Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

\~ 23 січня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки., в якому просить стягнути зі страхової компанії на його користь матеріальну шкоду у розмірі 64 494,12 грн; стягнути з [PERSON] на його користь матеріальної шкоди 66029 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн та судовий збір. В обгрунтування позову посилався на те, що 29.06.2023 року сталася ДТП з вини водія [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено належний йому автомобіль Вольво, р/н [NUMBER] . Згідно актів виконаних робіт та квитнацій по евакуації , проведення оцінки та ремонтних робіт вартість матеріального збитку власнику автомоблія Вольво, склладає 226 029 грн. Проте, Страхова компанія виплатила [PERSON] лише 95505,88 грн. Також завдяки неможливості використовувати автомобіль за призначенням, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 грн. Також позивач поніс витрати, пов`язані з правничою допомогою адвокатат, яка відповідно до договору про надання правової допомоги з урахуванням складності справи становить 15 000 грн. В обгрнутування вимог посилався на положення ст.ст. 1187 ЦК України, положення ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 15 лютого 2024 року до суду від представника Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" адвоката Пилипець А.Ю. надійшов відзив на позов, в якому просили відмовити у задволенні позову в повному обсязі. В разі задоволення позовних вимог зменшити судові витрати до 2500 грн. Ззаначає, що в обгрунтування стягнення вартості відновлювального ремонту за пошкоджений транспортний засіб позива надає рахунки на сплат та актив кионаних робіт. Проте страхових у своїй діяльності має керуватися виключно положеннями ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме ст. 22 відшкодувати оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, відповідно до реальної вартості пошкодженого майна та з урахуванням фізичного зносу КТЗ.Отже позивач неправомірно просить стягнути зі стархової компанії вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу автомобіля. Також позивач не надає звіт/висновок про визначення вартості (розміру) збитків. Разом з тим, з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля Вольво ХС60, д.н.з. [NUMBER] з урахуванням зносу відповідачем було замовлено проведення відповідних оцінювань та в подальшому додатковий звіт, відповідно до яких вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого авто Вольво, складає 95 505,88 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини. Отже, загальна сума страхового відшкодування у розмірі 95 505,88 грн була виплачена на користь позивача, що останнім не заперечується. Також зазначають про неспівмірність заявленого розміру витрат на правову допомогу реальній роботі адвоката. 04 березня 2024 року до суду від представника [PERSON] адвоката Нікітченко М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач просить стягнути з відповідачів на його користь різницю між фактично витраченими коштами на ремонт автомобіля та сумою, яку йому було сплачено страховою компанією. Проте деякі з наданих ним квитанцій не відповідають актам виконаних робіт , до того ж не можливо визначити, чи були придбані деталі для заміни пошкоджених внаслідок ДТП, яи позивач вирішив поміняти зношені деталі за рахунок відповідачів. Відсутні докази наслідкового зв`язку між пошкодженнями автомобіля внаслідок ДТП, та необхідністю заміни цих деталей. Отже, стороною позивача не доведено обставин, на які він посилається у позові. Щодо стягнення моральної шкоди, то неможливість використовувати автомобіль за призначенням не є достатнім для визнання цієї причини заподіянням моральної шкоди. Щодо витрат на правову допомогу , то позивачем додано лише квитанцію про сплату, проте не додано ні договору про надання правової допомоги, ні акту виконаних робіт з зазначенням складових наданих послуг. Ухвалою суду від 24.01.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 19 березня 2024 закрито підготовче\~провадження у\~справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача адвокат Нікітченко М.О. надала заяву в якій просила судове засідання провести без участі відповідача та представника відповідача, відмовити у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача ПрАТ "Українська Страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" просив розгляд справи проводити у їх відсутність, відмовити у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник позивача адвокат Драненко В.В., надав заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача та представника позивача, просив про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання в разі неявки усіх учасників процесу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № \~490/6293/23 від 17.10.2023, визнано \~ [PERSON] \~винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП.Провадження у справі про вчинення\~ [PERSON] \~адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, згідно протоколу 29.06.2023р. близько 17:00 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "ГАЗ 322132" реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в м. Миколаєві по вул. Веселинівський в районі перехрестя з вул. Очаківською та в порушення п.п. 2.3 "б", 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху\~України проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, рухаючись у середній смузі не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, почав виконання маневру повороту ліворуч, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки "Volvo" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в цей час рухався у крайній лівій смузі попутного напрямку. Уникаючи зіткнення, водій [PERSON] змушений був застосувати екстрене гальмування та змінити напрямок руху ліворуч, однак в подальшому не впорався з керуванням, внаслідок чого його автомобіль "Volvo" реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на припаркований автомобіль "Audi" реєстраційний номер [NUMBER] , водій якого перебував поза межами свого транспортного засобу. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби "Volvo" реєстраційний номер [NUMBER] та "Audi" реєстраційний номер [NUMBER] отримали механічні пошкодження. Матеріалами справи підтверджується належність транспортного засобу марки "Volvo" реєстраційний номер [NUMBER] позивачу [PERSON] . Згідно Полісу обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів № ЕР_212377648 від 08.12.2022 року, чинного на дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника ТЗ [PERSON] була застрахована в ПрАТ "Українська Страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" . страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн, розмір франшизи 0,00 грн. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ремонту автомобіля Вольво ХС60, д.н.з. [NUMBER] , станом на 29.06.2023 року, проведеного на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на підставі акту огляду ТЗ (дефектна відомість) : вартість відновлювального ремонту становить 191 873,12 грн, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,65, 4 вартість матеріального збитку , заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ становить 95505,88 грн (з урахування коефіцієнту фізичного зносу). Позивачем також надано квитанцію за оцінку ТЗ 22.07.2023 року на користь ФОП [PERSON] , сплачено 4 000 грн. Самого звіту чи оцінки позивачем суду не надано, отже вказані витрати судом до уваги не приймаються. Також позивачем надано на підтвердження своїх позовних вимог Рахунок від 06.07.2023 року з квитанцією про сплату [PERSON] за ремонт автомобіля марки Вольво ХС60 61 000 грн та акт виконаних робіт від 14.09.2023 року за виконання слюсарних, рихтувально-ремонтних робіт, малярних робіт та матеріалів всі роботи пов`язані з ремонтом переднього бамперу, передньої панелі, капоту, крила переднього правого, стійки передньої правої, проведених ФОП [PERSON] , який згідно наданих документів не є платником ПДВ; -Акт прийому передачі виконаних робіт від 12.09.2023 року про сплату 1100 грн за комп`ютерну діагностику розвалу\\сходження ; -Акт прийому передачі виконаних робіт від 13.12.2023 року про сплату 2500 грн за розвалу\\сходження та заміну підрамника з квитанціями про сплату; --квитанцію про придбання підрамника на суму 47 300 грн від 11.11.2023 року -Квитанцію про придбання лівого підкрилку та літньої резини на суму 12900 грн. від 18.08.2023 ; -квитанцію на придбання лівої фари, напіввісі та повортного кулаку правого на загальну суму 41800 грн від 23.08.2023 року; -квитанціїна придбання запасних частин на суму 23234 грн та 3700 грн; -квитанцію на придбання шумоізоляції крила лівого на суму 4100 грн від 16.08.2023 року; -квитанцію на придбання ходового вогню лівого та накладки порогу на суму 8395 грн від 17.08.2023 року; --квитанцію на придбання колісного диску на суму 16000 грн від 24.08.2023 року. Відповідно до ч. 3ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно довикладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17). Так, системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Зазначений правовий висновок неодноразовота послідовно зазначається у постановах Верховного Суду у ревалентних справах, зокрема в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 503/1597/16-ц. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17). З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. А тому, у разі якщо страхові суми спрямовуються страховою компанією або потерпілим на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості ремонту і виділяються особою, яка здійснює такий ремонт, окремим рядком у розрахункових документах. У разі якщо придбання страховою компанією або потерпілим послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у особи, яка не є зареєстрованим платником ПДВ, то таке придбання здійснюється без урахування сум ПДВ, бо особа, не зареєстрована платником ПДВ, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму цього податку. Доказів, що позивачем здійснено відновлювальний ремонт автомобіля або придбані запчастини у особи, яка є зареєстрованим платником ПДВ, не надано. Як послідовно визначено у сталій практиці Верховного Суду , підставним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (Постанова ВС від 18.02.2022, справа 522/1251/15-ц). З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з винної у ДТП особи [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди, завданої дорожньою-транспортною пригодою, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Подібні висновки викладені у постанові ВС від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц. Разом з тим, визначаючи розмір шкоди , суд враховує наступне. Так, як зазначає\~позивач,\~дійсна вартість\~відновлювального ремонту\~складає 226 029 \~грн.,\~ та\~на \~підтвердження розміру\~відновлювального ремонту\~позивачем надано\~вищезазначені квитанції на придбання запасних частин та акти виконаних робіт. При цьому суд звертає увагу, що жодного розрахунку позовних вимог не додано до позовної заяви, ні в тексті позову позивачем не наведено взагалі. Також судом встановлено, що придбані позивачем запасні частини відповідають характеру пошкоджень автомобіля та дійсно підлягали заміні, що підтверджується актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складеного спеціалістом відділу врегулювання Страховика . Проте, чи дійсно вказані деталі були замінені та встановлені на пошкоджений автомобіль позивачем таких доказів суду не надано, і на такі він навіть не посилався. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Жодного висновку позивачем на обгрунтування розміру заподіяної шкоди на відновлювальний ремонт автомобіля суду не надано, разом з тим зі змісту наданого відповідачем звіту № 3410 від 13.12.2023 року вбачається, щовартість відновлювального ремонту автомобіля Вольво становить 191 873,12 грн., з яких 95 505,58 грн сплачено страхової компанією. