Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

22.02.2024 року зазначена позовна заява надійшла до Рівненського районного суду Рівненської області. 25.03.2024 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 14 993,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 45 603,30 грн. за несвоєчасне виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року у цивільній справі №2/1716/856/2012. Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року у цивільній справі №2/1716/856/2012 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики від 12.01.2008 року в сумі 101 000,00 грн., а також 1 023,20 грн. судового збору, що разом становить 102 023,32 грн. Станом на 21.02.2024 року відповідач рішення суду не виконала, заборгованість не сплатила, тому, позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року інфляційних втрат в сумі 45 603,30 грн. та 3% річних в сумі 14 993,24 грн. за порушення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на заявлені вимоги до суду не направила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. На підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін та заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року у цивільній справі №1716/11/2012 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 12.01.2008 року в сумі 101 000,00 грн., а також 1 023,20 грн. судового збору, що разом становить 102 023,32 грн. Рішення суду набрало законної сили та на його примусове виконання стягувачу було видано виконавчий лист. Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначила, що відповідач не виконує зазначене рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року, у зв`язку з чим, просила стягнути з відповідача 3% річних в сумі 14 993,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 45 603,30 грн. за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року за порушення грошового зобов`язання. Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень, суду стало відомо, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.07.2020 року [PERSON] було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, у зв`язку з невиконанням виконавчого листа №1716/11/2012, виданого 20.11.2017 року. Відповідно до вимог ст.124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання виникають наслідки, передбачені цієї статтею. Згідно з цією нормою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 05.11.2011 року від 04.11.2011 року, від 30.03.2016 року, від 06.07.2016 року № 6-1946 цс 15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року справа № 6-2759цс15 та від 02 березня 2016 року справа № 6-2491цс15, дійшла висновку, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не надала доказів виконання рішення суду. Зважаючи на викладене вище, так як зобов`язання відповідача є грошовим, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання рішення суду, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року 3 % річних у сумі 14 993,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 45 603,30 грн., згідно з наданим позивачем розрахунком, перевіреним судом. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved