Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони у розмірі 8049,00 грн та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 01 жовтня 2021 року між ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» та [PERSON] укладено договір №12568197 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони. Відповідно до умов договору, виконавець надавав обраний замовником перелік послуг визначених п.1.3. договору. Пунктом 1.2. договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в додатку №1. Так, згідно з п.1. додатку №1, адреса об`єкта - [ADDRESS] . З моменту підписання договору відповідачем періодично допускалось прострочення оплати за звітний місяць в яких надавались послуги, проте з квітня місяця 2022 року та до 16 липня 2023 року відповідачем взагалі не здійснено жодної оплати, у зв`язку з чим утворилась істотна заборгованість перед позивачем. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 жовтня 2021 року між ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» та [PERSON] укладено договір №12568197 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони. Відповідно до умов договору, виконавець надавав обраний замовником перелік послуг визначених п.1.3. договору. Пунктом 1.2. договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в додатку №1. Так, згідно з п.1. додатку №1, адреса об`єкта - [ADDRESS] . З квітня місяця 2022 року та до 16 липня 2023 року відповідачем взагалі не здійснено жодної оплати, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем. Заборгованість за договором складає 7549,00 грн та за штрафом, відповідно до умов договору, у розмірі 500,00 грн, загальний розмір 8049,00 грн. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України). За договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату (ч.1 ст.978 ЦК України). Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved