Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії за період з 01.12.2021 по 30.04.2022 в розмірі 332802,53 грн. В обґрунтування поданого позову Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зазначає, що відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2021 належать нежитлові приміщення підвалу №1,І,ІІ в літ. «А-3» загальною площею 49,4 кв.м., №2а, 3 площею 35,7 кв.м., №2,4-7 площею 68,7 кв.м., нежитлові приміщення 2-го поверху №1-14 загальною площею 284,4 кв.м. в літ «А-3», 3-го поверху №1-16 загальною площею 327,9 кв.м. в літ. «А-3» та нежитлові приміщення першого поверху №І, ІІ, 1-8 в літ. «А-3», площею 111,4 кв. м., що розташовані по [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання, вказані приміщення використовуються з метою ведення господарської діяльності. За період користування тепловою енергією з 01.12.2021 по 30.04.2022 відповідачем спожито теплової енергії на суму 332802, 53 грн. за кожен розрахунковий період відповідачу направлялися рахунки фактури про оплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила проводити у її відсутності, та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву суду не подав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що дії відповідача свідчать про порушення, не визнання або оспорювання охоронюваних законом його цивільних прав та інтересів. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надаються послуги з теплопостачання в централізовану систему теплопостачання житлового фонду міста на потреби опалення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2021 належать нежитлові приміщення підвалу №1,І,ІІ в літ. «А-3» загальною площею 49,4 кв.м., №2а, 3 площею 35,7 кв.м., №2,4-7 площею 68,7 кв.м., нежитлові приміщення 2-го поверху №1-14 загальною площею 284,4 кв.м. в літ «А-3», 3-го поверху №1-16 загальною площею 327,9 кв.м. в літ. «А-3» та нежитлові приміщення першого поверху №І, ІІ, 1-8 в літ. «А-3», площею 111,4 кв. м., що розташовані по [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання, вказані приміщення використовуються з метою ведення господарської діяльності. Постачання теплової енергії підтверджується актами включення до джерела теплової енергії №173/27436 від 04.12.2020, № 173/27407 від 01.04.2021, № 173/30361 від 19.11.2021. 17 серпня 2023 року відповідачу було направлено досудове повідомлення про наявність заборгованості за використану теплову енергію та пропозицію з її оплати. Споживання теплової енергії на потреби опалення приміщень за адресою: [ADDRESS] , з 01.12.2021 регулюється на підставі публічного індивідуального договору. Відповідно до п. 23 Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За правилами ст. ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник в силу прямої норми закону несе тягар утримання належного йому майна, в тому числі й щодо сплати комунальних послуг. Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд дійшов висновку про те, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Враховуючи те, що факт відсутності письмового договору про надання послуги з постачання теплової енергії сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також встановлено, що протягом місяця з дня розміщення позивачем індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відповідач про свою відмову укласти договір на постачання теплової енергії чи про свою незгоду із умовами договору до позивача у письмовому вигляді не направив, втім споживав надану позивачем теплову енергію, а тому, відповідач вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору на постачання теплової енергії, положення якого відповідають типовому договору. Відповідно до частини 6 статті 25\~Закону України\~«Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 11 ЦК України. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за період з 01.12.2021 по 30.04.2022 у сумі 332802,53 грн. підтверджується документально належними та допустимими доказами, наданими позивачем та наявними у справі, в зв`язку з чим розрахунок заборгованості, наданий позивачем, сумніву не викликає та приймається судом. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в спростування обставин, на які посилається позивач, щодо ненадання взагалі або надання неналежної якості послуг за цієї адресою, не надано доказів того, що він відмовився у встановленому законом порядку від послуг позивача або про відключення споживача від системи опалення. Доказів в спростування наявності заборгованості у відповідача по сплаті за послуги постачання теплової енергії, відповідачем суду також не надано. Відповідно частини 1 статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приймаючи до\~уваги викладені\~обставини,\~враховуючи доведеність\~з боку\~позивача факту\~порушення відповідачем\~умов договору\~та чинного\~законодавства України,\~суд визнає\~вимоги позивача\~щодо стягнення\~з відповідача\~заборгованості за індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 30.04.2022 у сумі 332802,53 грн. Розв`язуючи питання\~розподілу судових\~витрат між\~сторонами суд\~виходить з\~вимог ч.\~1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4992,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved