Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №432786-КС-006 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 06 вересня 2023 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №432786-КС-006 про надання кредиту, яка була прийнята у той же день на умовах, визначених офертою. У свою чергу позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8203 на номер телефону [NUMBER] , який у подальшому ввів [PERSON] . Таким чином, 06 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір №432786-КС-006 про надання кредиту, який був підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому грошові кошти в сумі 20 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника номер [NUMBER] вказаний відповідачем в особистому кабінеті. Також 09 січня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору № 432786-КС-006 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п. 1 договору та викласти «Термін дії договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 02.04.2024 р.». Також сторони домовились внести зміни в п. 1 договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції, а саме: «Строк Кредиту: 30 тижнів.» Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за вказаним договором на загальну суму 36 223 грн 16 к., чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Станом на 12 травня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором №432786-КС-006 про надання кредиту становить 29 600 грн 96 к., з яких: 13 658 грн 21 к. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 15 942 грн 75 к. - суми прострочених платежів по процентах. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 29 600 грн 96 к. та сплачений судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правовий аналіз зазначених норм дає підстав для висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №432786-КС-006 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 16-20). 06 вересня 2023 року ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір (а.с. 11-15), а [PERSON] прийняв (акцептував) пропозицію щодо укладення цього договору (а.с. 21-25). Відповідно до п. 2 вказаного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту 24 тижні, стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка - 1,14874498 в день, фіксована, комісія за надання кредиту 3 000 грн, термін дії договору до 21 лютого 2024 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 51 960 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка 9127,54 процентів. Пунктом 3.2.3. договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. У пункті 8 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] - UA-8203. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про надання кредиту, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім цього, 09 січня 2024 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору № 432786-КС-006 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, яка підписана у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пунктів 1-3 додаткової угоди позичальник підписанням цієї додаткової угоди підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитодавцем за вказаним договором, станом на 09 січня 2024 року, 17 166 грн 73 к., що включає суму кредиту - 13 658 гривень 21 копійка, проценти за користування кредитом - 3 508 гривень 52 копійка. Враховуючи умови п. 2 додаткової угоди заборгованість позичальника перед кредитодавцем за договором, станом на 09 січня 2024 року, становить 17 166 грн 73 к., що включає суму кредиту - 13 658 гривень 21 копійку, проценти за користування кредитом - 3 508 гривень 52 копійки. Враховуючи умови додаткової угоди орієнтована загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що в казана в п. 1 додаткової угоди, становить 24 220 грн 91 к., орієнтована реальна річна процентна ставка 1587,04 процентів. Сторони також домовилися внести зміни до договору: викласти п. 2.3 договору в новій редакції, а саме «2.3. Строк, на який надається кредит, 30 тижнів.», «2.4. Процентна ставка за Кредитом: з 09.01.2024 року по 05.03.20254 року (включно) діє пільгова ставка 0,8615587% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу у вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежі і до 05.03.2024 року (включно) процентна ставка становитиме 1,14874498% в день; з 06.03.2024 року 1,14874498%, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку»; викласти п. 2.7. договору в новій редакції, а саме: «2.7. Термін дії договору: до 02.04.2024 року.»; викласти п. 2.11. договору в новій редакції, а саме: «2.11. Дата повернення кредиту 02.04.2024 року.»; викласти п. 3.2 договору в новій редакції, а саме: «3.2. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів». 09 січня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти вищевказану додаткову угоду (а.с. 58), а [PERSON] прийняв (акцептував) пропозицію щодо укладення цієї угоди (а.с. 27). Підписання кредитного договору та додаткової угоди №1 відбувалося ідентифікаторами UA-8203 та UA-4054 відповідно, що свідчить про волевиявлення відповідача до договірних відносин з кредитором на умовах визначених договором та додатковою угодою. Встановлені судом фактичні обставини справи вказують на те, що договір та додаткова угода між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. ТОВ «Бізнес позика» прийнято позитивне рішення та 06 вересня 2023 року здійснило перекази грошових коштів в сумі 20 000 грн на платіжну картку відповідача, що підтверджується випискою за договором № б/н за період 06.09.2023-02.04.2024, складеною АТ «Комерційний банк «Приватбанк» 10 червня 2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Бізнес Позика» зазначає, що заборгованість відповідача станом на 06 вересня 2024 року становить 29 600 грн 96 к., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 13 658 гривень 21 копійка, суми прострочених платежів по процентах - 15 942 гривні 75 копійок. Разом із тим, суд враховує, що відповідач частково повернув кошти, зокрема в розмірі 36 223 грн 16 к., а саме, 19.09.2023 сплатив 5000 грн, 04.10.2023 - 3504 грн 90 к., 18.10.2023 - 4185 грн 24 к., 01.11.2023 - 4203 грн 02 к., 23.11.2023 - 10000 грн, 15.12.2023 - 5000 грн, 09.01.2024 - 4330 грн, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 60-62), та свідчить про неналежне виконання ним умов укладеного договору. Таким чином, позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула повну суму кредиту. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд приходить до такого. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Пунктом 2.5. договору № 432786-КС-006 від 06 вересня 2023 року передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 3000 грн, розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку договору, встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 28). Інакше кажучи, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору № 432786-КС-006 від 06 вересня 2023 року щодо сплати комісії в розмірі 3000 грн за надання кредиту є нікчемними. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховним Судом в постанові від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц. Враховуючи наведене суд відхиляє здійснений позивачем розрахунок заборгованості, згідно з яким відповідач сплатив: 19.09.2023 на погашення заборгованості 5000 грн, з яких на погашення кредиту зараховано 899 грн 75 к., відсотків - 3216 грн 50 к., комісії - 883 грн 75 к.; 04.10.2023 - 3504 грн 90 к., з яких на погашення відсотків зараховано 3291 грн 15 к., комісії - 213 грн 75 к.; 18.10.2023 - 4185 грн 24 к., з яких на погашення відсотків зараховано 3071 грн 74 к., комісії - 1113 грн 50 к.; 01.11.2023 - 4203 грн 02 к., з яких на погашення кредиту зараховано 342 грн 28 к., відсотків - 3071 грн 74 к., комісії - 789 грн, які були зараховані на погашення комісії. Ураховуючи те, що умови договору щодо сплати комісії в розмірі 3000 грн є нікчемними, то сплачена відповідачем сума комісії 3000 грн мала бути зарахована на погашення відсотків за користування кредитом враховуючи графік платежів передбачений умовами укладеного між сторонами договору. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором кредиту становить 26 600 грн 96 к., з яких 13 658 грн 21 к. - тіло кредиту та 12 942 грн 75 к. - проценти за користування кредитом (15 942,75 грн - 3000 грн), а тому позов ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, покладає судові витрати, які складаються із судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 89,87% (26600 грн 96 к. х 100% : 29600 грн 96 к.), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2177 грн 01 к. (2422 грн 40 к. х 89,87% : 100%).

Outcome: partial