Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Зміст позовних вимог. 20.06.2024 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 2004 року по 2009 рік вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від спільного життя [INFO] народився син, [PERSON] . На цей час син досяг повноліття, навчається у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на денній формі навчання, не має змоги влаштуватися на роботу, щоб отримувати самостійний заробіток. Її чоловік працює оператором видобутку нафти і газу у НГВУ, отримує заробітну плату та утримують двох спільних неповнолітніх дітей. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання чи до досягнення 23-річного віку. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. 21.06.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду на 02.07.2024 року на 08:30 год за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 01.07.2024 року відповідач подав заяву про відкладення справи через неотримання позову з доданими матеріалами. У зв`язку з цим відкладено розгляд справи на 16.07.2024. 03.07.2024 року від позивачки та від третьої особи надійшли заяви про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність. 04.07.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги він визнає частково, не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку. Так, він не має постійної роботи та стабільного заробітку, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також дружина, [PERSON] , яка на цей час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку. Крім того зазначає, що син [PERSON] навчається на держбюджетній формі, в режимі он-лайн, в гуртожитку чи на винайманій квартирі за місцем навчального закладу не проживає, проживає за місцем реєстрації в м. Охтирка, тому гроші на проїзд та проживання не витрачає. Позивачка не надала доказів, які б підтверджували її витрати в зв`язку з навчанням сина, розмір аліментів, який вона просить, є необґрунтованим. Тому просить задовольнити позовні вимоги частково, справу розглянути в його відсутність. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.06.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.05.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с. 5, 3). Відповідно до довідки №66-04-320/594 від 06.09.2023 [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», форма сплати за навчання держбюджетна, термін навчання: 01.09.2023 30.06.2027 (а.с. 6). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; та у п. 20 зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги доводи позивачки щодо неможливості самостійно забезпечити потреби сина, а також те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, навчається на держбюджетній, денній формі навчання. Також суд враховує стан здоров`я, матеріальний стан сторін, те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів про доходи суду не надав, копію трудової книжки надав неповну, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , хоча примусове стягнення аліментів на утримання останніх не здійснюється, з його пояснень дружина на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , хоч офіційно про це доказів суду не надав. За таких обставин, суд дійшов висновку достатнім і справедливим стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/8 частини щомісячно від всіх видів заробітку та доходів відповідача, до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років, такий розмір буде необхідним і достатнім для утримання сина та не порушуватиме балансу інтересів обох сторін. При цьому суд не погоджується із доводами відповідача, викладеними в відзиві на позов щодо стягнення з нього на утримання повнолітнього сина аліментів у розмірі 1/10 частини, суд вважає такий розмір буде несправедливим та недостатнім, оскільки доказів про неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина суду не надано, доказів про доходи та сукупний дохід сім`ї відповідача суду не надано. Суд виходить з того, що хоча повнолітній син і проживає разом з матір`ю, однак, він навчається на денній формі навчання та у зв`язку з цим не має змоги працювати і отримувати свій заробіток, а з урахуванням потреб дитини та конкретних обставин справи розмір аліментів 1/8 частина буде справедливим і пропорційним. В позовній заяві [PERSON] просить суд\~стягнути з\~відповідача аліменти\~у визначеному\~нею розмірі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~прожитковий мінімум\~-\~вартісна величина\~достатнього для\~забезпечення нормального\~функціонування організму\~людини,\~збереження його\~здоров`я\~набору продуктів\~харчування (далі\~-\~набір продуктів\~харчування),\~а також\~мінімального набору\~непродовольчих товарів\~(далі\~-\~набір непродовольчих\~товарів)\~та мінімального\~набору послуг\~(далі\~-\~набір послуг),\~необхідних для\~задоволення основних\~соціальних і\~культурних потреб\~особистості. Прожитковий мінімум\~визначається нормативним\~методом у\~розрахунку на\~місяць на\~одну особу,\~а також\~окремо для\~тих,\~хто відноситься\~до основних\~соціальних і\~демографічних груп\~населення: дітей\~віком до\~6\~років; дітей\~віком від\~6\~до 18\~років; працездатних\~осіб; осіб,\~які втратили\~працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. В ч. 2\~ст. 182 СК України\~зазначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже,\~положеннями\~СК України\~передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів. Враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до його закінчення, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку чинним законодавством України, не передбачено встановлення для нього мінімального гарантованого розміру аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права сторін з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що існують достатні правові підстави для часткового задоволення позову. Щодо судових витрат. На підставі ст.141 ЦПК України, так як позивачку було звільнено від сплати судового збору по даній категорії справи, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial