Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх сина - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є рідною бабою [PERSON] , [INFO] , батьками якого є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Підставою звернення до суду стало те, що відповідач [PERSON] байдужий до долі та інтересів свого сина. Водночас, донька позивача та матір дитини, [PERSON] за станом свого здоров`я не може виконувати батьківські обов`язки так як вона має ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування і залежність від інших осіб, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 17.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.04.2024 підготовче судове засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який з урахуванням п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернувся конверт з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, відзив у встановлений строк суду не надав Відповідач [PERSON] з`явилась у судове засідання, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи просив розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.2008, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов місця проживання від 22.11.2023, вбачається, що позивач зареєстрована та проживає у с. Махаринці разом зі своєю дочкою, відповідачем по справі, [PERSON] та двома онуками - [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки від 09.01.2023 [PERSON] навчається у 9 класі КЗ «Махаринецька гімназія Козятинської міської ради». Відповідно до характеристики, наданої навчальним закладом, [PERSON] виховується у неповній сім`ї, школу відвідує регулярно, пропускає уроки тільки по поважній причині. Підліток не орієнтований на пізнавальну активність, з предметів встигає слабо, рівень навченості низький, відзначаються порушення уваги та низький рівень концентрації, розподілу. Відсутня позитивна мотивація до навчання, переважає мотив уникнення покарання за негативні оцінки, має досить високий внутрішній фон тривоги, негативні переживання виникають як результат невдалих конфліктів з однокласниками, мамою. На уроках відволікається на зовнішні подразники, при виконанні навчальних завдань не здатний переключатися з одного виду діяльності на інший, не може спланувати свою діяльність, виправити помилку. Згідно висновку ЛКК від 24.01.2023, [PERSON] проживає разом з [PERSON] , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. З довідки до акту МСЕК від 26.06.2023 відомо, [PERSON] має другу групу інвалідності, у зв`язку з загальним захворюванням, безстроково. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 23.12.2023 за №370, затверджено рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Даним рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради, встановлено, що починаючи з 2008 року, неповнолітній [PERSON] проживає зі своєю бабою, по лінії матері та повністю перебуває на її утриманні. Батько дитини не цікавиться долею свого сина, не надає кошти на утримання дитини, та з 2008 року жодного разу не відвідав свого сина, не зустрічався з ним та не цікавився його навчанням, розвитком та станом здоров`я. Зазначено, що [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від процесу виховання та становлення дитини, як особистості. Жодним чином не були позбавлені можливості приймати участь у вихованні дитини, цікавитись його життям та здоров`ям, проводити з сином дозвілля. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/10703/18 від 29.04.2020 року, суд зазначив, що тлумачення п. 2 ч. 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вище зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача та відповідачки [PERSON] , остання (яка є дочкою позивачки) намагалася вчинити самогубство, внаслідок чого отримала певні фізичні ушкодження, що в подальшому потягло наслідки психічного характеру. Так, відповідачка стала розсіяною, неуважною, має проблеми з пам`яттю, що відобразилось на її можливості дбати про дітей. Натомість сама позивачка, яка перебуває у хороших відносинах з дочкою, підтвердила любляче ставлення своєї дочки до її дітей. Отже, беручи до уваги всі досліджені в сукупності докази по справі, враховуючи позиції Верховного Суду, суд не вбачає підстав на задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав матері [PERSON] - [PERSON] , так як остання страждає на захворювання, що є перешкодою для належного виконання батьківських обов`язків, має другу групу інвалідності, не може в повній мірі усвідомлювати своїх дій, як наслідок - не доведено свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Досліджуючи матеріали справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] . Будь-яких заперечень щодо спору відповідачем надано не було, що також вказує на його байдуже ставлення до дитини. Відтак, є усі необхідні підстави, передбачені законом, для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки факт ухилення від виконання батьківських обов`язків є підтвердженим та не спростованим, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial