Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, визначити місце проживання малолітніх дітей сина [PERSON] , сина [PERSON] - разом з ним як батьком і як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує дітей. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 серпня 2010 року він зареєстрував шлюб із відповідачем [PERSON] у Лішнянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 10. Від вказаного шлюбу у них народились діти: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільно не проживають з 2021 року, господарства не ведуть. Спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. На даний час у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Це спричинено систематичним байдужим ставленням, як до дітей так і до нього, усі кошти відповідач, витрачає на власні потреби. На думку його дружини, вона хоче жити для себе, а він як батько зобов`язаний забезпечувати дітей самотужки. Постійні сварки дуже негативно впливали на психіку малолітніх дітей, з 2021 року він із малолітніми синами проживає окремо. Така поведінка відповідача продовжується протягом тривалого часу, вона нестерпна для нього, приносить йому та дітям лише негативні емоції, душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їх сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунулася від необхідності виховання, піклування та створення в сім`ї затишку та взаєморозуміння. Вважає, що подружні відносини між ним та відповідачем фактично припинилися, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Малолітні діти - [PERSON] , та [PERSON] , проживають з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач готує документи про виїзд за кордон, де вона планує побудувати собі нове життя, а тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 03.06.2024 в зазначеній справі залишено позовну заяву без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків. 17.06.2024 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, долучено письмові докази на підтвердження позовних вимог та квитанції про сплату судового збору за позовними вимогами. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2024 після одержання судом інформації відповідного органу про місце реєстрації відповідача, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08.07.2024. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, 28.06.2024 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання, яке призначалось на 08.07.2024 не з`явилася, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності із зазначенням про те, що не заперечує проти задоволення позову, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи, головний спеціаліст відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради подала суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності. Заперечень з приводу задоволення позову у поданій заяві не висловила, не заперечила проти його задоволення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 08.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 15.07.2024 о 10.15 год. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач 15.07.2024 подав суду заяву у якій просив провести судовий розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задоволити, судові витрати залишити за ним. Відповідач в судове засідання, не з`явилася, подавши суду заяву у якій просила судовий розгляд справи здійснювати без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечила, після розірвання шлюбу просила їй залишити прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи, головний спеціаліст відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради подала суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності, оскільки зайнята в іншому судовому процесі. Заперечень з приводу задоволення позову у поданій заяві не висловила, не заперечила проти його задоволення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд оцінивши докази у сукупності, вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Матеріалами справи встановлено, що 19 серпня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб уЛішнянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 19 серпня 2010 року. Від указаного шлюбу у сторін народились спільні діти син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідними копіями свідоцтв про їх народження. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі являється те, щоу них відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони спільно не проживають з 2021 року, господарства не ведуть, у їх відносинах відсутнє порозуміння та повага. Сім`я розпалася та існує формально. З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З моменту звернення позивача з даним позовом до моменту розгляду справи судом сторони мали достатньо часу для примирення, а позивач вправі був скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їх неповнолітнім дітям, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу за відповідачем прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Щодо позову в частині визначення місця проживання дитини, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як встановлено вище, [PERSON] та [PERSON] є батьками[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За наслідками розгляду позовної вимоги про розірвання шлюбу, судом прийнято рішення про розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] . Вказаним рішенням встановлено, що обставини справи об`єктивно свідчать про те, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами по справі наявний спір про визначення місця проживання їхніх малолітніх дітей. Позивач, з урахування інтересів дітей та їх прихильності до нього, як батька, вважає, що діти повинні і надалі залишитись проживати разом з ним. З витягу № 005786/28-2024 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований разом з дітьми[PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження умов проживання від 27.05.2024, складеного посадовими особами відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , забезпечені усім необхідним для проживання та розвитку, порушення прав та інтересів дітей не виявлено. Мати дітей - [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю № 645905 від 17.06.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно довідки № 01-10/71 від 15.05.2024 виданої директором Лішнянськї НВК Дрогобицької міської ради Львівської області, [PERSON] цікавиться навчанням сина [PERSON] , відвідує заплановані батьківські збори, бере участь у вихованні та догляді за ним. Відповідно до довідки № 01-22/15 від 16.05.2024 закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 11 «Світлячок» Дрогобицької міської ради Львівської області, [PERSON] дійсно відвідує вказаний заклад дошкільної освіти, приводить його в заклад та забирає - батько [PERSON] , який цікавиться освітою дитини, бере участь у групових батьківських зборах. Згідно ч. 4 статті 19 СК України та передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, органом опіки та піклування не надано висновку щодо розв`язання спору, з врахуванням поданої заяви представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про розглядати справу у її відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі доказами. Разом з тим, пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Судом беззаперечно встановлено, що даний час [PERSON] та [PERSON] повністю адаптовані до соціально-сімейних умов, створених їх батьком. Таким чином, за переконанням суду, у якнайкращих інтересах дітей буде збереження їхніх теперішніх зв`язків, які забезпечать їм розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. За таких обставин суд вважає вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами немайнового характеру і підтверджуються відповідними квитанціями, враховуючи позицію позивача, а тому такі витрати слід залишити за останнім. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved