Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 19.01.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на зняття її з реєстрації місця проживання посилаючись на те, що через непорозуміння з чоловіком, виникли суперечки стосовно місця проживання малолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Зважаючи на конфлікти які виникли між сторонами, поведінку відповідача, його відношення до дитини просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина , з житлової площі за адресою: [ADDRESS] , та на реєстрацію його місця проживання разом з матір`ю без згоди батька та відібрати у батька [PERSON] , малолітнього сина та повернути його матері [PERSON] , за місцем її проживання. 11.04.2022 року до суду з зустрічним позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Чорноострівської селищної ради про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі у вихованні дитини посилаючись на те, що через конфлікт з дружиною, невзмозі бачитись з дитиною, брати участь у його вихованні тому просить визначити побачення та порядок його участі у виховані малолітнього сина - [PERSON] [INFO] . В судове засідання позивач та її представник з`явилися, підтримали первісні позовні вимоги, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та заперечили проти зустрічного позову. Відповідач у судове засідання з`явився, заперечив проти позовних вимог первісного позову та підтримав вимоги зустрічного, надавши суду пояснення, що відповідають його змісту. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30.01.2023 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені. 18.07.2023 року позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву. 20.07.2023 року представником відповідача подано до суду зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 21.07.2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження за зустрічним позовом у загальному провадженні, а справу призначено у підготовче засідання. Ухвалою суду 03.08.2023 року зобов`язано службу у справах дітей Вінницької міської ради та службу у справах дітей Чорноострівської селищної ради надати до суду висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. 26.10.2023 року відповідачем було подано до суду заяву про відмову від позлвних вимог в частині визначення порядку участі [PERSON] у вихованні дитини. Ухвалою суду 19.12.2023 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 18.01.2024 року від позивачки до суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог щодо відібрання дитини у батька та повернення дитини матері, яка була задоволена судом у судовому засіданні. 04.07.2024 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстрований 23 червня 2019 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №830. За час перебування у шлюбі, народився син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 липня 2020 року, виданого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції м. Хмельницький. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2022 року, що набуло чинності 13.09.2022 року у справі №686/14785/22, шлюб, зареєстрований 23 червня 2019 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 830, між сторонами розірвано, прізвище позивача змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2022 року, що набуло чинності 01.11.2022 року у справі №686/15281/22 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2022 року і до повноліття дитини. Також, стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, і до досягнення сином трьох років. З червня 2022 року позивачка проживала із сином, у м. Вінниця, хоча зареєстрована по [ADDRESS] . З 01.09.2022 року по теперішній час, позивач за первісним позовом працює в комунальному закладі «Вінницький гуманітарний ліцей №1 імені М.І. Пирогова» на посаді вчителя інформатики. Малолітній син - [PERSON] з 03.10.2022 р. відвідує комунальний заклад «ДНЗ № 3 Вінницької міської ради», який зареєстрований по [ADDRESS] з 26.09.2022 року, що підтверджується даними довідки 3580 від 26.09.2022 року, виданої Чорноострівською селищною радою. З даних договору оренди нерухомості від 15.07.2022 року судом вбачається, що позивач за первісним позовом проживає по [ADDRESS] . Даними висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/51303 від 30.08.2023 року визначено доцільним встановити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Даними висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради №8 від 17.10.2023 року визначено доцільним встановити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Оцінка аргументів сторін щодо первісного позову. Суд приходить до висновку, що дійсно між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст.77 ЦПК України), допустимими (ст.78 ЦПК), достовірними (ст.79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом не береться до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради №8 від 17.10.2023 року щодо визначення за доцільне місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] та оцінює критично так, як зазначений висновок порушує інтереси малолітньої дитини та не відповідає її інтересам. Також, відповідачем [PERSON] не надано належних та достатніх доказів того, що поведінка чи дії позивача за первісним позовом [PERSON] або наслідки її спілкування із сином можуть суперечити інтересам дитини або впливати на неї негативно, перешкоджати її фізичному та духовному розвитку. Матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем кримінальних правопорушень або іншої протиправної поведінки стосовно свого малолітнього сина. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Під час вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини суд враховує інтереси самої дитини, а не її батьків або одного з них. Тому забезпечення якнайкращих інтересів дитини як прояв турботи про її права та свободи, є легітимною метою втручання у право на повагу до сімейного життя одного з батьків шляхом визначення місця проживання дитини з іншим із них. Для забезпечення якнайкращих інтересів дитини у такому спорі мають значення, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які є у кожного з них із дитиною, їхнє ставлення до виконання батьківських обов`язків, сталість соціальних зв`язків дитини з батьками, можливість належного забезпечувати її побут, умови для виховання та розвитку, дбати про стан її здоров`я (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 525/282/17; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19). Суд приходить до переконання про те, що у ранньому віці для дитини є важливим емоційний зв`язок із матір`ю, завдяки йому дитина відчуває себе у безпеці, пізнає навколишній світ та формує до нього власне ставлення. Аналіз вищенаведеного та встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. Таким чином, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку, що достатньо підстав для встановлення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] та для надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини з житлової площі за адресою [ADDRESS] та його реєстрацію за місцем проживання з матір`ю, без згоди батька. Оцінка аргументів сторін щодо зустрічного позову. Суд приходить до висновку, що відповідачем та його представником за зустрічним позовом у судовому засіданні не наведено переконливих для суду доказів та аргументів, що батько повинен бачитися з сином тільки за умови виконання вимог матері тому суд вважає, що твердження відповідача є не обґрунтованими. Зважаючи на викладене суд вважає, що запропоновані способи участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] наведені у зустрічному позові, не відповідають інтересам неповнолітньої дитини та не будуть ефективними у її вихованні тому не беруться судом до уваги. Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення. Однак, при вирішення поданого спору суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Частиною третьою ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебувають їхні батьки у шлюбі між собою. Суд вважає, що присутність батька [PERSON] в житті дитини та його участь у її вихованні сприятиме соціальному, когнітивному та емоційному розвитку дитини та її становлення у майбутньому. При вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. Аналогічні висновки містяться у постановах ВС від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20. Суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та в найкращих інтересах дитини надати [PERSON] , [INFO] , можливість спілкування з тим з батьків, який проживає окремо. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, про достатність підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог, визначивши на переконання суду наступний, ефективний порядок участі батька у вихованні дитини, а саме встановити такі способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , встановивши побачення щонеділі з 11 до 19 год.00 хв. за місцем проживання дитини на дитячих майданчиках, розважальних дитячих закладах, у присутності матері або без неї, за її згодою; кожен день народження сина з 13.00 до 17.00, з урахуванням навчального процесу. Зустрічі проводяться з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини, за її бажанням. Після встановлення психологічного контакту між батьком і сином, останній проводить другу половину літніх і весняних канікул, першу половину зимових, осінніх канікул, новорічні, Різдвяні свята, Пасху (почергово, за попередньою домовленістю з матір`ю) за місцем проживання батька. Батько забирає сина з місця проживання матері і повертає, його матері. Зустрічі проводяться з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини, зайнятості у позашкільний час, без порушень навчального процесу, за її бажанням. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Вирішуючи первісний позов судом застосовано. Згідно зст. 29 ч. 1 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно дост. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно з вимогамист. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно дост. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Із системного тлумачення ст. 3 ч. 1, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 ч. ч. 2 і 3 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно п. 16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 7 лютого 2022 р. № 265, місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Згідно п. 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована УкраїноюПостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, як те визначено вище вказаною Декларацією прав дитини. Таких виняткових випадків на сьогоднішній день немає. Для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, необхідно виходити виключно з інтересів самої неповнолітньої дитини. Відповідно до правового висновку Верховного суду висловленого в постанові Касаційного цивільного суду від 02.05.2018 року у справі 607/1091/16 місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місце проживання матері чи батька або за конкретною адресою. Відповідно до правового висновку Верховного суду висловленого в постанові Касаційного цивільного суду від 24.04.2018 року у справі №347/286/17 та обставина, що один із батьків не має власного житла, а користується орендним приміщенням для проживання, не є такою, що унеможливлює визначити місце проживання дітей з ним. Відповідно до правового висновку Верховного суду висловленого в постанові Касаційного цивільного суду від 24.04.2018 року у справі 344/2561/18 участь органів опіки та піклування обов`язкова при розгляді справи про визначення місця проживання. Згідно статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Вирішуючи зустрічний позов застосовано. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з нормами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року ратифікованої Верховною Радою України зазначено, що малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 6. Судові витрати Відповідно до ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судові витрати у сумі 2190,14 грн. та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., а також понесені витрати на проїзд у сумі 15658 грн. Також, у зв`язку із частковим задоволенням зустрічного позову з позивачки на користь відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial