Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

22 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 17 липня 2004 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №174. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дитину [PERSON] , [INFO] . З початку 2022 року по теперішній час у позивача та відповідача почали зникати спільні інтереси, почали з`являтись різні погляди на життя, зникло взаємопорозуміння з багатьох життєвих питань та з питань відношення до особистого та сімейного життя. В процесі спільного життя, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. З початку 2022 року сторони почали мешкати окремо за межами України та припили вести спільне господарство. На теперішній час відповідач та позивач з дитиною мешкають окремо. Спільна дитина мешкає разом із матір`ю та спору про її місце мешкання немає. У позивач з відповідачем на теперішній час відсутні спільні інтереси, які мають бути у подружжя, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння та взаємоповага. Подальше спільне життя і збереження шлюбу з таких обставин є недоцільним та може негативно вплинути на можливе подальше особисте життя позивача, можливість створити шлюб з іншим чоловіком та негативно вплинути на нормальний розвиток спільної доньки. Шлюб позивача та відповідача фактично почав припиняти своєї існування з початку 2022 року, збереження шлюбу не є доцільним, суперечить інтересам позивача та відповідача та в першу чергу - інтересам спільної дитини у зв`язку із чим доцільно його розірвати без надання часу на примирення. Просить розірвати шлюб. 22 квітня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 24 квітня 2024 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2024 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків з додатками. 24 квітня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в позові просив провести судове засідання без його участі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 липня 2004 р. зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №174 (а.с.15). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з початку 2022 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч.5 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положенням ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved