Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

27.12.2023 [PERSON] звернулась до суду з заявою, якою просить суд визнати сина [PERSON] ( [INFO] ) недієздатним, встановити над ним опіку та призначити заявника його опікуном. 16.02.2024 відкрито провадження у справі. 05.03.2024 залучено [PERSON] як третю особу. 12.03.2024 призначено судово-психіатричну експертизу. 30.05.2024 надано висновк судово-психіатричного експерта. 27.06.2024 поновлено провадження у справі. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є інвалідом першої групи А з дитинства, страждає на важку розумову відсталість резидуально-органічного генезу з емоційно-вольовим порушенням, психопатодібий тип олігофренічного генезу та потребує постійного стороннього нагляду і піклування. Рішенням суду від 01.11.2021 (справа № 522/7798/21) [PERSON] було визнано недієздантім, встановлено над ним опіку та призначено матір [PERSON] його опікуном. Строк дії рішення 2 роки. 26.10.2023 [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення суду від 01.11.2021, проте 26.12.2023 ухвалою суду клопотання було повернуте заявникові. Наразі [PERSON] продовжує хворіти на хронічний стійкий психічний розлад та перебуває у стані, коли він не здатен усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] , народився [INFO] . Його матір`ю є [PERSON] . [PERSON] є інвалідом дитинства І «А» групи, інвалідність встановлена безстроково. Потребує постійного стороннього догляду. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 у справі № 522/7798/21 визнано [PERSON] ( [INFO] ) недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено його опікуном [PERSON] . Строк дії рішення 2 роки. 26.10.2023 [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про продовження дії строку рішення суду від 01.11.2021. Ухвалою суду від 26.12.2023 у справі № 522/21086/23 клопотання повернуто. Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта №677 від 17.11.2023 [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «глибокої розумової відсталості резидуально-органічного генезу» та не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта № 378 від 20.05.2024 [PERSON] продовжує страждати на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «глибокої розумової відсталості резидуально-органічного генезу», що відповідає діагностичним критеріям рубрики F73 МКХ-10, внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за своїм психічним станом не здатний бути присутнім у судовому засіданні та надавати особисті пояснення. Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Висновком судово-психіатричної експертизи № 378 від 20.05.2024 встановлено, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад. За своїм психічним станом не здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином, [PERSON] підлягає визнанню недієздатним. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є Зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Закон, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Так, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не заперечує проти призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . Його марір [PERSON] була призначена опікуном над [PERSON] рішенням суду від 01.11.2021, строк якого закінчився лише в частині визнання особи недієздатною. Таким чином, доводи заяви про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved