Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

19.12.2023 адвокат Бровко Руслан Миколайович, в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Лебединської міської ради Сумської області, третя особа приватний нотаріус Висєканцева Тетяна Сергіївна у якій просить: встановити факт родинних відносин між позивачем, як двоюрідною онукою, та її двоюрідною бабою [PERSON] , яка померла [INFO] ; визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті двоюрідної баби [PERSON] , терміном у три місяці. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла двоюрідна баба позивача [PERSON] , 1915 року народження, яка проживала в с. Павленкове, Сумського району (раніше Лебединського району). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай), як члена КСП «Перемога», що підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) від 21.03.1997 № 0238015. Своїх дітей спадкодавець не мала, на момент смерті не перебувала у шлюбі. [PERSON] проживала разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] , 1913 року народження, яка померла в 60-х роках минулого століття. На момент смерті зареєстрованих осіб зі спадкодавцем не було. Позивач є двоюрідною онукою спадкодавця, тобто спадкоємцем 5 черги відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України. Так, представник позивача стверджує, що [PERSON] є рідною сестрою діда позивача [PERSON] , 1920 року народження, який помер [INFO] . Останній є батьком [PERSON] , [INFO] , а той у свою чергу, батьком позивача. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 11.12.2023 приватний нотаріус Висєканцева Т.С. відмовила у видачі таких документів, оскільки позивач пропустила шестимісячний строк для звернення до нотаріуса, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України та не довела факту родинних відносин із спадкодавцем. Спадкоємці, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON] як за законом так і за заповітом відсутні. В обґрунтування поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, представник позивача указує на те, що позивачу стало відомо про наявність спадкового майна у квітні 2023 року. Позивач разом з матір`ю приїздили до с. Павленкове на кладовище, де зустріли [PERSON] . Остання повідомила позивачу, що її бабуся [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай), який на даний час обліковується як «невитребувані паї». Позивач та спадкодавець проживали в різних населених пунктах, а тому позивач не мала можливості отримати інформацію про наявність спадкового майна після смерті бабусі. Сертифікат на земельну частку (пай) позивач отримала тільки у вересні 2023 року. На час смерті спадкодавця та протягом 6-ти місяців після її смерті, позивач була неповнолітньою, а тому не могла усвідомлювати значення такої юридично значимої дії, як подання заяви про прийняття спадщини. Фактично, на думку представника, поважною причиною пропуску строку є необізнаність спадкоємця\~з фактом\~відкриття спадщини. Необхідно врахувати, що позивач не є близьким родичем спадкодавця, тобто, не є спадкоємцем 1-3 черг спадкування, а є спадкоємцем 5 черги. Спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, відповідно нотаріусом не вживалися жодні заходи направлені на закликання та розшук спадкоємців для прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які претендують на дану спадщину, відсутні. Лебединська міська рада Сумської області подала до суду відзив у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що [PERSON] померла [INFO] у с. Павленкове, Лебединського району, Сумської області. Відповідач зазначає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яким відкрилась і була прийнята до 01.01.2004, не допускається застосування норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] померла до 01.07.2003, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року. ЦК УРСР 1963 року не передбачав п`ятої черги спадкоємців за законом, а тому визначення [PERSON] додаткового строку в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] її двоюрідної баби не є можливим. Позивач не входила до кола спадкоємців за законом, визначених діючим на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року, а тому прийняти спадщину не може. На вказаний відзив представник позивача подав відповідь у якій зазначив, що на момент відкриття спадщини позивач була неповнолітньою, а тому не могла реалізувати право на спадщину. В даному випадку застосуванню підлягають норми ЦК України, який діяв на момент прийняття спадщини, а не норми ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини. В даному випадку необхідно виходити з якнайкращих інтересів позивача, оскільки закон, який діяв на час прийняття спадщини, допускає спадкування спадкоємцями 5 черги, яким є позивач. ЦК УРСР 1963 року не має застосовуватись, так як погіршує становище позивача. Третя особа приватний нотаріус Висєканцева Т.С. письмових пояснень щодо суті справи не надала, при ухваленні рішення покладалась на суд з урахуванням п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ухвалою від 28.12.2023 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.01.2024 у Лебединського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області судом витребувано необхідні для розгляду справи докази. Ухвалою від 07.02.2024 у Державного архіву Сумської області витребувано додаткові докази. Ухвалою від 18.04.2024 закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріус посилається на положення ЦК України, а не ЦК УРСР. Спадщина на момент розгляду справи не оформлена. Поважність причин пропуску строку звернення до суду пояснив тим, що позивач не знала про наявність спадкового майна, оскільки проживала із спадкодавцем у різних населених пунктах та була неповнолітньою на момент відкриття спадщини. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог в частині надання строку для подання заяви про прийняття спадщини заперечував. Третя особа приватний нотаріус Висєканцева Т.С., у судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, позивач [PERSON] , народилась [INFO] у м. Суми, що підтверджується копією паспорта громадянина України Серії [NUMBER] (а.с. 10). Батьками позивача є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] від 09.02.1989 (а.с. 14). Батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22.12.1950 (а.с. 16). При цьому [PERSON] (дід позивача) помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 19). Крім того, [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 17). Звернувшись до суду [PERSON] стверджує, що [PERSON] є її двоюрідною бабою, після смерті якої залишилась спадщина, яку вона (позивач) має намір успадкувати. Зокрема, 21.03.1997 на підставі рішення Лебединської райдержадміністрації від 17.02.1997 № 41 [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії СМ № 0238015 про належність їй права на земельну ділянку розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога» (а.с. 24-25). З метою спадкування у грудні 2023 року [PERSON] звернулась до нотаріуса. Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Висєканцевої Т.С. від 11.12.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для відмови було те, що заявником пропущено строк для прийняття спадщини. Крім того заявник не надала жодних документів, які підтверджують факт родинних відносин [PERSON] з двоюрідною онукою [PERSON] (а.с. 26-27). На підтвердження факту споріднення із спадкодавцем позивачем надано наступні докази. Згідно з копією листа Павленківського старостинського округу від 02.06.2023 № 15.1-21/29 на території Павленківського старостинського округу проживала [PERSON] , 1915 року народження, разом із сестрою [PERSON] , 1913 року народження в с. Букати. Згідно запису в погосподарській книзі № 2 за 1996-2000 роки [PERSON] проживала в с. Павленкове та померла [INFO] . Згідно запису в погосподарській книзі № 15 за 1950-1952 роки [PERSON] , 1920 року народження, проживав в с. Павленкове разом з дружиною та сином. Інформацією щодо батьків [PERSON] та [PERSON] . Павленківський старостинський округ не володіє (а.с. 21). При цьому, згідно з довідкою Павленківського старостинського округу від 30.11.2023 № 15.1-21/93 до дня смерті [PERSON] , 1915 року народження, була зареєстрована та проживала в с. Павленкове (вулиця без назви). Зареєстрованих осіб на момент смерті з померлою не було. Також зазначено, що про фактичний вступ у володіння спадковим майном спадкоємцями за законом або заповітом після померлої, старостинський округ не володіє (а.с. 20). На запит суду, Державним архівом Сумської області (лист від 22.02.2024 № Б-20) надано інформацію про те, що у книгах реєстрації актів громадянського стану про народження с. Павленкове (до якого входило с. Букати) Лебединського району Сумської області за 1920 рік, відомості про народження [PERSON] відсутні (а.с. 81). Також було надано копію із метричної книги за 1915 рік (с. Голубівка, Лебединського повіту, Харківської губернії) відповідно до якої [INFO] на хуторі Букати, Павленківської волості народилась Ірина, батько [PERSON] (а.с. 83). Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона фактично є троюрідною сестрою діда позивача. [PERSON] вона знала з дитинства, це її тітка. З нею певний час проживала в одному селі хуторі Букати. Вона часто допомагала [PERSON] по хазяйству. З батьком позивача, [PERSON] , вони навчалися в одному класі у с. Павленки. Їй достовірно відомо, що дід позивача [PERSON] був братом [PERSON] . Коли [PERSON] проживала у [PERSON] , там вона жила із сестрою [PERSON] . Це була найстарша сестра, яка була хворою та померла першою із них. У [PERSON] не було сім`ї та дітей. З часом її забрав до себе у с. Павленкове брат [PERSON] , після його смерті її доглядала його дружина. Також, свідок [PERSON] у судовому засіданні надав покази наступного змісту: йому відомо, що батько позивача племінник [PERSON] , оскільки його батько [PERSON] жив через три хати від них. Він знав і [PERSON] і його сина [PERSON] . Коли [PERSON] забрали у с. Павленкове, вона проживала не з братом, а в окремому будинку. Буката [PERSON] неодноразово говорив, що [PERSON] це його тітка, вона постійно приїздила до них у гості. [PERSON] , будучи допитана в якості свідка, повідомила суду, що [PERSON] вона знала добре, оскільки працювала у сільській раді протягом семи з половиною років. Її брат [PERSON] жив у Павленках. Не із офіційних документів, але їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] рідні брат і сестра. Приблизно рік чи півтора до моменту смерті вона проживала у с. Павленки, з дружиною [PERSON] . Позивача та її мати вона весною 2023 року побачила на кладовищі, повідомила про пай, який належав їх бабусі. [PERSON] померла у лікарні, перед смертю хворіла. Хто її поховав точно сказати не може. Свідок [PERSON] (матір позивача) повідомила суду, що [PERSON] є рідною сестрою її свекра. Коли чоловік привіз її знайомитися з батьками, там була також і [PERSON] . Вона була і на їхньому весіллі. Вони з чоловіком жили у м. Суми, однак щонеділі приїздили в с. Павленки до батьків, завжди в цей час до них приходила і [PERSON] . Діти ( [PERSON] ) ходили до неї у гості. Коли її брата не стало ( [PERSON] ), вона завжди ходила до невістки. ЇЇ чоловік ( [PERSON] ) часто допомагав [PERSON] по хазяйству. Із Букат у с. Павленки її забрала дружина [PERSON] , а потім їй дали окреме житло. Померла [PERSON] в лікарні в с. Штепівка. Свідок [PERSON] суду також пояснила, що [PERSON] був їх сусідом. У нього була рідна сестра, яка проживала у [PERSON] , [PERSON] . Вона часто приходила до брата, допомагала йому. ЇЇ по сільському називали «баба [PERSON] ». Із [PERSON] вони були схожі, знала їх скільки себе пам`ятає. [PERSON] помер у пожежі. Після цього [PERSON] жила з його дружиною, а потім окремо. Показання зазначених свідків узгоджують між собою, доповнюють один одного, зокрема із таких показів судом установлено, що спочатку в с. Букати, а згодом у с. Павленкове дійсно проживала [PERSON] , а її рідним братом був [PERSON] , тобто дід позивача [PERSON] . Оцінка наданих доказів в їх сукупності, надає підстави суду прийти до висновку, що [PERSON] (народилась [INFO] , померла [INFO] ) дійсно була двоюрідною бабою позивача, [PERSON] . Щодо вимог в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з\~пунктами 4,\~5\~«Прикінцевих та\~перехідних положень»\~Цивільного кодексу\~України Цивільний\~кодекс України\~застосовується до\~цивільних відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Згідно з ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). [PERSON] померла [INFO] на момент відкриття спадщини чинний Цивільний кодекс України не діяв, оскільки набрав чинності з 01.01.2004. Таким чином до відносин спадкування, в даному випадку, підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 550 ЦК Української РСР передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18.01.2018 у справі № 556/1354/15-ц. Зокрема Верховний Суд вказав, що за змістом ч. ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. За таких обставин вимоги [PERSON] в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не підлягають задоволенню.

Outcome: partial