Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

15.05.2024 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник посилається на те, що він з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2014 року. Від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . З червня 2022 року [PERSON] через погіршення взаємовідносин почала проживати окремо, та перестала брати участь у вихованні та утриманні сина. 02.05.2024 року між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дитини. Для отримання соціальних гарантій, як особа яка самостійно виховує та утримує дітинцу віком до 18 років, заявник просить встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 20.05.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2014 року. [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю відповідно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір щодо визначення місця проживання дитини від 02.05.2024 року, відповідно до якого визначили місце проживання спільної дитини з батьком. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Отже, підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником сина [PERSON] , [INFO] - відсутні.

Outcome: dismissed