Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд: - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати станом на 23.02.2024, яка без врахування податків та зборів становить 52393,19 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 13901,53 грн без урахування податків та зборів; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2024 по день ухвалення рішення, що на момент звернення до суду становить 65195,68 грн без урахування податків та зборів; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 23.02.2024 припинила трудові відносини з відповідачем. У день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, у зв`язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі та з виплати компенсації за невикористану відпустку. Оскільки відповідач не провів вчасно розрахунку, то він зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2024 по день ухвалення рішення. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою судді від 31.05.2024 у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судовому засіданні 26.06.2024 позивач підтримала вимоги позовної заяви просила їх задовольнити. 26.06.2024 представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому заявила клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати. Зазначила, що перед працівниками ТОВ «ДІЄСА» дійсно існує заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, проте дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили, а саме у зв`язку із введенням на території України воєнного стану. У той же час, погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується. У наданому листі Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору. Торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «Дієса» зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. Вказані обставини поставили компанію у скрутне становище, що спричинило не можливість виконання усіх зобов`язань в томі числі по оплаті заробітної плати. Таким чином, введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Дієса» та таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків по своєчасній виплаті заробітної плати перед позивачем. У судовому засіданні оголошено перерву до 22.07.2024. 22.07.2024 сторони у судове засідання не з`явились, позивач подала заяву, у якій розгляд справи просила проводити без її участі, вимоги позовної заяви підтримує. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач перебувала на посаді старшого касира торгівельного залу департаменту роздрібної торгівлі та продажу ТОВ «Дієса» до 23.02.2024. На підставі наказу №Z00/22/02/005 від 23.02.2024 позивача звільнено на підставі n. 1 ст. 36 КзПП України. Відповідно до наказу ТОВ "ДІЄСА" на день звільнення позивач мала право на отримання компенсації за невикористану відпустку в кількості 29 календарних днів. Однак, на момент звільнення з роботи по момент звернення до суду розрахунок сум, належних працівникові при звільненні не був проведений. Згідно з розрахунковим листком заборгованість по заробітній платі позивача станом на лютий 2024 становила 66294,72 грн., з них 13901,53 грн компенсація за 29 днів відпустки. Відповідно до розрахункового листа за грудень 2023 заробітна плата нарахована позивачу у розмірі 16742,90 грн за 21 відпрацьований день з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, а в січні 2024 - 18660,60 грн, з них оплата 14 днів відпустки 6675,34 грн, 11985,26 грн. за 13 відпрацьованих днів з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі суд враховує наступне. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відомості про проведення з позивачем повного розрахунку на день ухвалення судового рішення відсутні. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленою та доведеною обставину наявності у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем у сумі 52393,19 грн, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у вищезазначеному розмірі. Щодо позовних вимог про стягнення компенсацію за дні невикористаної відпустки суд виходить із наступного. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні приписи містить ч.1 ст. 83 КЗпП України. Оскільки позивач звільнився з роботи, то відповідач мав виплати всі суми, що належать працівнику від підприємства в день звільнення. Проте відповідач цього обов`язку не виконав, чим порушив права позивача, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку, загальний розмір якої становить 13901,53 грн з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Крім того, слід зазначити, що представник відповідача у поданому до суду клопотанні заперечувала лише проти стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати. Проти стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, представник відповідача не заперечувала. Враховуючи наведене позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2024 по день ухвалення рішення у розмірі 65195,68 грн суд відзначає наступне. Відповідно до ст.117 КЗпП України в редакції, яка набула чинності 19.07.2023, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день постановлення рішення, суд враховує, що позивач була звільнена 24.02.2024, таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися, починаючи з дня, наступного за днем звільнення позивача, тобто за період з 25.02.2024 по 22.07.2024, включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Суд відзначає, що зазначений період з 25.02.2024 по 22.07.2024 включно не виходить за межі шести місяців, за які може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, що визначено ч.1 ст.117 КЗпП України. Судом розраховано, що середньоденна заробітна плата позивача становить 870,55 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Загальна кількість робочих днів за період з 25.02.2024 по 22.07.2024, включно, становить 106 робочих днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 92278,30 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки), яка розрахована судом з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Водночас, суд не може вийти за межі позовних вимог, якими визначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 65195,68 грн Як вказує відповідач, він має бути звільнений від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні внаслідок форс-мажорних обставин. Так, згідно з листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет та адресований: «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). В силу вимог ч.ч.1-4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану з аробітна платавиплачується працівникуна умовах,визначених трудовимдоговором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізаціїправа працівниківна своєчаснеотримання заробітноїплати. Роботодавецьзвільняється відвідповідальності запорушення зобов`язаннящодо строківоплати праці,якщо доведе,що цепорушення сталосявнаслідок веденнябойових дійабо діїінших обставиннепереборної сили. Звільненняроботодавця відвідповідальності занесвоєчасну оплатупраці незвільняє йоговід обов`язкувиплати заробітноїплати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Разом із з цим, надані відповідачем сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), накази про призупинення торгівельної діяльності магазинів «Ельдорадо», які знаходяться на тимчасово окупованій території, Звіти про оцінку збитків, заяви про вчинення кримінального правопорушення з додатками, не дають можливість перевірити відомості про матеріальний стан відповідача, наявність коштів на рахунку на момент звільнення відповідача, і позивач не є працівником представництва, яке опинилося на окупованій території чи зазначено руйнувань або пошкоджень внаслідок бойових дій. Оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок доведення, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відсутні. Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, розмір заявлених позивачем вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2024 по день постановлення рішення, 22.07.2024, у розмірі 65195,68 грн, що не перевищує розміру вищевказаної загальної заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. За таких обставин позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. IV. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved