Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 31200 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що поліцейським 3 батальйону 2 роти УПП у Дніпропетровської області сержантом поліції Ярошенком К.О. 07 березня 2023 року винесено постанову серії ЕАС № 6641856, якою на позивача [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП. Даною постановою встановлено, що позивач 06 травня 2023 року о 23 годині 53 хвилини керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ 316 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , належному [PERSON] , який своєчасно не пройшов технічний контроль, чим порушив пункт 31.3(б) ПДР України. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області №514/345/23 від 13 квітня 2023 року скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6641856 від 07 березня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.3 ст.121 КпАП України через відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.121 КУпАП - закрито. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 13 квітня 2023 року у справі № 514/345/23 залишено без змін. Позивач вказує, що незаконними діями працівників поліції йому було завдано значну моральну шкоду. Незаконні дії виразились у тому, що працівник поліції виніс постанову за відсутності підстав для цього, відсутній склад адміністративного правопорушення. Закриття адміністративної справи свідчить про те, що постанова винесена незаконно, а крім того відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини. Скасування постанови у позивача зайняло 3 місяці 27 днів. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник відповідача, [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги мотивує тим, що 07.03.2023, під час несення служби з охорони публічного порядку та безпеки, поліцейським було виявлено транспортний засіб, зупинка якого була здійснена з порушенням вимог п. 2.3.а Правил дорожнього руху. На підставі наведеного факту поліцейським було встановлено водія такого транспортного засобу та здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, оцінивши докази згідно вимог ст. 252 КУпАП, враховуючи, що правопорушення (порушення перевезення вантажу на т/з, що підлягав ОТК) вчинено в присутності поліцейського, виявлено ним безпосередньо в момент вчинення такого правопорушення, поліцейським було винесено відповідну постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП про притягнення позивача, який керував вказаним транспортним засобом та здійснив його зупинку, до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. В подальшому вказана постанова про притягнення позивача до відповідальності була скасована судом в судовому провадженні за відповідним позовом, поданим позивачем, у зв`язку з неможливістю для суду встановити, що позивачем вчинено інкриміноване йому правопорушення. Тобто, скасування складеної поліцейським постанови зумовлено недостатністю доказів вчинення позивачем правопорушення. Звертаю увагу суду, що під час виявлення правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття рішення за результатами такого розгляду поліцейський діяв в межах наданої йому компетенції, стягнення ним накладено в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за виявлене правопорушення, жодних вимог чинного законодавства він не порушував та виконував свої службові обов`язки з метою виконання завдань та функцій поліції, про що вказано також в рішенні Тарутинського районного суду Одеської області від 13.04.2023 по справі № 514/345/23. Отже, за таких умов його дії не можуть бути визначені як незаконні. Таким чином, як вбачається з викладеного, під час виявлення правопорушення, розгляду справи за ч. 3 ст. 121 КУпАП відносно позивача та прийняття відповідного рішення поліцейський діяв в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Останнім відносно позивача були вчинені певні процесуальні дії, визначені нормами чинного законодавства, з метою реалізації повноважень поліції, та результатом вчинення таких дій є прийнята ним постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому скасована судом. А відтак, такі дії та рішення не можуть бути розцінені як неправомірні чи протиправні, натомість такі дії є законними, оскільки вчинені на підставі та у суворій відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства, а прийняте поліцейським рішення по справі про адміністративне правопорушення є наслідком таких дій. Жодних дій, які б виходили за межі наданих повноважень, поліцейським не вчинялось, що підтверджується, зокрема, тим, що позовна заява не містить в собі посилань на такі обставини. При цьому, варто зауважити, що дії поліцейських зі складання постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема щодо позивача, в тому числі й у випадку скасування таких постанов в подальшому, не визначені чинним законодавством як неправомірні чи незаконні (навпаки, передбачені як виключна компетенція поліцейських) та не визнані такими уповноваженими органами у встановленому порядку, а чинне законодавство передбачає право особи оскаржити прийняте по справі про адміністративне правопорушення рішення в судовому порядку, яке і було реалізоване позивачем. Відтак, твердження позивача в його позовній заяві про незаконність дій поліцейських за таких умов є надуманими та безпідставними. Зауважую, що передумовою стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями відповідних посадових осіб, є встановлення факту наявності незаконних дій або визнання їх такими. Втім, всупереч твердженням позивача, судове рішення, на яке посилається позивач в своєму позові, обґрунтовуючи незаконність дій поліцейських, не встановлює факту незаконності складення поліцейськими відносно позивача адміністративних матеріалів. Крім того, представник позивача зазначила, що будь-яких аргументованих доказів заподіяння шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано. Позивачем не доведено факт спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди, що є обов`язковою передумовою для розгляду судом можливості щодо прийняття рішення про відшкодування такої шкоди, не доведено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 23 ЦК. У зв`язку із цим позовна вимога про відшкодування такої шкоди не підлягає задоволенню, зокрема, з мотивів недоведеності факту заподіяння такої шкоди і її розміру. В даному випадку на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюджені вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки поліцейський, діями якого позивачу нібито заподіяна шкода, не є посадовою особою будь-якого з таких органів та його дії, якими, як стверджує позивач, завдано моральної шкоди, жодним чином не пов`язані з оперативно-розшуковою діяльністю, здійсненням досудового розслідування або виконанням завдань та функцій прокуратури чи суду. Отже, за наведених вище обставин, враховуючи, що поліцейський діяв в спосіб та в межах наданих законом повноважень, його дії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, жодних доказів протилежного матеріали справи не містять, підстави для відшкодування шкоди, яку нібито зазнав позивач у зв`язку із складанням відносно нього певної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, відсутні, а відтак позовні вимоги щодо відшкодування такої шкоди задоволенню не підлягають. Представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на наступне. Так, на 4-5 аркушах відзиву зазначено, що «за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, оцінивши докази згідно вимог ст. 252 КУпАП, враховуючи, що правопорушення (порушення перевезення вантажу на т/з, що підлягав ОТК) вчинено в присутності поліцейського, виявлено ним безпосередньо в момент вчинення такого правопорушення, поліцейським було винесено відповідну постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП про притягнення позивача, який керував вказаним транспортним засобом та здійснив його зупинку, до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. В подальшому вказана постанова про притягнення позивача до відповідальності була скасована судом в судовому провадженні за відповідним позовом, поданим позивачем, у зв`язку з неможливістю для суду встановити, що позивачем вчинено інкриміноване йому правопорушення. Тобто, скасування складеної поліцейським постанови зумовлено недостатністю доказів вчинення позивачем правопорушення». Вказані обставини мають преюдиційне значення для даної справи, на цьому можна було б зупинитися на не надавати оцінки означеним вище доводам відповідача. Проте вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб MERCEDES-BENZ 316 CDI яким керував позивач, взагалі не підлягав обов`язковому технічному контролю. З даними висновками суду першої інстанції стосовно незаконності та необґрунтованості прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення погодився і суд апеляційної інстанції, навівши відповідне правове обґрунтування. Таким чином, працівник поліції в означений справі або з прямим умислом, або через необізнаність у знаннях Правил дорожнього руху притягнув позивача до адміністративної відповідальності, та більше того, після скасування постанови судом першої інстанції посадовими особами відповідача таке рішення оскаржувалося в апеляційному порядку. Більше того, рішення суду не ґрунтується на недостатності доказів вчинення позивачем правопорушення. Тому вважаємо, що поліцейським було прийнято відносно Позивача очевидно незаконну та необґрунтовану постанову, оцінка якій була надана у відповідних рішеннях судів, які набрали законної сили. У позовній заяві позивачем детально викладено правову позицію щодо стягнення з відповідача моральної шкоди з посиланням на норми права та актуальну судову практику.\~\~ При цьому, заперечення щодо вказаного розрахунку по суті у відзиві не відображені. Також, зазначив представник позивача, у п. 3 відзиву наявне твердження, що «враховуючи всі обставини справи, принципи розумності та справедливості, - скасування у встановленому порядку постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є достатньою справедливою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання такої постанови». Відшкодування моральної шкоди є безумовним правом позивача, передбаченим законодавством та яким він користається з метою поновлення порушеного права з огляду на винесення відносно нього очевидно не законної постанови поліцейського, докладання зусиль щодо її оскарження в судовому порядку, ще й у апеляційному суді Усталена судова практика вказує на те, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини та від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. Отже представник відповідача у своєму відзиві не врахував висновки Верховного Суду та Одеського апеляційного суду (зокрема за 2024 рік) щодо відшкодування шкоди у разі здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення та дійшов помилкового висновку про те, що факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду без належного встановлення фактичних обставин справи. Моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через складення очевидно не законної постанови працівником поліції, у зниження ділової репутації, приниження позивача в очах близьких, рідних, знайомих через обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для захисту та поновлення своїх прав при розгляді справи в судах а також користуватись послугами адвоката, на що позивач витрачав кошти. Представник відповідача, [PERSON] надала суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Чинним законодавством в даному випадку передбачено відшкодування фізичним та юридичним особам шкоди, завданої лише незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади (їх посадових осіб) та така шкода повинна відшкодовуватись в загальному порядку і саме за рахунок коштів Державного бюджету. За змістом ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 19 Конституції України вбачається, що незаконними є лише такі дії поліцейських, які суперечать нормам чинного законодавства. Однак, вказуючи на незаконність дій поліцейських, якими, нібито, завдано шкоду, позивач не зазначає, яким саме нормам законодавства суперечать дії поліцейських в даному випадку. Разом з тим щодо тверджень позивача (з відповідними посиланнями на правову позицію Верховного Суду) про встановлення факту незаконності дій поліцейських відповідною постановою про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, варто зазначити, що, відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, вважаємо, під дієсловом «враховує» треба розуміти ознайомлення з висновком та його осмислення. Суд вправі не погодитись з висновком Верховного Суду, обґрунтувавши незгоду, якщо, наприклад, останній не аналізував норми права, які враховувались ним у даній справі під час системного аналізу. Як вже зазначено у відзиві на позов (з відповідними обґрунтуваннями), всі дії поліцейських, направлені на виконання останніми їх службових обов`язків, вчинені ними в межах компетенції та на виконання вимог чинного законодавства. Жодних доказів, які б свідчили про те, що поліцейські діяли всупереч вимогам законодавства, тобто вчинили незаконні дії, матеріали справи не містять, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито судом не з підстав вчинення поліцейськими незаконних дій (порушення вимог чинного законодавства). Таким чином, враховуючи обставини даної справи, вважаємо, що відступ від позиції Верховного Суду, на яку посилається представник позивача у своїх поясненнях, є обґрунтованим. Для прийняття обґрунтованого, об`єктивного, законного та виваженого рішення, суд має надати оцінку діям відповідача щодо наявності підстав для винесення постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в контексті практики Верховного Суду щодо відшкодування шкоди у разі здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення та положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В силу положень Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінального процесуального кодексу України, Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Департамент патрульної поліції не відноситься до жодного з перелічених у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» державних органів. Окрім того, положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в частині закриття справи про адміністративне правопорушення жодним чином не поширюють дію цього Закону на Департамент патрульної поліції, оскільки відповідно до змісту цього Закону, такі випадки поширюються на суди, рішення яких щодо притягнення до адміністративної відповідальності були скасовані судами вищих інстанцій, а справи про адміністративні правопорушення закриті. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача адвокат Цвігун А.В. надав суду клопотання, в якому\~ підтримав\~ доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання, в якому просила у задоволенні позову відмовити з підстав, що зазначені у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив та розглянути справу за її відсутністю. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, поліцейським 3 батальйону 2 роти УПП у Дніпропетровської області сержантом поліції Ярошенком К.О. 07 березня 2023 року винесено постанову серії ЕАС № 6641856, якою на позивача [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП. Даною постановою встановлено, що позивач 06 травня 2023 року о 23 годині 53 хвилини керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ 316 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , належному [PERSON] , який своєчасно не пройшов технічний контроль, чим порушив пункт 31.3(б) ПДР України. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області №514/345/23 від 13 квітня 2023 року скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6641856 від 07 березня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.3 ст.121 КпАП України через відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.121 КУпАП - закрито. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 13 квітня 2023 року у справі № 514/345/23 залишено без змін. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, частиною першою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. Разом з тим, частиною другою статті 1176 ЦК України визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди, передбачене пунктом 5 статті 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до положень частини п`ятої та шостої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Такі висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даній справі підставою для відшкодування моральної шкоди є неправомірне складання щодо позивача [PERSON] постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, що підтверджується постановою суду про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує тієї обставини, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №158/272/21 (провадження № 61-12280св21), зазначено, що «цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду». В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що внаслідок протиправних дій працівників поліції у зв`язку з незаконним винесенням постанови, він був змушений доводити свою правоту в судовому порядку, витрачати час та кошти для доведення незаконності дій та рішення працівника відповідача, вимушений був змінити звичний спосіб життя, зазнав душевних страждань та переживань, постійної тривоги. Враховуючи, що постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] скасована та провадження по справі закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про те, що доведено факт наявності завданої позивачу шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем. Суд вважає, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, а саме, винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення, позивач зазнав моральних переживань та страждань, причиною яких є нервове напруження, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків. За встановлених обставин справи, суд доходить висновку про те, що скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, є підставою для відшкодування позивачу за рахунок держави моральної шкоди. Частиною другою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Однак, положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення діють загальні правила відшкодування моральної шкоди. А тому, з урахуванням: характеру правопорушення; тривалості вимушених змін для позивача: з дати винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення і до її скасування із закриттям провадження у справі; необхідності докладання позивачем зусиль по доказуванню незаконності складення щодо нього постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, та для відновлення порушених прав, що призвело до моральних страждань та переживань, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 гривень. В задоволенні решти вимог позивачу слід відмовити. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial