Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіної (Бадер) Лілії Володимирівни про: 1) скасування та визнання недійсним свідоцтва, серія та номер: 1607, від 27 грудня 2019 року, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л. В.; 2) скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50518932, від 27 грудня 2019 року, яке прийняте приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Лілією Володимирівною, про державну реєстрацію приватної спільної часткової власності, розмір частки , за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 3) припинення та скасування державної реєстрації права приватної спільної часткової власності (речове право), розмір частки , за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що у січні 2020 року він звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільської міської ради, відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), державного підприємства «Сетам», ТзОВ «Коменерго Тернопіль 3», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження № 47542 від 21 травня 2018 року, видане міським бюро технічної інвентаризації; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане міським бюро технічної інвентаризації 21 травня 2018 року, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у рівних частках; визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна і частини трикімнатної квартири, загальною площею 81 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , результати яких оформлені протоколом № 454113, проведення електронних торгів від 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер лота: 392289, а також актом проведення електронних торгів від 26 грудня 2019 року; припинення речових прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна. Даний позов задоволено повністю, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, справа № 607/81/20, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року. Позивач вказує на те, що 11 травня 2023 року він звернувся із заявою про скасування запису Державного реєстру прав, посилаючись на рішення суду у справі № 607/81/20. Проте, 22 травня 2023 року державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] винесла рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 67695172, оскільки наявні обставини, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Крім того, 01 червня 2023 року [PERSON] звернувся до відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради з заявою щодо надання йому всіх документів на підставі яких його було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . 13 червня 2023 року заявнику була надана відповідь та додано свідоцтво про право власності на квартиру за вказаною адресою, серія та номер: 1607, виданий 27 грудня 2019 року, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л. В., на підставі якого було зареєстровано право власності на частки вказаної квартири за [PERSON] . Таким чином, як встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, справа №607/81/20, при проведенні електронних торгів було порушено суб`єктивне право позивача, яким позбавлено його права на спірне житло, в якому він постійно проживав, оскільки згода на визначення спірної частки у процесі приватизації, яка у подальшому була описана державним виконавцем та реалізована під час виконання судового рішення, ним не надавалась, однак, на сьогодні існує документ, що посвідчує таке право за іншою особою [PERSON] . Тому, його права та інтереси підлягають захисту у визначений спосіб. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіної (Бадер) Л. В. про скасування та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення та скасування державної реєстрації права спільної часткової власності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а. с. 39). 08 січня 2024 року [PERSON] подала клопотання, в якому просила застосувати строки позовної давності у справі № 607/24183/23, провадження - закрити, судові витрати покласти на позивача (а. с. 48). Протокольною ухвалою від 08 січня 2024 року підготовче судове засідання відкладено на 06 лютого 2024 року о 09 год 45 хв, доєднано дане клопотання до матеріалів справи (а. с. 50-52). 09 січня 2024 року від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіної (Бадер) Л. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому нотаріус вказала, що вважає себе неналежним відповідачем у справі № 607/24183/23, проти позовних вимог заперечує та просила розгляд справи проводити у її відсутності. Вказує, що вчинені нею нотаріальні дії були проведені у відповідності до вимог ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про нотаріат», Глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22 грудня 2010 року, та на підставі Акту про проведені електронні торги, складеного старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Савчук А. О. 26 грудня 2019 року, який затверджений начальником [PERSON] . Крім того, зазначила, що нотаріус може бути відповідачем у справах лише у разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення (а. с. 57-58). 19 січня 2024 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву, який суд доєднав до справи у процесуальному статусі письмових пояснень у зв`язку із пропуском відповідачкою, без поважним причин строку на подання відзиву, який визначено судом в ухвалі про відкриття провадження. В цих поясненнях [PERSON] просила застосувати позовну давність до даного позову та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказувала на те, що позивач дізнався про реєстрацію права власності частини квартири [ADDRESS] у 2019 році, про що сам заявив у позовній заяві. Посилається на те, що пройшло більше 4 років, тому, час для звернення до суду вже минув через сплив позовної давності, а поважності причин для переривання чи відновлення позовної давності у останнього немає. Крім того, зазначила, що у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться справа № 607/21441/23 за її позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним та стягнення коштів. У відзиві по цій справі, він вказав, що частка (спірної) квартири [PERSON] належить їй, а також те, що він погасив перед нею борг. Таким чином, [PERSON] визнає право власності на спірну частину квартири за [PERSON] , відзив підписаний ним особисто (а. с. 62-63). 06 лютого 2024 року представником [PERSON] адвокатом Янчишиним В. Й. подана заява про поновлення строку позовної давності, в якій він просив поновити для [PERSON] строк позовної давності по справі № 607/24183/23 за даним позовом, звернувши увагу на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, справа № 607/81/20, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року, припинено речове право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 22 травня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 67695172. Враховуючи те, що державний реєстратор не може виконати обов`язкове судове рішення і припинити вищенаведене право власності, строк позовної давності слід поновити, оскільки, неможливість виконання вказаного судового рішення є поважною причиною, у зв`язку з чим, пропущено строк позовної давності, адже, пред`являючи позов у 2020 році позивач не міг передбачити цієї обставини, як і суд, який задовільнив позов у справі № 607/81/20 (а. с. 64-67). Також 06 лютого 2024 року представник [PERSON] адвокат Самуляк М. Ю., через «Електронний суд» подав заперечення на клопотання (заяву) про застосування строків позовної давності, вказавши, що строк позовної давності в межах цієї справи має відраховуватися з 15 квітня 2022 року, коли Тернопільський апеляційний суд залишив без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, оскільки, до моменту винесення цього рішення та набрання ним законної сили у позивача не було підстав для подання позовної заяви про визнання такого свідоцтва недійсним, адже, електронні торги на підставі яких воно видане до цього моменту були дійсними (а. с. 68-70). Протокольною ухвалою від 06 лютого 2024 року підготовче судове засідання відкладено на 07 березня 2024 року о 13 год 30 хв, та доєднано вказані заяви (а. с. 72-76). 16 лютого 2024 року [PERSON] подала заперечення проти поновлення строку позовної давності в справі № 607/24183/23 та просила застосувати позовну давність до даного позову та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 83). Протокольною ухвалою від 07 березня 2024 року у підготовчому судовому засіданні доєднано заперечення разом із додатками; постановлено закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті на 04 квітня 2024 року о 09 год 30 хв (а. с. 90-92). Протокольною ухвалою від 04 квітня 2024 року оголошено перерву до 01 травня 2024 року о 14 год 00 хв (а. с. 97-99). Протокольною ухвалою від 01 травня 2024 року постановлено витребувати для огляду справу № 607/81/20 із архіву суду та відкладено розгляд справи на 29 травня 2024 року о 14 год 00 хв (а. с. 101-103). 29 травня 2024 року представник [PERSON] адвокат Самуляк М. Ю. подав додаткові заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон № 540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, відповідно до п.п.12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивачем не пропущено строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України (а. с. 105-106). Протокольною ухвалою від 29 травня 2024 року доєднано до матеріалів справи додаткові пояснення та оглянуто цивільну справу № 607/81/20 в частині часу звернення [PERSON] до суду у цій справі та його обізнаності на день звернення про те, що спірна частка у майні за вищевказаною адресою вже зареєстрована за [PERSON] , оголошено перерву у справі до 15 липня 2024 року о 15 год 30 хв (а. с. 107-109). У додаткових поясненнях від 05 липня 2024 року [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі, покликалася на п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та зазначала про те, що вже існує рішення суду, винесене з приводу спору між позивачем і відповідачем про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 607/81/20. Позивач [PERSON] , його представник адвокат Янчишин В. Й. у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, вказавши, що позовна вимога про скасування свідоцтва від 27 грудня 2019 року і державної реєстрації не була врахована, бо стороні позивача на день звернення з позовом у справі № 607/81/20 не було відомо про реєстрацію спірної частки квартири за [PERSON] . На даний час така реєстрація права за відповідачкою частки у спірній квартири порушує права позивача та перешкоджає виконанню рішення суду. Застосування строків позовної давності у даній справі вважають безпідставним, оскільки такі строки не було пропущено. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримала доводи своїх пояснень та заяви про застосування строків позовної давності, зазначивши, що позивач та його представник вводять суд в оману, бо зазначена реєстрація частки нотаріусом [PERSON] була описана суддею Ромазаном В.В. в рішенні, в якому чітко вказано про ці обставини. Відповідач - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Бадер (Ломакіна) Л. В. в судове засідання не з`явилася, однак, подала заяву №10/01-16 від 31 січня 2024 року, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відтак, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, адвоката Янчишина В. Й., дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, справа № 607/81/20, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільської міської ради, відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ), державне підприємство «Сетам», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коменерго Тернопіль 3», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування розпорядження про приватизацію, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання торгів недійсними, припинення речових прав задоволено. Визнано недійсним розпорядження органу приватизації за № 47542 від 21 травня 2018 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради, а також свідоцтво про право власності на житло, видане 21 травня 2018 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації про право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна\~ (однієї четвертої) частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , результати яких оформлено протоколом №454113 проведення електронних торгів від 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер лота: 392289. Припинено речове право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», Тернопільської міської ради, відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ), державне підприємство «Сетам», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коменерго Тернопіль 3», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] 2 444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) грн. 80 коп. сплаченого ним судового збору, у рівних частках, тобто по 349 (триста сорок дев`ять) грн. 26 копійок, із кожного (а. с. 7-18). Вказане судове рішення набрало законної сили 15 квітня 2022 року. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року залишено без змін (а. с. 19-28). Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 67695172 від 22 травня 2023 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою, у зв`язку із зазначеними вище обставинами, зокрема: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: поданим рішенням суду визнаються недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, результати яких оформлено протоколом, а право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано на підставі документа, відмінного від вказаного у рішенні суду (а. с. 29). 01 червня 2023 року [PERSON] звернувся із заявою до відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про надання йому всіх документів на підставі яких його було знято з реєстрації місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 32). 13 червня 2023 року відділ реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради надало відповідь № 977/28-03, долучивши свідоцтво від 27 грудня 2019 року, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л. В., зареєстровано в реєстрі за № 1607, в якому вказано, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з частки трикімнатною квартири, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке раніше належало [PERSON] та придбане останньою за 230\~525 гривень (а. с. 34). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 335691980 від 14 червня 2023 року, 27 червня 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано спільної часткової власності квартири, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1565243061101 (а. с. 30-31). Крім того, суд враховує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2023 року, справа №607/10563/22, залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року, яким позов [PERSON] до [PERSON] про вселення задоволено. Вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] (а.с. 115-120). Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України)\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, провадження №12-158гс18). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі №925/642/19, провадження №12-84гс20 та інші). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц, провадження №14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, провадження №12-61гс21 (пункт 148)). Отож, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про скасування та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення та скасування державної реєстрації права спільної часткової власності, суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України\~установлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вказано на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статей 316\~та 317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі статтею 2 цього Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, справа №607/81/20, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року, визнано недійсним розпорядження органу приватизації за №47542 від 21 травня 2018 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради, а також свідоцтво про право власності на житло, видане 21 травня 2018 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації про право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна\~ (однієї четвертої) частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , результати яких оформлено протоколом №454113 проведення електронних торгів від 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер лота: 392289. Припинено речове право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2023 року, справа №607/10563/22, залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року, вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи вказані рішення суду, які набрали законної сили та є чинними, [PERSON] має право користування спірним житлом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в яке він вселений. Приватизація квартири проведена з порушенням положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за відсутності заяви та згоди [PERSON] , який є постійним мешканцем квартири і набуття ним частини квартири внаслідок приватизації та подальше відчуження цієї частки через електронні торги за вказаних обставин порушує його право на житло і не створює у набувача права власності на неї. Водночас, свідоцтво від 27 грудня 2019 року, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бадер (Ломакіною) Л. В., зареєстровано в реєстрі за № 1607, і в ньому вказано, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з частки трикімнатної квартири, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке раніше належало [PERSON] та придбане останньою за 230\~525 гривень, і зареєстровано в Державному реєстрі 27 грудня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1565243061101, порушує законні права та інтереси [PERSON] як належного співвласника нерухомого майна квартири. За цих обставин, суд вважає, що ефективним способом відновлення права позивача є звернення з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва, яке видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бадер (Ломакіною) Л. В. 27 грудня 2019 року та зареєстровано в реєстрі за № 1607, про те, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з частки трикімнатної квартири, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки для відновлення порушеного права та його захисту позивачу необхідно зареєструвати за собою право на 1/4 частину спірної квартири в реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] \~зареєструвала спірну\~частку у\~майні за\~вищевказаною адресою\~саме на\~підставі цього\~свідоцтва,\~яке отримала\~за результатамиелектронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна\~ (однієї четвертої) частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , результати яких оформлено протоколом № 454113 проведення електронних торгів від 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер лота: 392289. Однак рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, справа № 607/81/20, зазначені електронні торги визнано недійсними, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню свідоцтво, отримане відповідачкою за результатами таких торгів. При цьому Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року № 361/953/16-ц (провадження № 61-3847 св 19) вказано, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, яка його отримала, щодо нерухомого майна, отже доводить дієвість та ефективність обраного позивачем способу захисту. Аналогічний висновок наведено Верховним Судом у постанові від 02 червня 2021 року у справі №351/1317/18 (провадження № 61-16345св20) та багатьох інших. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20), провадження № 12-83гс21, дійшла висновку про те, що "зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Заразом, суд звертає увагу, що видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бадер (Ломакіною) Л. В. 27 грудня 2019 року свідоцтво, яке зареєстровано в реєстрі за № 1607, про те, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з частки трикімнатної квартири, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стало підставою для державної реєстрації права власності на частку спірного нерухомого майна за відповідачкою. Отож, порушення права власності позивача відбулось і у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, а відтак підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50518932 від 27 грудня 2019 року, яке прийняте приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бадер (Ломакіною) Л. В. про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної спільної часткової власності на частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . При цьому абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви та ухвалення судом рішення) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] , заявлені [PERSON] позовні вимоги про скасування державної реєстрації спірної частки у нерухомому майні за вищевказаною адресою, опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, враховуючи обставини справи, вимога [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора, яким у спірних правовідносинах є нотаріус, про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття нотаріусом оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року, справа № 914/2350/18 (914/608/20)). Положення Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення. Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV встановлює, що у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Також чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV. Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідачки на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, відомості про право власності відповідачки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. Відтак, за встановлених обставин, третя позовна вимога [PERSON] про припинення та скасування державної реєстрації права приватної спільної часткової власності (речове право), розмір частки , за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , є неефективним способом захисту та суперечить змісту Закону № 1952-IV, яким врегульовано процедурні питання державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відтак суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги. Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , які заявлено до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бадер (Ломакіної) Л. В. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі\~№ 823/2042/16\~(пункт 36)). Зміст і характер правовідносин між [PERSON] та [PERSON] свідчать про те, що спір у позивача виник саме з відповідачкою щодо права власності на частку у квартирі та правомірності дій [PERSON] щодо реєстрації за нею права власності на частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не можуть бути звернені до приватного нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 Касаційний цивільний суд вказав, що положеннями частин першої та другої статті 1 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Виходячи з аналізу вказаних норм судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у виниклому між [PERSON] та [PERSON] спорі, оскільки його предметом є спір про право позивача на частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а отже, з урахуванням вищенаведених норм закону, це є підставою для відмови у задоволенні позову до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бадер (Ломакіної) Л. В. Щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При таких обставинах, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України\~і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України\~дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (провадження №14-448цс19)). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 01 липня 2023 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Також розділ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~ЦК України\~доповнено пунктом 19 і за його змістом, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» № 3450-IX від 08.11.2023). Так, із позовом у справі № 607/81/20 [PERSON] звернувся у грудні 2019 року, однак при огляді матеріалів цієї справи було встановлено, що на час звернення позивача до суду він не був обізнаний про реєстрацію спірної частки у квартирі за вищевказаною адресою за відповідачкою. Ці обставини стали відомі вже в ході судового розгляду з ініціативи [PERSON] Отож, [PERSON] не заявляв позовних вимог, які є предметом спору у справі № 607/24183/23, оскільки не мав такої процесуальної можливості, та з огляду на вищевказані положення ЦК України не пропустив строк позовної давності для звернення до суду у виниклому спорі. З позовом у справі № 607/24183/23 [PERSON] звернувся до суду засобами поштового відправлення №0505135733584 05 грудня 2023 року, а відтак підстав для застосування спливу строку позовної давності, як і підстав для його поновлення суд не вбачає. Згідно з\~ч.\~1,\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи той факт, що [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмір 3\~220,80 грн, а суд частково задоволив позовні вимоги, тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2\~147, 20 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial