Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

В жовтні 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до Львівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області, та просив визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Мацошин», право на земельну частку (пай), розміром 1,000 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель запасу в межах території Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він був членом колгоспу «Мацошин» та працював землевпорядником, що підтверджується записами в його трудовій книжці. У подальшому землі КСП «Мацошин» відійшли у власність Мацошинської селищної Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області. Він неодноразово звертався до Мацошинської сільської ради про видачу сертифіката на земельну частку (пай). Проте йому було рекомендовано захищати свої законні права та інтереси в судовому порядку. Жовківська міська рада повідомляє, що у них відсутній список осіб спілки пайовиків «Мацошин» Мацошинської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області. Жовківська міська рада не володіє інформацією про видачу на ім`я [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) та здійснює видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай). Списки пайовиків «Мацошин» надано Відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Проте сертифікат на земельну частку (пай) в книзі реєстрації сертифікатів на ім`я [PERSON] не реєструвався. Позивач зазначає, що сертифікат на земельну частку (пай) засвідчує право власника на отримання земельної ділянки та містить дані про її вартість та площу в умовних кадастрових гектарах. Така земельна ділянка після оформлення вказаних документів матиме чітко визначені межі в натурі (на місцевості), а власник матиме повне право на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Підтвердження його права на земельну частку (пай), для нього є важливим, так як надасть змогу реалізувати в подальшому його права та інтереси, отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укласти договір оренди земель сільськогосподарського призначення, тощо. Позивач посилається на постанову від 23 вересня 2021 року у справі № 563/1407/19 Верховний Суд зауважив, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством (КСП) акта на право колективної власності на землю вона: працювала в цьому підприємстві; була його членом; була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до зазначеного списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, а у разі недосягнення згоди - спір вирішується в судовому порядку. У такому випадку особа має право звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. У зв`язку з наведеним, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання у справі на 11.12.2023 року. 11.12.2023 року підготовче засідання у справі відкладено на 06.02.2024 року (арк. спр. 32). 13.12.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву поданий відповідачем - Львівською районною державною (військовою) адміністрацією, в якому відповідач зазначає, що не погоджується із позовними вимогами позивача та вважає позовні вимоги щодо відповідача Львівської районної військової адміністрації у справі необґрунтованими, безпідставними та заявленими до неналежного відповідача. Так, відповідач у справі - Львівська районна державна (військова) адміністрація, звертає увагу суду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» № 2498-VIII ( 2498-19 ) від 10 липня 2018 року було внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» шляхом викладення цього закону у новій редакції. Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2019 року. Якщо до 01 січня 2019 року повноваження передавати в оренду нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї за межами населених пунктів мали районні державні адміністрації, то відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» передавати в оренду нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї мають право виключно сільські, селищні, міські ради, на території яких розташована така земля. Відповідач звертає увагу суду на те, що з 01 січня 2019 року всі повноваження райдержадміністрації щодо розпорядження невитребуваними земельними ділянками, розташованими за межами населених пунктів, перейшли до повноважень сільських, селищних, міських рад. Згідно з ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до повноважень сільських, селищних, міських рад належить: прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточнення місця розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладення із землевпорядними організаціями договорів на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяння в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надання землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розгляд та погодження проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організація проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформлення матеріалів обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Таким чином, враховуючи зміни в чинному законодавстві, Львівська районна державна адміністрація не може вважатись належним відповідачем у справі. Щодо процесу приватизації землі, відповідач зазначає, що процес приватизації землі розпочався в Україні після прийняття 13 березня 1992 року Постанови Верховної Ради України №2200-ХІІ (2200-12) Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі». На базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств були створені колективні сільськогосподарські підприємства, яким землю передано на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених колективних сільськогосподарських підприємств. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні тримати її для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів колективних сільськогосподарських підприємств на умовах оренди. Відповідач звертає увагу суду на те, що розпорядження земельними ділянками, що перебували у колективній власності громадян, здійснювались за рішенням загальних зборів членів КСП. Список громадян, як додаток до державного акта, формувався самим підприємством відповідно до статуту, розглядався і затверджувався загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписувався головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, мав до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, заявлених до Львівської районної військової адміністрації як до неналежного відповідача. 18.12.2024 року третя особа - Жовківська міська рада Львівського району Львівської області подала до суту письмового листа, в якому просить проводити розгляд справи без участі її представника. Також міська рада просить при розгляді справи застосувати вимоги статей 256, 257 та 267 Цивільного кодексу України та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом позовної давності. Так, загальний строк позовної давності становить три роки. Як вбачається із позовної заяви, позивач працював землевпорядником колективного сільськогосподарського підприємства «Мацошин», відтак в силу своїх посадових обов`язків він міг ознайомитись із списками і ймовірно залучався до їх формування. Крім того, Жовківська міська рада надає копії Державних актів, із яких вбачається, що позивач має у власності землю для товарного сільськогосподарського виробництва (арк. спр. 43). 06.02.2024 року відкладено проведення підготовчого судового засідання на 13.03.2024 року, викликано в підготовче засідання представників відповідача та третьої особи, про що просив позивач та його представник під час проведення підготовчого засідання у справі (арк. спр. 59-62). 13.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.04.2024 року (арк. спр. 75-76). 15.04.2024 року відкладено проведення судового засідання на 29.05.2024 року (арк. спр. 83-84). 29.05.2024 року розгляд справи відкладено на 10.07.2024 року (арк. спр. 95). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проси позов задовольнити. Пояснив, що він працював в колгоспі водієм приблизно пів року, але в його трудовій книжці цей запис не відображено, оскільки він пішов служити в армію. Позивач зазначив, що він довгий час користувався паєм, однак пізніше його сертифікат на пай пропав. Йому в сільській раді сказали, що в нього є лише один пай, бо один пай мала його бабця [PERSON] . Позивач також пояснив, що коли відбувалася реструктуризація колгоспу, він працював землевпорядником і заводив всіх пайовиків, підписував документи на реструктуризацію колгоспу. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника - адвоката Неофіта Д.Б., дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповіді Жовківської міської ради від 23.08.2023 року №03-07/2390 зазначено, що у Жовківській міській раді відсутній список осіб спілки пайовиків «Мацошин» Мацошинської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області (арк. спр. 6). Із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області встановлено, що сертифікат на середню земельну частку (пай) в книзі реєстрації сертифікатів на ім`я [PERSON] не реєструвався. Також Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало списки членів спілки пайовиків «Мацошин» на території колишнього Жовківського району (арк. спр. 8-15). Згідно із списком працівників соціальної сфери с. Мацошин, [PERSON] зазначений в списку - землевпорядник (арк. спр. 13 зворот). [PERSON] звертаючись з цим позовом до Львівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області, просив визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Мацошин», право на земельну частку (пай), розміром 1,000 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель запасу в межах території Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. При цьому, позивач зазначив, що він був членом колгоспу «Мацошин» та працював землевпорядником. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням належить розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. В даному випадку, встановлено, що Львівська районна державна адміністрація Львівської області відповідно до закону не володіє повноваженнями щодо розпаювання земель КСП «Мацошин», та, ураховуючи, що позивач просить визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Мацошин», право на земельну частку (пай) за рахунок земель запасу в межах території Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, Львівська районна державна адміністрація Львівської області не є належним відповідачем у цій справі. Належним відповідачем, в даному випадку, може бути колектив, який одержав землю у власність на підставі державного акта у разі наявності у нього нерозпайованих земель (або якщо місцева рада дала згоду на передачу колективу із резервного фонду землю для задоволення вимог осіб, які помилково не були внесені до списків), місцева територіальна громада або органи Держгеокадастру, які володіють землями резервного фонду (в залежності від того до державної чи комунальної власності належить земля до якої входить земельна частка (пай) право на яку просить визнати особа). Відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, визначення відповідача та подання до нього позову охоплюється принципом диспозитивності цивільного процесу та змагальності сторін, оскільки, як уже зазначалося, саме позивач зобов`язаний визначитися з колом осіб, які, на його думку, порушують, не визнають або оспорюють його права, свободи чи інтереси, а тому суд позбавлений можливості самостійно замінювати неналежного відповідача на належного чи залучати його для участі у справі в якості співвідповідача. Під час розгляду справи позивач та його представник не подали до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому необхідно зазначити, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що позивачем не доведено, що Львівська районна державна адміністрація Львівської області є належним відповідачем у справі, у задоволенні позову належить відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові через те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, тому питання щодо позовної давності не підлягає розгляду судом в даному випадку.

Outcome: dismissed