Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Гримут Т.В. звернулася до суду з позовом до Тячівської державної нотаріальної контори про скасування заборони на відчуження (архівний запис) на майно, яке розташоване по [ADDRESS] , яка внесена а Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.11.2006 року за № 4048988. В обґрунтування позову посилалася на те, що позивачка звернулась до державного реєстратора з метою проведення первинної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна побудований нею в 1988 році, на підтвердження цього надала реєстратору технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 09.03.2021 року та виписку з погосподарської книги від 05.03.2021 року. Однак, при здійснені перевірки об`єкта, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , ( [ADDRESS] виявлено, що на даний об`єкт нерухомого майна накладено заборону на підставі повідомлення б/н, від 28.08.1998 року Тячівського районного суду та державним реєстратором було роз`яснено позивачці, що будь-які дії щодо майна розташованого за вказаною адресою вчиняти заборонено до її скасування в судовому порядку, оскільки зареєстрована заборона відчуження (архівний запис). Позивачка також звернулась до Тячівської державної нотаріальної контори з метою отримання будь-якої інформації щодо підстав накладення арешту на її житловий будинок і отримала письмове роз`яснення, що підставою накладення обтяження на будинок стало повідомлення Тячівського районного суду, б/н, від 28.08.1998 року,14.11.2006 року, яке було перенесено з паперових носіїв до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що станом на сьогодні є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки заборона накладена на підставі повідомлення Тячівського районного суду, то позивачці рекомендовано звернутись до суду з позовом про скасування та припинення даного обтяження та проведення державної реєстрації його припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 4048988 на вищевказаний будинок накладено заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 4048988, зареєстровано 14.11.2006 року, реєстратором: Тячівська державна нотаріальна контора, 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Незалежності, 30; підстава обтяження: повідомлення, б/н, 28.08.1998, Тячівський районний суд, за реєстром, об`єкт обтяження: невизначено, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: Архівний номер: 3308650LVOV36, Архівна дата: 13.03.2002, Дата виникнення: 28.08.1998, № реєстра: 483819-206, внутр. № C801CE2E24F323303B23, комментарий: 32-56. До цього часу, позивачці про дане обтяження відомо не було і ніхто ніколи ніяких претензій з приводу даного обтяження не виявляв, рішень чи ухвал Тячівського районного суду Закарпатської області з приводу вказаного нерухомого майна також позивачці не надходило. Тячівський відділ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції повідомив, що згідно бази даних АСВП, виконавчого документа де боржником виступає [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на виконання у Тячівському відділі ДВС, станом на 23.01.2023, не реєструвалося; згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Номер інформаційної довідки: 362869627 від 23.01.2024, Тячівським відділом ДВС, за адресою: [ADDRESS] , арешт на нерухоме майно, не накладався. На адвокатський запит від Тячівського районного суду отримано відповідь, що повідомлення б/н від 28.08.1998 року, яке стало підставою для накладення заборони на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] відсутнє і в архіві не значиться. У зв`язку з наведеним, заборона відчуження належного позивачці житлового будинку не має жодних правових підстав. Існування заборони відчуження нерухомого майна перешкоджає [PERSON] здійснити державну реєстрацію належного їй житлового будинку та вільно розпоряджатися своїм майном. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду на 05 червня 2024 року. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гримут Т.В. подала заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача \~Тячівської \~державної нотаріальної\~контори подав заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно з п. 2), п. 3) ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях і подавати заяви та клопотання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з таких підстав. Згідно роз`ясень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. У відповідності до вимог чинного на той час законодавства, а саме «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року, передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). 5 серпня 1992 року на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Згідно з п.1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Так, із виписки, виданої виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради 05 березня 2021 року видно, що згідно погосподарської книги № 17, особовий рахунок [NUMBER] , власником житлового будинку, господарських споруд та прилеглої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є голова господарства [PERSON] , 1958 року народження. Житловий будинок двох-поверховий, побудований у 1988 році; цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: поштова адреса житлового будинку: [ADDRESS] ( а.