яка б свідчила про його свідоме, безпричинне ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання доньки. При цьому суд не вбачає позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки, способом забезпечення її якнайкращих інтересів. Позбавлення біологічного батька батьківських прав не змінить того, що у дитини з іншим чоловіком склалися фактично відносини доньки-батька, а на їх існування і розвиток жодним чином не вплине рішення суду у даній справі. Суд також звертає увагу на те, що про наявність іншої особи, яка має намір удочерити [PERSON] , [PERSON] повідомила в ході підготовчого провадження. Позовна заява не містить жодних посилань на такі обставини, підстави позову в цій частині позивачем не змінювались, докази на обґрунтування таких обставин суду не надавались. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши висновок служби у справах дітей суд зазначає, що служба не встановила умисної поведінки батька щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. Висновок складено формально, він частково відтворює зміст позовної заяви [PERSON] , ґрунтується на переказі думки [PERSON] та констатації способу вирішення цього питання комісією з питань захисту прав дитини. Однак доводів, які комісія приймала до уваги, висновок не містить, як не містить і ґрунтовних доводів на користь вирішеного питання. Враховуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на їх необґрунтованість.

Outcome: dismissed