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оціночна діяльність може здійснюватися, зокрема, у формі консультаційної діяльності, яка полягає в наданні консультацій з оцінки майна суб`єктам оціночної діяльності, замовникам оцінки та (або) іншим особам в усній або письмовій формі. Встановлено, що з метою визначення вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу потерпілого страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , яке надало відповідний Звіт автотоварознавчого дослідження, на підставі якого було визначено розмір страхового відшкодування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. За такого, суд звертає увагу, що будь-яких заперечень під час огляду транспортного засобу, здійсненого відповідачем, позивачем не подавалось, огляд здійснено у встановлені законом строки. Позивачем не було повідомлено письмово страхову компанію про незгоду з випалатою страхового відшкодування, не використана можливість самостійно замовити товарознавчу експертизу автомобіля, з метою визначення реальної суми завданого збитку або звернутись до відповідних установ (Фонд державного майна України, або приватні установи), з метою проведення рецензування висновку експерта страхової. Враховуючи наведене, суд вважає, що страхова компанія під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування у першу чергу керується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а позивач ( з врахуванням змінених позовних вимог) погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі. Разом з тим, суд, який не має спеціальних технічних знань в галузі автотоварознавства, позбавлений можливості надати належну правову оцінку наданим позивачем Актам виконаних робіт , оскільки з них не вбачається чи пов`язані виконані роботи та витратні матеріали, замінені запасні частини та виконані рихтувально-фарбувальні роботи з усуненням пошкодженнь автомобіля, які виникли саме внаслідок ДТП , яка сталася 29.06.2023 року. Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки, передбачені у ст.ст. 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У відповідності до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Отже, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що доведеним з боку позивача є розмір матеріального збитку у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля становить 191 873,12 грн - без врахування фізичного зносу згідно Звіту автотоварознавчого дослідження від 13.12.2023. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 95 505,88 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми для відновлення пошкодженого майна. За такого, невідшкодованим позивачу залишається 96 367 грн 24 коп. вартості відновлювального ремонту автомобіля Вольво. Ураховуючи, що позов пред`явлено, зокрема, і до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» , яка виконанала свої зобов`язання за полісом за вказаним страховим випадком в повному обсязі то у задоволенні позову [PERSON] до цього відповідача слід відмовити. З відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 66 029 грн збитків, завданих внаслідок ДТП, яке сталося з його вини, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, згідно ст. 1194 ЦК України. При цьому суд зауважує, що саме такий розмір позовних вимог заявлено до винуватця ДТП, а враховуючи закріплений в ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, суд погоджується з твердженням позивачки, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди належному її автомобілю завдано пошкоджень, що позбавило її можливості використовувати транспортний засіб у звичайному режимі та завдало додтакових зусиль для організації власного життя та відновлення порушених прав, тому факт заподіяння моральної шкоди є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим вважає, що розмір моральної шкоди у заявленій сумі 10 000 грн. є завищеним, оскільки, виходячи із засад розумності і справедливості, давши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав [PERSON] , враховуючи, що на момент скоєння ДТП він не керував та не був пасажиром пошкодженого автомобіля Вольво, який йому належить, також беручи до уваги тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, сума в розмірі 5 000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди є доведеною та достатньою. Вказану компенсацію з вищевикладених мотивів суду слід стягнути з відповідача [PERSON] , який є є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме він на правовій підставі володів транспортним засобом. Враховуючи вищенаведені висновки суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню . Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позоовних вимог, які складаються з : судового збору у розмірі 155,23 грн. За такого, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 710,28 грн ( 1555,23 грн сплаченого судового збору х 46% заодволених позовних вимог). Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано копії документів :платіжну інструкцію від 22.01.2024 року про сплату [PERSON] на рахунок [PERSON] 15000 грн з призначенням платежу : «за правову допомогу від [PERSON] »., ордер адвоката, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю Драненка В.В. При цьому, заявляючи позовні вимоги в майже однаковому розмірі до двох відповідчаів, просив стягнути витрати на правову допомогу лише з відповідача [PERSON] що суперечить положенням ст.137,141 ЦПК україни. А отже, суд виходить з того, що сума витрат на правову допомогу, які можливо стягнути з відповідача [PERSON] , мала б становити 7 500 грн. Проаналізувавши досліджені докази, враховуючи якість та об`єм наданої правової допомоги, задволення позову з інших, ніж викладено представником позивача, мотивів, відсутність розрахунку позовних вимог , суд дійшов висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допмогу , також і з урахуванням пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить - 3750 грн.

Outcome: partial