Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

У вересні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» в особі свого представника звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь КП «ХТМ» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 94 917 грн 75 коп, яка утворилася за період з 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2022 року, та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово- комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] . Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржника виникла заборгованість в сумі 94 917 грн 75 коп, яка утворилася за період з 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2022 року. 16.10.2023 відповідач в особі свого представника надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню підлягає заборгованість за послуги надані ХТМ з теплопостачання за період з 01.10.2021 по 01.02.2022 у сумі 8571,84 грн. У відзиві зазначає, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофєєвою О. В. Відповідно до п. 9 договору дарування інший співвласник квартири [PERSON] прийняла на себе відповідні зобов`язання щодо сплати комунальних та інших платежів, які виникли до укладення договору дарування. [PERSON] померла. Відповідач не є спадкоємцем померлої [PERSON] , оскільки жодної заяви про бажання спадкувати майно померлої до нотаріуса не надавав, свідоцтва про право на спадкове майно не отримував, тому до участі у розгляді справи необхідно залучити правонаступника у встановленому законом порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2009 по 28.02.2023, проте до суду із позовом про стягнення заборгованості звернувся 18.09.2023. Відповідно до відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання доданої до позовної заяви про наявну заборгованість споживачів позивачу було відомо з 01.10.2009, що не перешкоджало йому звернутися з відповідними позовними вимогами до суду починаючи з вказаного періоду. Представник відповідача зазначає, що відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача. Вважає, що позивачем порушено строк звернення до суду в межах строку позовної давності, тому його вимоги мають безпідставний характер. Крім того, він взагалі не повинен нести відповідальність за боргами іншого співвласника [PERSON] , які виникли до укладання договору дарування, тобто до 12.03.2021. З урахування норм ст. 1281 ЦК України відповідач визнає власний борг у сумі 8571,74 грн, який виник з 01.10.2021 по 01.02.2022 згідно з розрахунками з відомостей доданих до позовної заяви. Крім того, просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу у сумі 7500,00 грн. 30.10.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у період з 12.03.2020 по 22.05.2020 встановлений карантин на всій території України, в подальшому карантин був продовжений на всій території України з 22.05.2020 по 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України продовжені на строк дії такого карантину. Враховуючи, що строк позовної давності за період з 11.03.2017 закінчувався 11.03.2020, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30.06.2023, а під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12.03.2017 по 30.09.2021 не виходить за строки позовної давності. Це ж саме підтверджується постановою Харківського апеляційного суду по справі №643/2664/23 від 20.09.2023. У разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідача за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 складатиме 64 457,52 грн. З урахуванням ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає, що відповідач [PERSON] на день смерті матері [PERSON] , проживав та був зареєстрований з нею у квартирі [ADDRESS] , тому вважається таким, що прийняв спадщину, а отже і обов`язок щодо оплати комунальних послуг. Доказів про відмову від спадщини до суду не надав. П. 18 Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачанню холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Крім того, відповідно до п. 29 цих правил споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично постійно користуються послугою у приміщенні (квартирі) споживача. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла шляхом надання копій документів, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна, та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою внесення змін до договору. Відповідач не надавав позивачу на підтвердження своїх заперечень та на вимогу законодавства України документів, які підтверджують право власності на квартиру, свідоцтво про смерть матері. Зазначив про те, що заявлена відповідачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, не відповідає критеріям ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Адвокатом відповідача не надано до суду документів на підтвердження витрат, які він поніс. Позивач при поданні позову до суду захищав свої права, які були порушені відповідачем, а тому у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити у повному обсязі. 02.11.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він з посиланням на ст. 1281 ЦК України зазначає, що [PERSON] не отримував жодного майна у спадок після смерті його матері [PERSON] , про що він просить допитати його в якості свідка стосовно наведених відомостей, які йому відомі особисто з урахуванням відповіді на відзив представника позивача. Наведене є одним із відповідних доказів його заперечень. Оскільки такий обов`язок покладається на нього як на сторону по справі. Представником позивача невірно проведений розрахунок боргу у сумі 64 457,52 грн де початок строку рахується з квітня 2017 року, а не з 12.10.2021, тобто дати смерті [PERSON] , що передбачає встановлення заборгованості саме на дату смерті такої особи, майно якої ніби то успадковане [PERSON] . Інші заперечення про відсутність необхідних документів спростовуються описом вкладенням, яке додано до відзиву. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 01.02.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори інформацію щодо заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] зі спадкового реєстру. 13.02. 2024 до суду надійшли витребувані судом докази. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі, є її власником, до 12.03.2021 співвласником, тому несе обов`язок по оплаті комунальних послуг, які надає позивач. Також зазначає, що [PERSON] на день смерті матері був зареєстрований з нею за однією адресою, заяв про відмову від прийняття спадщини не подавав, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позов відповідач визнає частково за період з 01.10.2021 по 01.02.2022 у сумі 8571,84 грн, тобто вже ту заборгованість, яка виникла після смерті його матері. Представник зазначає, що відповідно до п. 9 договору дарування інший співвласник квартири [PERSON] прийняла на себе відповідні зобов`язання щодо сплати комунальних та інших платежів, які виникли до укладення договору дарування, а тому зобов`язання по сплаті послуг до смерті залишилися за [PERSON] за її волею, та не можуть бути покладені на відповідача у справі, оскільки він не прийняв спадщину, майна після смерті матері не залишилося. Відповідач допитаний у судовому засіданні як свідок, за його згодою, показав, що він є власником квартири. 12.03.2021 частина квартири була подарована його матір`ю йому та він став власником всієї квартири. Відповідно до договору дарування всі борги мати залишила за собою, а тому зобов`язання по сплаті послуг за теплопостачання виникло у нього після смерті матері, з 01.10.2021. До 12.03.2021 власниками квартири були відповідач та його мати, проте він у квартирі не проживав, а проживав у квартирі дружини. Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, покази відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Як встановлено судом, відповідач є користувачем послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] . У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (до 26.01.2022) (а.с.5). Відповідно до договору дарування від 12.03.2021 [PERSON] подарувала [PERSON] частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.21-23). У п. 9 договору зазначено, що сторони домовилися про те, що обдарований не є правонаступником щодо заборгованості дарувальника по податках, комунальним чи іншим платежах, які б стосувалися відчужуваного майна, які виникли до підписання цього договору, підлягають сплаті дарувальником. Сторони оцінили дар в 50 000 грн. 12.03.2021 право власності за договором на частку квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 12.03.2021 (а.с.24). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 12.10.2020 (а.с.20). Відповідно до відомостей з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори у Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо спадкодавця [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.82). Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Так, положення ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року. Отже, з наведених вище норм права вбачається, що споживачами комунальних послуг, до яких в тому числі належать послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, є не лише власники майна, а й інші особи, які користуються нерухомим майном. Відповідач у справі зареєстрував своє місце проживання у даній квартирі, а тому має право користуватися квартирою та є споживачем комунальних послуг, в тому числі і тих, які надає позивач. Крім того, відповідач до 12.03.2021 був співвласником квартири, а з 12.03.2021 - власником цієї квартири. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем комунальних послуг та несе обов`язок по їх сплаті. У відповідності до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідачем всупереч п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не було повідомлено про його непроживання у квартирі, а тому йому законно нараховувалася плата за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідач є сином [PERSON] , зазначена обставина визнається учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований разом зі спадкодавцем, тобто вважається таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, а тому є таким, що прийняв спадщину. З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість відповідача за користування житлово-комунальними послугами за період 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2022 року становить 94 917 грн 75 коп. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Разом з тим, представник відповідача заявив клопотання про застосування положення ст. 257 ЦК України до позовних вимог (в тексті відзиву на позов), тобто в межах останніх трьох років. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною є 18 вересня 2023 року, а період нарахування заборгованості становить з 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою - 18 вересня 2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2022 року, строк позовної давності щодо платежів за період з з 01 жовтня 200року по 11 березня 2017 року включно позивачем пропущено. Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 12 березня 2017 року по 28 лютого 2022 року, яка складатиме 64 457,52 грн. Враховуючи, що відповідач прийняв спадщину, загальний розмір заборгованості за теплопостачання (64 457,52 грн), спадкодавець подарувала належне їй нерухоме майно - частина квартири відповідачу, щодо відсутності/наявності іншого майна у спадкодавця, відповідач хоч і зазначає, проте не надає достатніх доказів на підтвердження цієї обставини. При цьому суд враховує, що у будь-якому разі відповідач успадкував предмети домашнього вжитку, зокрема побутову техніку, меблі тощо після спадкоємця, які мають вартість більшу, ніж половина від суми 64 457,52 грн. При цьому суд не враховує посилання відповідача та його представника на п. 9 договору дарування квартири, відповідно до якого сторони домовилися про те, що обдарований не є правонаступником щодо заборгованості дарувальника по податках, комунальним чи іншим платежах, які б стосувалися відчужуваного майна, які виникли до підписання цього договору, підлягають сплаті дарувальником, оскільки цим договором не можуть бути вирішені права третіх осіб на отримання обов`язкових до сплати платежів (в даному випадку оплату комунальних послуг). За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в та стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за опалення та гарячу воду в сумі 64 457,52 грн, яка утворилася за період з 12 березня 2017 року по 28 лютого 2022 року. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню в повному обсязі з відповідача [PERSON] на користь позивача у загальній сумі 1822,67 грн. Заявлені відповідачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн стягненню з позивача на користь відповідача не підлягають на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України. Так, ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок неповної сплати відповідачем заборгованості за надані послуги, а часткове задоволення позовних вимог зумовлено застосуванням до них позовної давності, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем покладаються на останнього.

Outcome: partial