Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

26.03.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 10.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 26.06.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляд по суті, задоволено клопотання позивача про виклик свідків. У судовому засіданні 16.07.2024 позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником 45/100 квартири за адресою [ADDRESS] . У вказаній квартирі мають зареєстроване місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.03.2024 (далі Акт) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили, що починаючи з 20.12.2009 [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що проживає по сусідству з позивачем, орендує житло з 2019 року, з часу, коли заїхала в житло, ні разу не бачила [PERSON] . На його ім`я іноді приходять листи, однак сам він ніколи не з`являвся за місцем реєстрації. Свідок [PERSON] повідомила, що є подругою позивача, раніше працювали разом, знайомі з 2019 року. Свідок періодично буває у позивача вдома, відповідача ніколи не бачила, зі слів позивача відомо, що він вже багато років не проживає за місцем реєстрації. Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що частково належить позивачу на праві власності, однак фактично не проживаючи за місцем реєстрації тривалий час, що підтверджується Актом, показанням свідків, порушує її права та законні інтереси, як співвласника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Враховуючи, що реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися власністю, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати такими, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved