Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

12.03.2024р. через систему «Електронний суд» [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 118151,93 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судових витрат, посилаючись на положення ст.1166,1188,1192,23 ЦК України, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як власника мопеда не підлягає обов`язковому страхуванню, в добровільному порядку винуватець ДТП не сплачує кошти, позивачу були завдана шкода, яку в позасудовому порядку не вдалось відшкодувати, що є порушенням його прав.. В обґрунтування позову позивач вказував на те, що 28.09.2023 року сталося ДТП з вини неповнолітнього [PERSON] , який, керуючи транспортним засобом мопедом марки «Suzuki-Lets 2» без номерного знаку в м.Одесі під час перестроювання не переконався в безпеці руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «КІА» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Однак через те, що [PERSON] на момент ДТП не досяг віку, з якого притягують до адміністративної відповідальності, було складено протокол відносно матері неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] . Титульним власником автомобіля «КІА» р.н. [NUMBER] є [PERSON] , водночас, даний автомобіль перебуває у володінні позивача [PERSON] , оскільки власником передано останньому реєстраційний документ на цей автомобіль. Більше того, саме позивач [PERSON] поніс витрати на відновлення автомобіля «КІА» р.н. [NUMBER] після його пошкодження 28.09.2023 року у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді. За заявою позивача ФОП [PERSON] було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «КІА» р.н. [NUMBER] , за що [PERSON] сплачено 118151,93 грн. Так як відповідачами в добровільному порядку не відшкодовано збитки, позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] розмір матеріального зитку, а також судові витрати. 22.03.2024 р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивач адвокат Румянцев О.Г. подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судові повістки надсилаються - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації. Згідно поштових повідомлень, судову повістку вручити адресату не вдалось з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачі про причини не явки суду не повідомили, не подали відзиву або заперечень щодо заявлених позовних вимог, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 28 вересня 2023 року в м.Одесі по вул.Вапняній 54/3 неповнолітній [PERSON] , керуючи мопедом марки «Suzuki-Lets 2» без номерного знаку, став винуватцем ДТП, оскільки під час перестроювання не переконався в безпеці руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «КІА» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок пригоди автомобіль «КІА» р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 18.12.2023 р., справа №523/21982/23, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за обставинами того, що вона не належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який 28 вересня 2023 року, керуючи мопедом марки «Suzuki-Lets 2» без номерного знаку, став винуватцем ДТП, оскільки під час перестроювання не переконався в безпеці руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «КІА» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого завдав шкоду автомобілю, чим вчинив адміністративне правопорушення, але не досяг віку адміністративної відповідальності. Власником пошкодженого автомобіля марки «КІА» р.н. [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] . Згідно Акту приймання передачі наданих послуг №0811 від 08.11.2023 року, на замовлення позивача ФОП [PERSON] здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «КІА» р.н. [NUMBER] , за що сплачено 118151,93 грн, що підтверджується фіскальними чеками від 08.11.2023 року на суму 49 000,00 грн., від 09.11.2023 року на суму 49000,00 грн., від 13.11.2023 року на суму 20 151,93 грн, а загальний розмір наданих послуг по відновленню авто склав 118151,93грн. 12 травня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 623/290/21, провадження № 61- 9224св21 (ЄДРСРУ № 104373341) досліджував питання щодо відсутності доказів про право власності на автомобіль (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), як підстава для відмови в позові про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та строк звернення до суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18) зазначено, що «пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб». Таким чином, [PERSON] наділений правом вимагати відшкодування заподіяної шляхом пошкодження автомобіля «КІА» р.н. [NUMBER] шкоди. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За приписами частини 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже, з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК). Проте відповідачі зазначені обставини суду не довели, належні та допустимі докази з цього приводу не представили. Зважаючи на викладене, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки [PERSON] та [PERSON] , яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою [PERSON] шкодою, вимога позивача про стягнення матеріального збитку внаслідок ДТП в розмірі 118151,93 грн.. В той же час, відповідачі не надали відомості щодо наявності у неповнолітнього доходів, або майна, що можуть задовольнити вимоги позивача. Отже суд вважає, що необхідно стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, оскільки це буде гарантування належне виконання рішення суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів слід також стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved