Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначив, 19 січня 2015 року близько 7 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, н.з. [NUMBER] , рухаючись у світлу добу зі швидкістю близько 90 км/год. по правому узбіччю автодороги Київ-Харків в напрямку м. Київа в с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області, вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті чого позивачу було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. 19 січня 2015 року відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 285 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015170310000019. 07.12.2017 року дії [PERSON] перекваліфіковано із ч.1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 16.05.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. Вирок набрав законної сили. Постановою державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова від 08.01.2020 року було відкрито відповідне виконавче провадження. Відповідач [PERSON] , будучи обізнаним про пред`явлення позивачем цивільного позову та бажаючи уникнення відповідальності, 21.12.2017 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , зі своєю матір`ю [PERSON] , яка є другим відповідачем. Таким чином, позивач вважає, що відповідач [PERSON] уклад договір купівлі-продажу автомобіля зі своєю матір`ю, без реального наміру передання автомобіля у її власність, а лише з метою уникнення відповідачем [PERSON] матеріальної відповідальності перед позивачем. З огляду на викладене, позивач був вимушений звернутися до суду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року, накладено арешт на автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що належить відповідно до договору купівлі-продажу від 21 грудня 2021 року [PERSON] . Заборонено [PERSON] вчиняти бідь-які дії щодо відчуження автомобіля Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , а саме укладати бідь-які договори щодо його відчуження, передачі в заставу, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності тощо. 28.05.2020 року на адресу суду від представника третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву в якому просить долучити пояснення на позовну заяву до матеріалів справи, в подальшому проводити розгляд справи без участі представника, прийняти рішення на розсуд суду. 24.06.2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Маринушкіна Л.В. подала клопотання про скасування ухвали Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року, якою накладено арешт на автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що належить [PERSON] та заборонено їй вживати будь-які дії щодо відчуження цього автомобіля. 24.06.2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Маринушкіна Л.В. подала заяву про залишення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину без розгляду, оскільки в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова вже розглядається справи між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у якій було відкрито раніше. Крім того, просила скасувати заходи забезпечення позову, а саме ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2020 року, про накладення арешту на автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та заборону вчиняти будь-які дії. 24.06.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Маринушкіної Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на час укладення спірного договору будь-яких заборон та інших підстав, які б перешкоджали на законних підставах оформити правочин не існувало. Позивач, який звернувся до суду з даним позовом, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Звернення до суду з даним позовом свідчить про зловживання позивачем своїми правами. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в обґрунтування фіктивності спірного договору, укладеного між відповідачами у справі, а сам факт наявності кримінального провадження у відношення відповідача [PERSON] в цей період не може вважатися підставою для визнання спірного договору фіктивним, що він укладений начеб то без відповідних правових наслідків. 02.07.2020 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив. В ньому зазначив, що доводи відповідача [PERSON] щодо безпідставності доводів позивача відносно свідомого бажання відповідача [PERSON] уникнути матеріальної відповідальності не відповідають фактичним обставинам справи та наданих позивачем доказів. 05.08.2020 року від позивача [PERSON] надійшли заперечення на заяву відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. 31.03.2021 року представник відповідача [PERSON] адвокат Маринушкіна Л.В. подала додатковий відзив на позовну заяву. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 року, головуючим по справі визначено суддю Бугрій В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2023 року прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.09.2023 року цивільну справу № 643/6810/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 року, головуючим у справі визначено суддю Олійника О.О. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2024 року справу прийнято до провадження, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.05.2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, раніше подавав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, у зв`язку з перебуванням закордоном. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повістки, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву подав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Донський Д.Б. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться пояснення представника, в яких останній просить проводити розгляд справи за відсутності представника Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області, прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши заперечення представника відповідача [PERSON] адвоката Донського Д.Б., дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 19 січня 2015 року близько 7 год. 30 хв. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, н.з. [NUMBER] , рухаючись у світлу пору доби зі швидкістю близько 90 км/год. по правому узбіччю автодороги Київ-Харків в напрямку м. Київа в с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області, вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті чого позивачу було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. 19.01.2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015170310000019 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У подальшому, 07.12.2017 року дії відповідача [PERSON] були перекваліфіковані з ч.1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України. 08.12.2017 року позивачем у рамках кримінального провадження було пред?явлено цивільний позов до [PERSON] про стягнення з останнього матеріальної шкоди у розмірі 520 000 грн. та моральної шкоди у сумі 950 000 грн. 21.12.2017 року відповідач [PERSON] уклав договір купівлі-продажу зі своєю матір?ю [PERSON] , за яким продав останній транспортний засіб Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] . Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 16.05.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначено йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на [PERSON] наступні обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи. На підставі Закону України «Про амністію у 2016 р. [PERSON] звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] 57 553 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 2 877 грн. 68 коп. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 60 431 грн. 22 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 250 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на користь держави 982 грн. 08 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи. Вирок набрав законної сили. Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 60943885 з виконання виконавчого листа № 546/125/18 виданого 20.12.2019 року Чутівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Доказів того, що відповідач виконав вирок у частині відшкодування шкоди у розмірі 250 000 грн. матеріали справи не містять. 21 грудня 2017 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено спірний договір купівлі-продажу, предметом якого є транспортний засіб Volkswagen Caddy, н.з. [NUMBER] , що підтверджується роздруківкою з бази даних МВС України (т.с. № 1 а.с. 83). Сторони не заперечують, що відповідач [PERSON] є рідною матір`ю відповідача [PERSON] . Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). З матеріалів справи убачається, що 08.12.2017 позивач [PERSON] звертаючись, у рамках кримінального провадження, з цивільним позовом, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму у загальному розмірі 1 470 000,00 грн, у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вироком суду було частково задоволено та стягнуто з останнього на користь позивача суму матеріальної шкоди - 60 431 грн. 22 коп. та 250 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а 21.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] . Суд вважає, що відповідач [PERSON] (продавець), який відчужує майно на підставі договору купівлі-продажу на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, судом враховано, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про відшкодування матеріальних витрат та моральної шкоди; 2) майно відчужене на підставі договору купівлі-продажу; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Суд дійшов висновку, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, провадження № 61-26562св18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Судом також враховується, що договір був укладений з метою уникнення звернення стягнення на майно, належне [PERSON] , тобто всупереч інтересам позивача, що вказує на наявність умислу обох сторін правочину приховати справжні наміри його укладення, а саме вивести майно з власності відповідача [PERSON] , під час існування майнового спору за його участю як боржника, з метою уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання на підставі вироку суду. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved