Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог. 31 травня 2024 року КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі КП «Теплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача, як власника нерухомого майна, на їх користь заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2023 року за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] в сумі 11580,16 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 921,11 грн., інфляційні втрати в сумі 2895,49 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Теплоенерго» відповідно до положень ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. КП «Теплоенерго» надає комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В результаті невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг станом на 21 травня 2024 року утворилась заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2023 року в сумі 11580,16 грн., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 921,11 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 2895,49 грн., нараховані за період з 01 листопада 2016 року по 23 лютого 2022 року. За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів, у зв`язку з чим поніс судові витрати на судовий збір в розмірі 3028 грн., які за правилами ст.141 ЦПК України в разі задоволення позову стягуються з відповідача на його користь. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 17). Позиції учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Головньова Л.М. в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначила, що позовна заява КП «Теплоенерго» надійшла до суду 31.05.2024 року, тому позивач пропустив строк позовної давності відносно позовних вимог про стягнення з неї суми як основного боргу, так і компенсаційних нарахувань згідно ст.625 ЦК України за листопад, грудень 2016 року та січень, лютий, квітень 2017 року. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини, встановлені судом. КП «Теплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.05.2024 року за номером 377511129, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 24.09.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Мушинським О.Ю. за реєстраційним номером 2367. Отже, відповідач [PERSON] є споживачем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . За розрахунком заборгованості, наданим позивачем КП «Теплоенерго» до позову станом на 21 травня 2024 року відповідач має заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання (у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування)\~у сумі 11580,16 грн., що утворилась за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2023 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~№ 2189-VIII від 09.11.2017 року, ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року, ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Відповідачем не подано заперечень на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості з оплати постачання теплової енергії та гарячої води. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана оплатити отримані нею послуги за спожиту теплову енергію та гарячу воду в розмірі 11580,16 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК\~України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми зобов`язання в розмірі 921,11 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2895,49 грн., нараховані за період з 01 листопада 2016 року по 23 лютого 2022 року. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності. Статями\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч. 2\~ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3\~ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст.\~261\~ЦК\~України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260\~ЦК\~України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 29\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., постановою КМУ від 11березня\~2020р.№\~211«Про\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусу\~COVID-19» з внесеними змінами установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому установлений строк дії карантину на території України продовжувався Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №6641 від 22.07.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023 року, а саме до 30.06.2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №64/2022\~від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1\~статті 106 Конституції України,\~ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, в останній раз Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024 з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Карантин в Україні діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а воєнний стан діє з 24.02.2022 року по 11.08.2024 року. У постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. У ст. 264 ЦК України установлено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарчу воду 31 травня 2024 року. З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що заборгованість відповідача з оплати послуг за спожиту теплову енергію та гарячу воду виникла за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2023 року, а відповідачем [PERSON] щомісячно частково вносилася плата за отримані нею спожиті послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. Такі обставини суд розцінює як доказ вчинення відповідачем щомісячно дій з погашення боргу за надані послуги постачання теплової енергії та гарячої води, тобто фактичного визнання боргу, а відповідно і переривання строку позовної давності, як зазначено у ст.264 ЦК України. З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем [PERSON] у період нарахування боргу, в межах строку позовної давності, вчинялись дії, які вказують на визнання нею боргу, а саме щомісячно проводились часткові оплати за надані комунальні послуги, суд приходить до висновку, що вказаними діями відповідача строк позовної давності переривався. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Полтавського апеляційного суду, викладеного в постанові від 31.08.2021 року у справі №\~554/2476/21, провадження\~№22-ц/814/2035/21. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, встановленого у ст.\~256, ст.257 ЦК України, з врахуванням п.12, п.19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.264 ЦК України. Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності. Отже позов\~КП «Теплоенерго»\~до\~ [PERSON] \~про\~\~стягнення заборгованості\~за\~спожиту теплову\~\~ енергію\~та\~гарячу\~воду підлягає повному задоволенню. Оскільки позов задоволено повністю, то відповідно до положень ст.141\~ЦПК\~України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджено документально. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: approved