с. 12). Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 4048988на вищевказаний будинок накладено заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 4048988, зареєстровано 14.11.2006 року, реєстратором: Тячівська державна нотаріальна контора, 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Незалежності, 30; підстава обтяження: повідомлення, б/н, 28.08.1998, Тячівський районний суд, за реєстром, об`єкт обтяження: невизначено, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: Архівний номер: 3308650LVOV36, Архівна дата: 13.03.2002, Дата виникнення: 28.08.1998, № реєстра: 483819-206, внутр. № C801CE2E24F323303B23, комментарий: 32-56 ( а.с. 21-22). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 4048988на вищевказаний будинок накладено заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 4048988, зареєстровано 14.11.2006 року, реєстратором: Тячівська державна нотаріальна контора, 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Незалежності, 30; підстава обтяження: повідомлення, б/н, 28.08.1998, Тячівський районний суд, за реєстром, об`єкт обтяження: невизначено, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: Архівний номер: 3308650LVOV36, Архівна дата: 13.03.2002, Дата виникнення: 28.08.1998, № реєстра: 483819-206, внутр. № C801CE2E24F323303B23, комментарий: 32-56( а.с. 21-22). Із повідомлення Тячівської державної нотаріальної контори від 19.02.2024 року видно, що підставою накладення обтяження на будинок [ADDRESS] було повідомлення Тячівського районного суду, б/н, від 28.08.1998 року,14.11.2006 року дане обтяження було перенесено з паперових носіїв до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що станом на сьогодні є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 23) . Із повідомлення Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.01.2024 року № 3862 відомо, що згідно бази даних АСВП, виконавчого документа де боржником виступає [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на виконання у Тячівському відділі ДВС, станом на 23.01.2023, не реєструвалося; згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Номер інформаційної довідки: 362869627 від 23.01.2024, Тячівським відділом ДВС, за адресою: [ADDRESS] , арешт на нерухоме майно, не накладався (а. с. 23). Із відповіді Тячівського районного суду Закарпатської області відомо , що повідомлення б/н від 28.08.1998 року, яке стало підставою для накладення заборони на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого являється [PERSON] відсутнє і в архіві не значиться (а. с. 29). Відповідно до\~ст.\~73\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус за\~місцем розташування\~житлового будинку,\~квартири,\~дачі,\~садового будинку,\~гаража,\~іншого нерухомого\~майна або\~за місцем\~розташування земельної\~ділянки,\~або за\~місцезнаходженням однієї\~із сторін\~правочину накладає\~заборону їх\~відчуження:\~за повідомленням\~установи банку,\~іншої юридичної\~особи про\~видачу громадянину\~позики (кредиту)\~на будівництво,\~капітальний ремонт\~чи купівлю\~жилого будинку\~(квартири);\~за зверненням\~органу опіки\~та піклування\~з метою\~захисту особистих\~і майнових\~прав та\~інтересів дитини,\~яка має\~право власності\~або проживає\~у жилому\~будинку,\~квартирі,\~іншому приміщенні,\~на відчуження\~якого накладається\~заборона; при\~посвідченні договору\~довічного утримання; \~при посвідченні\~договору про\~заставу жилого\~будинку,\~квартири,\~дачі,\~садового будинку,\~гаража,\~земельної ділянки,\~іншого нерухомого\~майна; за повідомленням іпотекодержателя , в усіх інших випадках, передбачених законом. Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону). Пунктом 2 частини 1 статті 2 вказаного вище Закону визначено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек, (ч. 1 ст. 13 Закону). Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений\~Постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 року, у п. 40 передбачає, що відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав, їх обтяжень, у тому числі з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та погашення у випадках, передбачених цим Порядком. Разом з тим, норми частини 5 статті 12 Закону встановлюють, що відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав. Згідно п.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5\~нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. \~Статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України, власник\~\~ майна\~\~ має\~\~ право\~\~ вимагати\~\~ усунення\~\~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). \~За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки позивачка є власником вказаного нерухомого майна та відсутні жодні відомості щодо підстав накладення такого арешту Тячівським районним судом, існування заборони на житловий будинок в [ADDRESS] є безпідставною та такою, що порушує охоронювані законом майнові права позивачки на це майно, а тому встановлене обтяження підлягає припиненню.\~ Ураховуючи наведене, а також те, що обтяження у вигляді заборони формально залишає право власності за позивачкою, однак суттєво обмежує її право у розпорядженні таким, відтак, порушене право позивачки на володіння та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Outcome: approved