Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 23 січня 2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Mercedes Benz A180, д.н.з. [NUMBER] та Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Подільського районного суду м.Києва у справі № 758/1556/24 від 29.02.2024 року відповідача визнано виною у скоєнні ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, в межах обов`язкової страхової виплати МТСБУ виплатило позивачу 130000,00 грн. Вартість відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт склала 255001,00 грн. Отже, для повного відшкодування шкоди, просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі, а також упущену вигоду. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. 27 травня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 23 січня 2024 року о 13:23 год на перехресті вул. Почайнинська та вул. Нижній Вал у м.Києві, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mercedes Benz A180, д.н.з. [NUMBER] , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та не надала перевагу в русі транспортному засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі на дозволений сигнал світлофора та скоїла з ним зіткнення, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушила п.п. 2.3(б), 16.3 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Подільського районного суду м.Києва у справі № 758/1556/24 від 29.02.2024 року [PERSON] визнано виною у скоєнні ДТП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту № 583 про оцінку автомобіля, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Toyota Camry 2.5i номерний знак [NUMBER] , складає 197 528,61 грн. Згідно акту виконаних робіт №708 від 01.03.2024 року загальна вартість відновлювального ремонту склала 255 001,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, в межах обов`язкової страхової виплати МТСБУ виплатило позивачу 130000,00 грн. Оскільки страхового відшкодування було недостатньо для покриття фактичних збитків, що були завдані автомобілю позивача в результаті пошкодження під час ДТП, позивач звернувся до суду про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, а саме у розмірі 125001,00 грн, як реальний збиток позивача. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду в повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку , якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача. Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК та ч. 1 ст.1166 ЦК України, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування розміру завданої йому шкоди. Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат, що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі. Відповідач не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи, матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищує дійсне. Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] становить 255001,00 грн, що підтверджується актом надання послуг №708 від 01.03.2024, який міститься в матеріалах справи. Таким чином, за встановлених обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення матеріальної шкода в розмірі 125001,00 грн (255001,00 грн матеріальної шкоди - 13000,00 грн виплачених МТСБУ). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 2466,67 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Сторона позивача зазначає, що згідно договору найму (оренди) автомобіля від 05.09.2023 року (строк дії до 05.09.2025 року), укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «Софія Ойл» вищевказаний автомобіль було надано позивачем в платне користування з розрахунку 2000,00 грн. за один календарний місяць. Станом на момент ДТП 23.01.2024 вбачається, що таким керував саме позивач, а не інша особа, хоча згідно позовних вимог позивач зазначає, що такий автомобіль переданий у платне користування ТОВ «Софія Ойл». Таким чином, оцінивши зміст наданих позивачем доводів в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд відзначає, що зазначені у позові обставини не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому у цій частині позову суд відмовляє за недоведеністю. Відтак позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача 125 001,00 грн вартості відновлювального ремонту Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 250,01 грн.

Outcome: partial