Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] померла його дружина, [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із частини квартири, розташованої в [ADDRESS] , загальною площею 66,3 м2, житловою 42,1 м2., домоволодіння - житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] з приватизованою присадибною земельною ділянкою площею 0,113 га. за вказаною адресою, кадастровий номер 1222355100:03:002:0993. Домоволодіння складається з будинку (позначено в технічному паспорті літ.А), прибудови (літ.а,б), сараю (літ.Б), уборної (літ.Г), літнього душу (літ.Д), гаража (літ.Е), навісу (літ.Ж), колодязя (літ.К), колонки (літ.к), огорожі (№1-3). Загальна площа будинку становить 61,45 м2, жила - 26,83 м2. Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач та відповідачі (донька та син) є спадкоємцями першої черги за законом, так як заповіт не складався, інші спадкоємці першої черги відсутні. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини, діти заяву про прийняття спадщини не подавали. Отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння позивач не має можливості, оскільки на момент смерті дружини їх сім`я - він, дружина та діти були зареєстровані за однією адресою. Таким чином, в силу ст.1268 ЦК України, діти та він фактично прийняли спадщину. В той же час і син, і донька не мали наміру на спадкування належної їм частки спадщини, у зв`язку з чим не подавали заяви про прийняття спадщини. Зважаючи на відсутність заяви дітей про відмову від спадщини, нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в який роз`яснив про неможливість видачі свідоцтва на спадщину, та рекомендував звернутися до суду для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав. На підставі наведеного позивач просить суд визнати за ним право власності на частину квартири загальною площею 66,3 м2, жилою - 42,1 м2, розташовану в [ADDRESS] ; домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку загальною площею 61,45 м2, жилою 26,83 м2 (позначено в технічному паспорті літ.А), прибудови (літ.а,б), сараю (літ.Б), уборної (літ.Г), літнього душу (літ.Д), гаража (літ.Е), навісу (літ.Ж), колодязя (літ.К), колонки (літ.к), огорожі (№1-3); приватизовану присадибну земельну ділянку площею 0,113 га, розташовану в [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1222355100:03:002:0993, що належали дружині [PERSON] , яка померла [INFO] , по праву спадкування за законом. Ухвалою від 08 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Витребувано від державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 03.04.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що відповідачі мають свої сім`ї, тривалий час мешкають окремо. Донька мешкає у м. Києві, син мешкає в [ADDRESS] , на даний час проходить військову службу. Вони разом вирішили, що усі спадщину після смерті дружини прийме він, тому він і подав заяву про прийняття спадщини. Діти заяв про прийняття спадщини не подавали, оскільки не бажали її приймати. Про те, що вони повинні були подати нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, вони не знали, а оскільки син проходить військову службу, то він взагалі був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса з такою заявою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву, в якій зазначив, що позов свого батька, [PERSON] про визнання права власності на спадщину визнає повністю. Заяву про прийняття спадщину він не подавав, на належну частку спадщини не претендує. Просить справу розглянути без його участі (а.с.53-57). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Зазначила, що позов визнає повністю, заяви про прийняття спадщини не подавала, на належну частку спадщини не претендує (а.с.68-74). Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.58). Крім того, на виконання ухвали суду, державним нотаріусом надана копія спадкової справи №134/2023, після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.59-67). Вислухав пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.03.2023 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.12). Позивач [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 21.07.1979 року відділом РАЦС Ленінського району м.Дніпропетровська (а.с.11). Станом на день смерті, [PERSON] є власником наступного нерухомого майна: - частка квартири, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 42,1 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло б/н від 26.05.1997 року, виданого Магдалинівським комбінатом Комунальних підприємств, витягом з Державного реєстру речових прав та інформаційною довідкою КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» від 29.02.2024 року №00/121/02-24 (а.с.13-16, 30); - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування будинку, господарських будівель, споруд від 12.11.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Сушко В.Б., зареєстрований за №2326, що підтверджується копією договору дарування, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24678784 від 04.12.2009, інформаційною довідкою КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації ДОР» від 29.02.2024 року №00/120/02-24 (а.с.23-25, 31). Згідно технічного паспорту, вказане домоволодіння складається з будинку (позначено в технічному паспорті літ.А), прибудови (літ.а,б), сараю (літ.Б), уборної (літ.Г), літнього душу (літ.Д), гаража (літ.Е), навісу (літ.Ж), колодязя (літ.К), колонки (літ.к), огорожі (№1-3). Загальна площа будинку становить 61,45 м2, жила - 26,83 м2 (а.с.26-28); - земельна ділянка кадастровий номер 1222355100:03:002:0993, площею 0,113 га розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Магдалинівської селищної ради №1603-42/VI від 06.12.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.29) та даними Державного земельного кадастру. Відповідно до звітів про незалежну оцінку, виконаних ФОП [PERSON] 27.02.2024 року: - ринкова вартість житлової квартири загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 808160 грн., - ринкова вартість житлового будинку, загальною плоещю 61,45 кв.м., житловою площею 26,83 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 246120 грн.; - ринкова вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,113 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 1222355100:03:002:0993 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд складає 226400 грн. (а.с.32-41). Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на цілу частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,113 га, кадастровий номер земельної ділянки 1222355100:03:002:0993 за адресою [ADDRESS] та на цілу частку частки квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю інших спадкоємців за законом, які фактично прийняли спадщину (а.с.43). З клопотанням позивача судом були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2006 року він є сусідом позивача, добре знає цю родину, померла дружина позивача [PERSON] була його першим викладачем. На момент смерті дружини позивача, їх діти проживали окремо та більш ніж 15 років приїжджають до батьків тільки у гості. Кожен з них має власну сім`ю та дітей. [PERSON] мешкає у [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивача з 1987 року, добре знає родину. Підтвердив, що діти позивача та його померлої дружини мають свої сім`ї, мешкають окремо від батьків ( [PERSON] - в Києві, [PERSON] з сім`єю мешкав по [ADDRESS] ), на момент смерті матері, з батьками вони тривалий час не проживали, приїжджали тільки у гості та на поховання матері. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя не залишила заповіту, то спадкоємцями першої черги за законом є її чоловік - [PERSON] , а також діти - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] дружини, [PERSON] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,113 га, кадастровий номер земельної ділянки 1222355100:03:002:0993 за адресою [ADDRESS] та на цілу частку частки квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю інших спадкоємців за законом, які фактично прийняли спадщину. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: чоловік, [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №134/2023 (а.с.64). З матеріалів спадкової справи №134/2023 також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не подавали. Положеннями ч.3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину , якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. При визначенні місця проживання спадко\-давця та спадкоємця також підлягає застосуванню ч. 1 ст. 29 ЦК, де зазначається, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. У судовому засіданні позивач вказав, що він прийняв спадщину після смерті дружини шляхом подання заяви до нотаріальної контори, діти на момент смерті матері разом з ними тривалий час не проживали, заяв про прийняття спадщини не подавали, оскільки не бажають приймати спадщину та не знали, що потрібно подати заяви про відмову від прийняття спадщини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] кожен окремо у поданих заявах про визнання позову, вказали, що заяви про прийняття спадщини не подавали, на свою частку у спадковому майні не претендують та просили задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] (сусіди позивача) також підтвердили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мешкають окремо від батьків, на час смерті матері тривалий час з ними не проживали. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За наведених обставин, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси як відповідачів, так і інших осіб, тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved