Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

14 березня 2024 року до суду звернулося АТ «Кредобанк» в особі представника адвоката Червінського І.М. з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № СL-255153 від 16.01.2020 року у розмірі 330864,96 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позову посилається на те, що 16.01.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-255153, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати у власність відповідача грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до умов Договору позивач видає позичальнику кредит у розмірі 300 000 грн. строком до 15.01.2025 року на цілі визначені у п.2.4 Кредитного договору: на поточні потреби в сумі 68874,00 грн. на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] ; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Альфа Банк» в сумі 131960,00 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 99166,00 грн. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35% річних. Пунктом 4.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п.4.5 Кредитного договору, реальна річна процентна ставка 41,19 % річних. Позивач виконав умови договору належним чином та надав відповідачу 16.01.2020 року кредит на суму 300000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами та випискою про рух коштів по рахунку відповідача. Однак, в період дії договору відповідачем було допущено прострочення зобов`язання по погашенню основної суми кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим за [PERSON] виникла прострочена заборгованість. Таким чином, [PERSON] не повернуті в повному обсязі АТ «Кредобанк» кредитні кошти, чим останній порушив зобов`язання за кредитним договором № СL-255153 від 16.01.2020 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 19.12.2023 р. в загальному розмірі 330864,96 грн., яка складається з: 227001,91 грн. прострочена заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), 103863,05 грн. прострочені проценти за основним боргом. Позивач 14.11.2023 року звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань Кредитним договором, проте відповідач не вчинив дій, спрямованих на погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Кредобанк». Також, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 4962,96 грн. Ухвалою судді від 15 березня 2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 22.04.2024 р. закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги АТ «Кредобанк» і просить розглядати справу за його відсутності за наявними в справі матеріалами. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Втретє надав клопотання про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності причин неявки до суду не надав. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає, що відповідач, у разі неможливості особистої явки до суду, мав право скористатися правовою допомогою представника, а також наголошує на тому, що обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Також, відповідно до\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини. Згідно з ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі\~ст. 9 Конституції України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України. Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить\~ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи. Таким чином, норми\~ЦПК України\~щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України). Тому, суд нагадує, що це\~роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними\~(рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що клопотань від учасників справи матеріали справи не містять, а також з огляду на строки розгляду справи, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження від 15.03.2024 року, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Згідно вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.01.2020 року між ПАТ "Кредобанк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № СL-255153, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 300 000 грн. на строк до 15.01.2025 року. Відповідно до п. 1. Кредитного договору Банк зобов`язався надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового використання, а Позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов`язання за Кредитним договором № СL-255153 від 16.01.2020 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 300 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №62856571 від 16.01.2020 року, №2856566 від 16.01.2020, №2856550 від 16.01.2020 та випискою про рух коштів по рахунках відповідача за період з 16.01.2020 року по 19.12.2023 року. Згідно умов Договору позивач видає позичальнику кредит у розмірі 300 000 грн. строком до 15.01.2025 року на цілі визначені у п.2.4 Кредитного договору: на поточні потреби в сумі 68874,00 грн. на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] ; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Альфа Банк» в сумі 131960,00 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 99166,00 грн. Відповідач, в свою чергу, не виконав своїх договірних зобов`язань, внаслідок чого станом 19.12.2023 р. утворилась заборгованість в загальному розмірі 330864,96 грн., яка складається з: 227001,91 грн. прострочена заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), 103863,05 грн. прострочені проценти за основним боргом.. Відповідно до п.4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Пунктом 4.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п.4.5 Кредитного договору, реальна річна процентна ставка 41,19 % річних. За пунктом 6.1. Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором. Згідно п. 6.3 договору повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 кредитного договору). Статтею\~1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно статтям\~610,\~612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України\~кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами\~ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту. Відповідно до статті 599\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно\~статті 625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що загальна сума заборгованості відповідача станом на 19.12.2023 р. становить 330864,96 грн., яка складається з: 227001,91 грн. прострочена заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), 103863,05 грн. прострочена проценти за основним боргом. Відповідно до\~статті 3\~Цивільного кодексу\~України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Частиною 1\~статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог частин 1, 6\~статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору у розмірі 4962,96 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved