Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначено, що позивач уклала з відповідачем ряд договорів банківського вкладу, які не були їй повернуті, а тому остання звернулась до суду та, з урахуванням уточнених вимог, просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договорами, а саме: - №SAMDN01000710134459 від 12.04.2010: 200 000 доларів США (вклад) + 166 923,29 доларів США (проценти) + 43 052,05 доларів США (3% річних) = 409 975,34 доларів США; - договір № SAMDN01000729520766 від 08.10.2012: 630002.69 грн. (вклад) + 823 007,90 (проценти) + 135 303,87 (річних) + 1 092 435,78 грн. (інфляційні втрати) = 2 680 750,18 грн. 30.06.2021 ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 23.10.2021 ухвалою суду було здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження, у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 22.11.2021 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання. 25.08.2022 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що Банк виявив наявність факту переведення боргу за депозитними договорами:1) № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 р., 2) № SAMDN01000729520766 від 08.10.2012 р., які є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія "ФІНІЛОН" на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014p (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014р), укладеними між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014р. Отже, внаслідок укладання між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ТОВ ФК "ФІНІЛОН" Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014р та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договорами, які є предметом у даній справі, АТ КБ ПРИВАТБАНК на цей час не несе зобов`язань за такими договорами, а ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" є Новим боржником за даними договорами банківського вкладу. Так, предметом спору у даній справі є також договори банківського вкладу 1) № SAMDN01000013121403 від 18.04.2007 р., 2) № SAMDN01000700245485 від 04.10.2007 р. 3) № SAMDN06000712206133 від 06.10.2010 р., 4) № SAMDN01000720414707 від 07.10.2011 р. Натомість, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" повідомляє що зазначений вище договір на сьогоднішній день є припиненими, оскільки: за договором банківського вкладу № SAMDN01000013121403 від 18.04.2007 р. Договір розірвано; за договором банківського вкладу № SAMDN01000700245485 від 04.10.2007 р. Договір розірвано; за договором банківського вкладу № SAMDN06000712206133 від 06.10.2010 р. Договір розірвано; за договором банківського вкладу № SAMDN01000720414707 від 07.10.2011 р. Договір розірвано, переведено на депозитний вклад № SAMDN01000729520766; Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на сьогоднішній день спірні договір банківського вкладу є розірваними, грошові кошти за вищезазначеним договорами виплачені клієнту. Умовами договору банківського вкладу 1) № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 р., які є предметом розгляду у даній справі, з правом подальшої автоматичної лонгації без укладання додаткових угод до договору та з можливістю дострокового розірвання договору на вимогу вкладника відповідно п.16. Позивачем депозитний договір достроково розірвано на підставі письмової заяви вкладника -27.03.2015 р. Відповідно до умов договорів банківського вкладу 1) № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 р.в силу вимог ч.3 ст. 651 ЦК України - є розірваними з 29.03.2015 р. Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що з дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад. По-четверте: щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків за період з 15.05.2014 р. по 14.06.2021р. Окрім цього, представник зазначив, що позивач просить суд стягнути 3% річних та інфляційни збитки за депозитним договором № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 р., за період з 15.05.2014 р. по 14.06.2021 р. згідно зі ст. 625 ЦК України, але відповідно до норм матеріального права - до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц. Оскільки, позовна вимога щодо стягнення з АТ КБ ПРИВАТБАНК 3% річних за ст.625 ЦК України у розмірі 42509,59 дол. США була заявлена станом на 14.06.2021р., то, відповідно, нарахування та стягнення 3% річних є необгрунтованим. Відносно нарахування 3% річних та інфляційних збитків № SAMDN01000729520766 від 08.10.2012 р., є також безпідставним з оглядом на те що позивач звернувся про стягнення грошових коштів 04.06.2021 p., а тому до 14.06.2021 р. у відповідача відсутнє прострочене виконання грошового зобов`язання перед позивачем. З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 20.02.2023 ухвалою суду було залучено в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон». 20.02.2023 ухвалою суду було зупинено провадження у справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 199/3152/20. 04.07.2023, на підставі розпорядження від 03.07.2023 № 207, у зв`язку зі звільнення судді [PERSON] з посади судді Печерського районного суду м. Києва, здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України, справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г. 08.11.2023 року до суду надійшло клопотання адвоката Тарасової-Патрай К.А. про поновлення провадження у справі, так як 18.04.2023 Великою Палатою Верховного Суду цивільна справа № 199/3152/20 була розглянута та винесено постанову. 16.11.2023 ухвалою суду було відновлено провадження у справі. 16.01.2024 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження. 16.01.2024 від представника позивача надійшли пояснення, в яких остання уточнила вимоги та підтримала позовні вимоги в частині стягнення коштів за договорами №SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 р., та SAMDN01000729520766 від 08.10.2012 р.. 23.04.2024 ухвалою суду в задоволення клопотання про витребування доказів було відмовлено. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Разом з цим, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсудіть позивача та її представника, за наявними матеріалами, вимоги підтримали. Представник відповідача в судововому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Предстваник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши позицію сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.04.2010 між [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено договір банківського вкладу №SAMDN01000710134459 "Депозит "VIP" на наступних умовах: сума вкладу 200 000 USD, ставка 11,5% річних, номер ощадної книжки [NUMBER], номер рахунку [NUMBER] . 08.10.2012 [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено договір банківського вкладу №SAMDN01000729520766 "Депозит VIP" на наступних умовах: сума вкладу: 630 002.69 грн. ставка 18% річних, номер ощадної книжки [NUMBER], номер рахунку [NUMBER] . Позивач стверджує, що у кінці лютого - початку березня 2014, перекинуті з Росії і кримських баз Чорноморського флоту РФ війська, без розпізнавальних знаків, окупували Кримський півострів. 18 березня 2014 року Російською Федерацією було проголошено про включення до складу Російської Федерації на правах суб`єктів федерації - «Республіки Крим» та «міста федерального значення Севастополь». Позивач неодноразово зверталась до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договори та повернути суму банківських вкладів з нарахованими процентами, проте банк відмовляв, у зв`язку з припиненням діяльності на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях. 15.05.2014 року ПАТ "Приватбанк" виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії "Кримське регіональне управління "ПАТ Комерційного банку "Приватбанк". Відтак, оскільки банк не повернув вклади позивачу, остання звернулась до суду посилаючись на ст. 1061 ЦК України, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. З урахуванням уточнених вимог, позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договорами, а саме: - №SAMDN01000710134459 від 12.04.2010: 200 000 доларів США (вклад) + 166 923,29 доларів США (проценти за період 12.03.2014 по 14.06.2021) + 43 052,05 доларів США (3% річних за період 12.04.2014 по 14.06.2021) = 409 975,34 доларів США; - договір № SAMDN1000729520766 від 08.10.2012: 630002.69 грн. (вклад) + 823 007,90 (проценти за період 08.03.2014 по 14.06.2021) + 135 303,87 (3 %річних за період 08.04.2014 по 14.06.2021) + 1 092 435,78 грн. (інфляційні втрати за період з 08.04.2014 по 14.06.2021) = 2 680 750,18 грн. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Водночас, статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). За змістом положень статей 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Окрім цього, варто вказати, що у відповідності до вимог ч. 1 та ч. 3 ст.651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору. Також, щодо розрівання договору викладена позиція у постанові Верховного суду від 24.08.2023 у справі 757/48968/20, в якій зазначено, що аргументи касаційної скарги про помилковість тверджень банку про те, що договори не можуть вважатись розірваними з моменту звернення позивача до банку із заявами про розірвання договорів, адже вони не відповідають вимогам законодавства. Доводи касаційної скарги представника заявника про те, що заяви позивача про повернення коштів не відповідають встановленим вимогам щодо їх оформлення колегія суддів відхиляє з огляду на те, що сам позивач ініціював процедуру розірвання депозитних договорів, подавши відповідні заяви, а одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю). Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій при розгляді цієї справи не врахували правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах: від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17; від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15; від 14 січня 2022 року у справі № 712/7740/18; від 22 лютого 2022 року у справі № 757/20428/19; від 22 лютого 2022 року у справі № 757/63364/19; від 26 квітня 2022 року у справі № 539/4098/18; від 08 червня 2022 року у справі № 757/61769/19-ц; від 22 червня 2022 року у справі № 219/6058/18 колегія суддів відхиляє скільки оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що мало місце укладення між сторонами договору банківських вкладів. З врахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідачем не було належним чином виконано свої зоб`язання, а тому вимоги позивача щодо стягнення суми вкладів на думку суду є правомірними та підлягають задоволенню. Разом з цим, варто зазначити, що згідно зі статтею 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до постанови Верховного Суд України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13 зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без ненадання вкладнику можливості використання цих коштів - зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Таким чином, після отримання відповідної вимоги вкладника про видачу вкладу банк зобов`язаний видати йому суму вкладу та нараховані на таку суму вкладу проценти. Щодо не нарахованих відсотків варто зазначити, що положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1061 ЦК України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Сукупний аналіз наведених положень закону та умов договорів банківських вкладів вказує на те, що у разі подання вкладником заяви про розірвання договору, Банк здійснює виплату всієї суми вкладу разом з нарахованими відсотками на вклад і дія договору після цього припиняється. Так, позивач просила суд стягнути відсотки за Договором № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010, за період з 12.04.2010 по 14.06.2021. Однак, суд не погоджується з розрахунком відсотків та сумою, яку нарахував позивач, оскільки позивачем не врахована заява про повернення коштів за спірним договором від 27.03.2015, яка була зареєстрована Банком 31.03.2015, а відтак, в силу вимог ч.3 ст. 651 ЦК України спірний договір є розірваними з 02.04.2015. Також, позивачем не враховано, що умовами договору передбачена щомісячна сплата відсотків на рахунок позивача, а відтак безпідставним є нарахування та стягнення відсотків за період з дати укладення договору (з 12.04.2010) до моменту припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на території АРК (до 15.05.2014), адже позивач отримувала відсотки по договору за зазначений період. Відповідно до Витягу з електронного Додатку № 1 до Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014р з інформацією щодо особи [PERSON] від 17.01.2022 розмір відсотків станом на 17.11.2014 складав 1335,61 дол.США. Таким чином, вірним розрахунок відсотків буде за період з 18.11.2014 по 01.04.2015 (200000,00 дол.СШАх11,5%х135(кількість днів)/365=8506,84 дол.США), що складає 8 506,84 доларів США. Разом розмір відсотків за Договором № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 станом на 01.04.2015 становить 9842,45 дол.США (1335,61+8506,84). Також, позивач просила суд стягнути відсотки за договором № SAMDN01000729520766 від 08.10.2012 за період з 08.10.2012 по 14.06.2021, з яким суд також не погоджується, оскільки позивачем не врахована заява про повернення коштів за спірним договором від 04.06.2021, яка була зареєстрована Банком 07.06.2021, а відтак, в силу вимог ч.3 ст. 651 ЦК України спірний договір є розірваними з 09.06.2021. Позивачем не враховано, що умовами договору передбачена щомісячна сплата відсотків на рахунок позивача, а відтак безпідставним є нарахування та стягнення відсотків за період з дати укладення договору (з 08.10.2012) до моменту припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на території АРК (до 15.05.2014), адже позивач отримувала відсотки по договору за зазначений період. Відповідно до Витягу з електронного Додатку № 1 до Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014р з інформацією щодо особи [PERSON] від 17.01.2022 розмір відсотків станом на 17.11.2014 складав 9010,17 грн. Таким чином, вірним розрахунок відсотків буде за період з 18.11.2014 по 08.06.2021 (630002,69 грн.х18%х2395(кількість днів)/365=744093,58 грн.), що разом складає 744 093,58 грн. Разом розмір відсотків за Договором № SAMDN01000729520766 від 08.10.2012 станом на 08.06.2021 становить 753103,75 грн. (9010,17+744093,58грн.). З врахуванням зазначеного, вимоги позивача в частині стягнення процентів за вкладами підлягають частковому задоволенню. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). За змістом положень статей 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення грошової суми в іноземній валюті здійснюється у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). Дана позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі 320/5115/17. Крім того, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, так само слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1286цс16). Так, позивач просила суд стягнути 3% річних за період з 15.05.2014 по 14.06.2021, однак суд не погоджується із періодом розрахунку відсотків та сумою, яку нарахувала позивач, оскільки позивачем не враховані заяви про повернення коштів за спірними договорами, а відтак позивачем невірно встановлені дати початку порушення зобов`язань Банку. Спірний договір № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 є розірваним з 02.04.2015, а відтак розрахунок 3% річних може бути здійснений з 02.04.2015 по 14.06.2021, однак у відзиві Банк акцентував увагу про застосування загального строку позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК), а тому суд приймає позицію представника відповідача. Тому, розрахунок 3% річних за Договором № SAMDN01000710134459 від 12.04.2010 має бути здійснено виключно за період з 14.06.2018 по 14.06.2021: 200000,00 дол.СШАх3%х1095(кількість днів)/365=18000,00 дол.США. Спірний договір № SAMDN01000729520766 від 08.10.2012 є розірваним з 09.06.2021, а відтак розрахунок 3% річних може бути здійснений з 09.06.2021 по 14.06.2021: 630002,69 грн.х3%х6(кількість днів)/365=310,68 грн. Відтак, дана вимога підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення інфляційних витрат, суд прийшов до висновку, що нарахування інфляційних втрат можна здійснити виключно за період з 09.06.2021 по 14.06.2021, однак, за шість днів неможливо нарахувати інфляційні втрати, з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Таким чином, інфляційні втрати не підлягають стягненню з Банку, а тому вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню. Також суд звертає увагу, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без ненадання вкладнику можливості використання цих коштів - зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Також суд звертає увагу, що 17.11.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 р. Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний Додаток №1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», в тому числі і по договорах, які укладалися з позивачем. Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що останній не є боржником перед позивачем, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21). Таким чином, суд вважає, що позиція відповідача є безпідставною та необґрунтованою, оскільки належним відповідачем і стороною договору є АТ КБ «ПриватБанк», який не виконав належним чином свої зобов`язання із повернення вкладу та сплати процентів, а докази того, що Банк направляв кошти третій особі на виконання вимог договорів не свідчить, що Банк не несе відповідальності за невиконання вимог договорів, оскільки, позивача не було повідомлено про відступлення прав вимог та останній не надавав на це згоду, та й доказів виконання договорів третя особа не надала суду. Відтак, обґрунтування відповідача в частині переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» судом не береться до уваги. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що наявний факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позивачу банківського вкладу та відповідних відсотків, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з зазначених вище підстав. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд звертає увагу, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Так, судом встановлено, що, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, про те, що позивачемчастково доведені обставини, на які вона посилається, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з викладених вище підстав. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам по оплаті судового збору в розмірі 3395,92 грн., оскільки позивач звільнений від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial