Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь сплачені аліменти в розмірі 253429,98 грн. на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2010 Ленінським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист, відповідно до якого він сплачує відповідачу на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Згідно довідки Інгульського відділу Державного виконавчої служби у місті Миколаєві заборгованості зі сплати аліментів у нього немає. В 2023-2024 роках він сплатив аліментів на суму 350712,00 грн. Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради у вересні 2023 року здійснила перевірку витрат аліментів на дитину і встановила, що в 2023 році на утримання сина було використано 97272,02 грн. Отже, 253439,98 грн. відповідач витратила не на утримання сина. За такого, позивач вирішив формалізувати відносини з відповідачем щодо утримання спільної дитини, шляхом отримання судового рішення про стягнення з відповідача отриманих, але не використаних аліментів на утримання дитини для зарахування їх на окремий рахунок на ім`я сина, що надасть сину змогу щомісячно стабільно отримувати грошові кошти у встановленому судом розмірі, необхідні для забезпечення нормального проживання дитини і готування його до самостійного життя. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування свого відзиву вказує, що позивачем не надано жодного доказу ані щодо відсутності заборгованості, ані щодо розміру зазначених у позові нібито сплачених коштів, ані щодо порушень прав дитини, шляхом використання відповідачем аліментів не за призначенням. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та він не є ефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, на підставі виконавчого листа №2-5067, виданого 25.10.2010 Ленінським районним судом міста Миколаєва, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2010 і до повноліття дитини. З наданої позивачем копії довідки командира військової частини [NUMBER] №1451/15/2419 від 30.03.2024 вбачається, що відрахування розміру аліментів здійснюється з нарахованого позивачу грошового забезпечення починаючи з травня 2023 року. Згідно довідки Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 01.04.2024 у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до висновку Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 22.09.2023 за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзацом першим пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Згідно з вимогами статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Нормами СК України жодним чином не передбачено повернення аліментів, сплачених на утримання дитини і витрачених за цільовим призначенням. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду визначила, зокрема, в постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19. Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Таких обставин судом не встановлено. Отже, позивач не надав належної правової оцінки наявним у нього доказам та не застосував належні норми права, а отже обрав той спосіб захисту, який є неефективним та не передбачений чинним законодавством. Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 253429,98 грн. були набуті відповідачкою як аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на виконання судового рішення та за відсутності доказів недобросовісного набуття їх відповідачкою, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо цільового використання відповідачем одержаних від позивача на утримання сина аліментів за спірний період, то суд звертає увагу, що позивач, як платник аліментів, не позбавлений можливості в порядку статті 186 СК України звернутися до органу опіки та піклування з приводу здійснення контролю за цільовим використанням одержаних відповідачем аліментів. Так, відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: dismissed