Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивачка 15.04.2024 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на дитину за минулий період, зокрема, за останні шість місяців у розмірі 74400 грн. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач, який проживає окремо від сім`ї, не бере участі у вихованні дитини, не надає їй належного матеріального утримання, при цьому є військовослужбовцем, має достатній дохід, не має на утриманні інших неповнолітніх та непрацездатних осіб. Вихованням і утриманням дитини займається лише позивачка, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та має також право на аліменти від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка у поданій до суду заяві просила справу розглянути без її участі, позов підтримала і просила його задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст .280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. \~ \~ \~ \~Установлено, що у шлюбі сторін позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються її права на належне утримання з боку батька, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини.\~Держави-учасниці\~зобов`язуються забезпечити\~дитині такий\~захист і\~піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обов`язки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб,\~які відповідають\~за неї\~за законом,\~і з\~цією метою\~вживають всіх\~відповідних законодавчих\~і адміністративних\~заходів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема, те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який проходить військову службу, розмір його доходу невідомий; 3) відсутність даних щодо наявності у відповідача інших дітей та непрацездатних утриманців; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів на малолітнього сина у частці заробітку (доходу), що становить одну четверту частину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя в частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд установив, що позивачка перебуває у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною до\~досягнення нею\~трирічного віку,\~потребує матеріальної\~допомоги від\~чоловіка,\~а останній\~може надавати\~таку допомогу. \~ \~ \~ \~З урахуванням установлених обставин суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів на дружину в частці від його заробітку (доходу), яка становить 1/6 (одну шосту) частину. \~ \~ \~ \~Третя позовна вимога про стягнення аліментів на дитину за минулий період не підлягає до задоволення, оскільки позивачка в порушення вимог ч. 2 ст. 191 СК України не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх отримати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача 2422,40 грн (по 1211,20 грн за кожну з двох задоволених вимог майнового характеру) судового збору в дохід державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989 (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21.12.1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 80, 84, 180, 181, 182, 183 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved