Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшов вищезазначений позов, вимоги якого обґрунтовані тим, що 29 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Подружнє життя сторін не склалося через несумісність характерів, різницю в поглядах на життя та життєві цінності, у зв`язку з чим вони втратили почуття любові, взаєморозуміння, взаємоповаги та до віри одне до одного. Сторони будують своє життя окремо та самостійно, фактичні шлюбні стосунки припинені, примирення та збереження шлюбу неможливі. Подальше спільне проживання є неможливим та таким, що шкодить інтересам сторін. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивачки звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами. Просить залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Також, представник позивачки просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 14 травня 2024 року. 14 травня 2024 року ухвалою суду сторонам надано строк для примирення тривалістю два місяці, у зв`язку з чим було зупинене провадження у справі. Ухвалою суду від 18 липня 2024 року поновлене провадження у справі та визначено проводити судове засідання о 09 год. 00 хв. 18 липня 2024 року. У судове засідання 17 червня 2024 року учасники процесу не з`явилися. 29 квітня 2024 року від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 грн (а.с. 39). Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с. 38). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15 березня 2017 року між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі\~статтею 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, сторонам надався строк для примирення, однак після його спливу позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечував. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя. На даний момент сторони проживають окремо. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є підстави для розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). [PERSON] скористалась правом, передбаченим ст. 113 СК України, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, тому позивачці слід залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції № 6210-2827-6814-4921 від 09 квітня 2024 року, [PERSON] сплатила 1211,20 грн судового збору за звернення до суду із даним позовом (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 18). З огляду на зазначене, враховуючи ставки судового збору, та у зв`язку із задоволенням позову судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 1211,20 грн на користь позивачки. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу було долучено договір про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 02 квітня 2024 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11), додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 02 квітня 2024 року (далі - Договір) (а.с. 12) та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 02 квітня 2024 року про оплату [PERSON] 11000,00 грн на підставі договору про надання правничої допомоги № 1 від 02 квітня 2024 року (а.с. 13). Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат приймає доручення від клієнта здійснити у встановлені строки та на умовах визначених договором надання правової допомоги у будь-яких судах будь-якої інстанції, прокуратурі, правоохоронних органах, будь-яких інших державних та недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, зокрема, але не виключно, щодо розлучення та стягнення аліментів. За виконання договору клієнт сплачує адвокату гонорар (п. 4.1. Договору). Розмір гонорару та його сплата засвідчується додатком до цього договору (п. 4.2. Договору). Згідно з додатком № 1 до Договору, фіксований розмір оплати за договором № 1 від 02 квітня 2024 року становить 11000,00 грн. Частиною 4\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини 3\~статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved