Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

25.07.2023 р. адвокат Беніцька В.І. звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом в інтересах позивачки [PERSON] до [PERSON] ,\~третя особа\~без самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ [PERSON] \~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування на\~земельну частку\~(пай), в якому просила: - визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/4 частки на земельну частку (пай) у колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського району Черкаської області розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Спадкова справа після її смерті була відкрита [INFO] . Сакською міською державною нотаріальною конторою. Позивачка та відповідач, який є рідним братом позивачки, прийняли спадщину. Але Сакською міською державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини не було видано Свідоцтво про право на частку на земельну частку (пай), що знаходиться у колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до Витягу №172 від 26.11.2009 року Міськрайонного управління держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області власником земельної ділянки площею 25500 кв.м., що знаходиться у Новодмитрівській сільській громаді є [PERSON] (бабуся позивачки, матір батька позивачки). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0213357 від 04 липня 1997 року видано [PERSON] на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації №74 від 12 березня 1997 року. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцями за заповітом є її діти: [PERSON] (тітка позивачки) та [PERSON] (батько позивачки). За заявою від 12.12.2001 року, поданою до Золотоніської районної державної нотаріальної контори [PERSON] прийнято спадщину після смерті [PERSON] . Але він за життя не встиг отримати Свідоцтво право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] . [PERSON] (батько позивачки) помер [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину за законом отримала його дружина - [PERSON] , яка також успадкувала право власності на 1/2 частки на земельну частку (пай) у колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської області розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. За таких умов позивачка має право на 1/4 частки на земельну частку (пай) у колективно-дольовому господарстві «Україна» с.Новодмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської області розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Ухвалою судді від 01.08.2023. було відкрито провадження в справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.01.2024 р. підготовче провадження в справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Терещенко О.М. підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином. Суд, заслухавши доводи представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу від 13.08.1994. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] в м. Саки, Автономна Республіка Крим, Україна померла Бережецька Людмила Олександрівна. Згідно витягу зі спадкового реєстру №2627209 від 01.03.2011 р. після смерті [PERSON] в Сакській міській державній нотаріальній конторі, Автономна Республіка Крим заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 47111354. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2013 на майно [PERSON] , яка померла [INFO] вбачається, що спадкоємцями є син [PERSON] - 1/2 частки та дочка [PERSON] - 1/2 частки. Дане свідоцтво видане [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . 07.06.2013 р. позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку грошових вкладів спадкодавця [PERSON] . Копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №6314291 від 17.07.2013, за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2004 р. спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] . Свідоцтво видане на 3/8 часток житлового будинку по [ADDRESS] . [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] , що встановлено з копії заповіту, посвідченого 23.07.1999 р. секретарем Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, вбачається. Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЧР №0213357, виданого вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 12.03.1997 року № 74 належить право на земельну частку (пай) у колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського району Черкаської області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. З копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду приватним нотаріусом, вбачається, що [PERSON] видано свідоцтво на 1/2 частину права на земельну частку пай в колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського району Черкаської області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. На іншу 1/2 частину вказаного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру №74873851 від 24.11.2023 р. вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] видані 09.12.2004 р. свідоцтва про право на спадщину №32221588, №32221589, №32221590. Після смерті спадкодавця [PERSON] видані свідоцтва про прав на спадщину №52541843 від 15.03.2012 р., №54583590 від 07.06.2013, №54583612 від 07.06.2013 та №54583636 від 07.06.2013, про що зазначено в інформаційній довідці №74873877 від 24.11.2023 р. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.19 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Згідно п.п. 4.16 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595 із змінами і доповненнями, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Станом на день розгляду справи воєнний стан в Україні не припинено. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Судом встановлено, що позивачка не має можливості здійснити оформлення спадщини на земельну частку (пай) за місцем відкриття спадщини - в Сакській міській державній нотаріальній конторі, в силу того, що територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією. Також позивачем не надано суду оригіналу правовстановлюючого документу на спірний пай. Оскільки, відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформитись в спадкових правах через нотаріуса, суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування. Так, статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно пунктів 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об`єкт матеріального світу. Під час розгляду справи встановлено, що є всі підстави вважати, що вимога позивачки про визнання за нею права власності 1/4 частку земельної частки (паю) в колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського району Черкаської області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, є законною та обґрунтованою. Враховуючи вище викладене, з метою відновлення законних прав позивачки та недопущення порушення її спадкових прав, що відповідає верховенству права, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved