Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

що позивач звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою. Позов обґрунтовує тим, що їй та її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,25 га, що знаходиться по [ADDRESS] , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2622884401:01:006:0022. Також їй та її батькам на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,1242 га, що знаходиться в с. Негівці Калуського району, Івано-Франківської області, цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2622884401:01:006:0023. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла її мати [PERSON] (дружина померлого), так як на час смерті батька постійно з ним спільно проживала. [INFO] померла її мати [PERSON] 16.10.2023 матір`ю на її ім`я було складено заповіт. Після смерті матері вона прийняла спадщину. На частину спадкового майна нотаріусом було видано їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на належну їй частину земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться по [ADDRESS] , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2622884401:01:006:0022, та земельної ділянки площею 0,1242 га, що знаходиться в с. Негівці Калуського району, Івано-Франківської області, цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2622884401:01:006:0023, нотаріусом їй було відмовлено, в зв`язку з тим, що не визначена частка померлих у спільній сумісній власності. Просить визнати в цілому за нею право власності на ці земельні ділянки, з врахуванням належних їй часток. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, справу просить розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків. 30 квітня 2013 року реєстраційною службою Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 3137588. Цим свідоцтвом посвідчується право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 2622884401:01:006:0022, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 30 квітня 2013 року реєстраційною службою Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 3125166. Цим свідоцтвом посвідчується право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1242 га, кадастровий номер 2622884401:01:006:0023, для ведення особистого селянського господарства. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.03.2014 № 187168. Спадщину після його смерті прийняла [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи № 17/2014. Матеріали спадкової справи не містять доказів отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.10.2023 № 383929. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який 16.10.2023 посвідчено приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Гошовською С.В., зареєстровано в реєстрі за №№ 2787, 2788. Відповідно до цього заповіту все своє майно та майнові права [PERSON] заповіла [PERSON] . Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 100/2023. Нотаріус листом від 08.05.2024 № 170/02-14 відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки не визначена частка померлих у спільній сумісній власності на земельні ділянки. Як передбачено ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно із ч. 5 ст. 89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відтак при поділі кожної земельної ділянки [PERSON] мав би право на 1/3 її частку, які відповідно входять до складу спадщини після його смерті. Право на 1/3 частку кожної земельної ділянки мала також і [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання права (пункт «а» частини 3 статті 152 ЗК України). Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право власності на 2/3 частки кожної земельної ділянки, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є законними і обґрунтованими. Між тим, в межах цієї справи не є спірним питання належності позивачці права власності на 1/3 частку земельної ділянки земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 2622884401:01:006:0022, та на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1242 га, кадастровий номер 2622884401:01:006:0023, які їй належать і це право ніким не порушується (оспорюється або не визнається). Вищевказані свідоцтва про право власності є дійсними, а смерть інших співвласників не впливає на право власності позивача на належні їй частки. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див. зокрема., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21). У постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі № 923/1283/16 викладено такий висновок: «Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Суд звертається до власних правових позицій з цього приводу (mutatis mutandis пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17 )». Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Оскільки предметом спору у цій справі є спадкове майно, а саме частки земельних ділянок, то вимоги позивача про визнання права власності на спірні земельні ділянки в цілому, з урахуванням її часток, не ґрунтуються на законі та не підлягають до задоволення.

Outcome: partial