Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментних платежах за договором про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.04.2018 року у справі № 263/2059/18 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.06.2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №421. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що син постійно проживає разом із позивачем та є дитиною-інвалідом, між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Стадник О.О. 22 лютого 2018 року та зареєстрований за № 176. За умовами договору встановлюється обов`язок відповідача сплачувати аліменти. Так, пунктом 2 договору передбачено, що у відповідності зі ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, платник надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати, встановлені цим договором. Відповідно до п.п. З, 4 договору, аліменти сплачуються платником щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений 13 500,00 грн., щомісячно до досягнення сином повноліття, шляхом щомісячної виплати матері дитини. [PERSON] . Виплата аліментів здійснюється платником починаючи з 01 березня 2018 року щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць. Відповідно до пункту 7 договору, платник зобов`язується виплатити аліменти, а також інші платежі, передбаченні цим договором, одержувачу своєчасно і в відповідному розмірі, а також своєчасно сповіщати одержувача про зміну місця свого проживання. Вказує, що з 01 лютого 2022 року відповідач будь-якої матеріальної допомоги сину не надає, перестав сплачувати передбачені зазначеним договором аліменти, що є грошовим зобов`язанням, чим порушує умови договору. Пунктом 12 договору передбачено, що всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Зазначає, що переговори з відповідачем щодо сплати аліментів результату не дали. Внаслідок несплати відповідачем аліментів у встановлених договором строки та розмірі, на момент подачі позову [PERSON] має заборгованість за грошовим зобов`язанням з 01.02.2022 по 10.10.2023 у загальній сумі 270 000 грн. Будь-яких штрафних санкцій (неустойки, пені) за несплату чи прострочення сплати аліментів умовами договору про сплату аліментів не передбачено, однак, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначені обставини, вважає, що має право на стягнення заборгованості за грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, а також інфляційні нарахування у розмірі 75 869,94 грн. та 3 % річних у сумі 13 692,32 грн. В зв`язку з тривалим невиконання умов договору та недостатністю коштів для належного забезпечення умов життя сина, змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.10.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. 17.03.2024 року представником відповідача надано заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій просить стягнути 65\~180,00 грн. заборгованості по сплаті аліментів, 20\~727,84 інфляційних втрат, 7\~323,30 грн. 3% річних. В подальшому, 20.05.2024 року позивач надала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 65 180,00 грн., інфляційні нарахування в розмірі 75 869,94 грн., 3% річних в розмірі 13 692,32 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, якою просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, представник відповідача через систему «Електронний суд» сформував заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив врахувати заяву про часткове визнання позовних вимог. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.\~12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про народження виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. 22.02.2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Стадник О.О. посвідчено договір між батьками про сплату аліментів, зареєстровано в реєстрі за №176. За умовами договору передбачено, що у відповідності зі ст.ст. 180, 181, 182 СК України, платник надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати, встановлені цим договором. Аліменти сплачуються платником щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений у розмірі 13\~500,00 грн. У п. 4 договору зазначено, що [PERSON] , зобов`язується сплачувати аліменти до досягнення повноліття дитиною, а саме 13\~500,00 грн. шляхом щомісячної виплати матері гр. [PERSON] . Пунктом 5 договору передбачено, що виплата аліментів здійснюється платником починаючи з 01 березня 2018 року щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць. Виплата аліментів здійснюється будь-яким шляхом за вибором платника: готівкою безпосередньо одержувачу, що має бути підтверджено її розпискою; грошовим переказом на адресу фактичного проживання одержувача, що має бути підтверджено квитанцією відповідної установи; банківським перерахуванням на поточний (картковий) рахунок одержувача. В період з 07.01.2024 року по 15.01.2024 року відповідач добровільно сплатив на користь позивача 204\~820, 00 грн. в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, що підтверджується копіями квитанцій наданих відповідачем до заяви про визнання частково позовних вимог та не оспорюється сторонами. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст. 150, 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. У ч.1, 2 ст.\~207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України, зокрема врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення . Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов`язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 547,42 грн.

Outcome: approved