Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що він та відповідачка з 29.04.2017 року до 16.07.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 16.07.2019р. рішенням Криворізького райсуду шлюб було розірвано. Вони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2018р. відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, не проявляє до нього материнської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його виховання, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З цих підстав просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнути на його користь аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 29 квітня 2017 року між позивачем та відповідачкою Металургійним районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №168 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.7). Згідно рішення Криворізького райсуду Дніпропетровської області від 16.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.8-9). Згідно Акту депутатського обстеження від 11.03.2024 року за адресою: [ADDRESS] за показами свідків, дитина [PERSON] , [INFO] , з 2018 року проживає з батьком, який займається його вихованням. Мати дитини ніякої участі у вихованні дитини не приймає та не цікавиться його життям. З дозволу батька дитини сказала, що хоче проживати з батьком (а.с.12). Згідно характеристики Мар`янської гімназії Зеленодольської міської ради Криворізького району [PERSON] , [INFO] , навчається в 4 класі. За час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, комунікабельний учень, приємний у спілкуванні. Він відповідальний, напо\-легливий, здібний та розумний, має високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів державного компоненту. Увічливий, доброзичливий, завжди йде на допомогу тим, хто цього потребує, відповідно з ним хочуть товаришувати, його поважають. Вихованням дитини займається тільки тато, мама не цікавиться життям сина: у вихованні дитини ніякої участі не приймає. [PERSON] завжди приходить на допомогу бабуся, яка постійно тримає тісний зв`язок із школою, є підтримкою як для сина, так і для онука. Тато постійно допомагає у вирішенні будь-яких питань, як навчаль\-ного характеру, так і виховного. Дитина повністю забезпечена всім необхідним завдяки батькові (а.с.13). Згідно характеристики т.в.о. гендиректора ДПП «Кривбаспромводопостачання», [PERSON] працює слюсарем-ремонтником Мар`янської дільниці ДПП «Кривбаспромводопостачання». За характером чуйна та доброзичлива людина. Зі слів працівників, у [PERSON] є син [PERSON] 10 років, якого він виховує самостійно і який знаходиться на його утриманні, оскільки мати проживає окремо і ніякої участі у вихованні сина не приймає та фінансово не допомагає (а.с.14). Згідно характеристики виконкому Зеленодольської міської ради, [PERSON] за період проживання на території села зарекомендував себе з позитивної сторони, скарги від сусідів та жителів села на його поведінку не надходили. За характером спокійний, ввічливий, товариський. В конфліктних ситуаціях не помічений. Проживає з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , самостійно здійснює виховання сина, піклується про нього. Дитина забезпечена всім необхідним, а головне систематичним доглядом. Сім`я [PERSON] чесна, добропорядна. Мама участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, проживає окремо. До адміністративної відповідальності на території села не притягувався (а.с.15). Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 11.03.2024 року за адресою - [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно Витягу з реєстру Зеленодольської територіальної громади від 14.03.2024 року, Скороход [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , служба вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.41-42). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких повідомив, що він з`явився в с. Мар`янське в 2018р. Він староста села. Знає родину Скороход. Відповідачку він не бачив. Дитина постійно мешкала з батьком [PERSON] , який сам її утримує та виховує. Висновок наданий позитивний. На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконує покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того відповідачкою не забезпечується необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991р. №789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідачка є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення ним повноліття. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини, з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, судовий збір за позовними вимогами щодо стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved