Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

09.05.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 24.04.2024 для продовження розгляду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ТРЕЙД ЛТД» (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з поворотної безпроцентної фінансової допомоги за договором №1 від 28.12.2020 у розмірі 227700 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, та які вона планує понести у зв`язку з розглядом даної справи. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.12.2020 між сторонами укладено Договір позики поворотної безпроцентної фінансової допомоги на суму 227700 грн на строк три роки з моменту надходження суми позики на банківський рахунок Позичальника. Однак відповідач на день звернення із даним позовом, суму позики не повернув. Ухвалою суду від 13.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Ухвала доставлена до електронного кабінету відповідача 13.05.2024. 04.06.2024 до суду надійшов відзив та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У відзиві\~відповідач проти\~позову заперечував,\~просив відмовити\~в його\~задоволенні.\~Оскільки на\~даний момент\~відповідач не\~може знайти\~свій примірник\~вищезазначеного договору,\~тобто факт\~укладання договору\~ним ставиться\~під сумнів.Факт отримання грошових коштів від позивача відповідач теж підтвердити не може. По-перше, у відповідача відсутні дані, які б підтверджували або спростовували укладання спірного договору та надходження коштів від позивача згідно квитанції на суму 227700,00 грн. По-друге, банківська установа на рахунок в якій позивач перераховувала грошові кошти в розмірі 227700,00 грн згідно квитанції № 02/10 від 28.12.2020, а саме: АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» з 10.09.2021 знаходиться в ліквідації і відповідач не має доступу до інформації по рахунку, для підтвердження чи спростування отримання грошових коштів згідно квитанції. Ухвалою від 17.06.2024 в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. 20.06.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів, а саме: оригіналу договору позики№1 поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 20.12.2020; оригіналу квитанції № 02/10 від 28.12.2020. Ухвалою суду від 21.06.2024 клопотання було задоволено та витребувано вказані докази. 03.07.2024 позивач надала оригінали витребовуваних документів. В порядку ст. 96 ЦПК України оригінали поданих позивачем документів повернуті останній за її клопотанням. 12.07.2024 відповідач подав клопотання про призначення експертизи, яке ухвалою від 17.07.2024 залишено без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, що встановлено ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи 28.12.2020 між позивачем (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР-ТРЕЙД ЛТД» (Позичальник) в особі директора [PERSON] укладено Договір позики № 1 поворотної безпроцентної фінансової допомоги (далі Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору, позикодавець надає позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. У відповідності до п. 2.1 Договору, сума позики становить 227 700 грн. Пунктом 4.1 Договору визначено, що строк позики становить 3 роки з моменту надходження суми позики на банківський рахунок Позичальника. На виконання умов Договору, 28.12.2020 позивачем перераховано на банківський рахунок Позичальника ( [NUMBER] ), реквізити якого зазначені в Договорі, кошти у розмірі 227 700 грн, що підтверджується банківською квитанцією №02/10 від 28.12.2020. 29.12.2023 позивач направив до відповідача претензію з вимогою про повернення коштів. Позичальник суму позики не повернув, що відповідач не заперечує. Суд зазначає, що позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачені обмеження також й щодо суми позики. Таким чином, вищезазначений договір, що був укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статтями 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказане відповідає правовій позиції викладеної Верховним Судом України у постановах від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 24.02.2016 у справі № 6-50цс16. Договір укладений між сторонами у письмовій формі містять усі зазначені у ст. 1046 ЦК України умови, згідно якого відповідачу передано кошти як поворотна безпроцентна фінансова допомога (у борг) та квитанція про перерахування відповідачу грошових коштів на його реквізити. Відповідачем в порядку ст. 81 ЦПК України ці доводи позивача не спростовані. Також, суд враховує, що відповідачу направлялася претензія, тобто останньому мало бути відомо про наявність укладеного Договору, однак будь-яких пояснень з цього приводу суду не надано. Доводи, що відповідач не може знайти свій примірник вищезазначеного Договору, а банківська установа на рахунок в якій позивач перераховувала грошові кошти знаходиться в ліквідації і відповідач не має доступу до інформації по рахунку, суд оцінює критично. Оскільки саме по собі посилання на відсутність Договору не можна вважати належним доказом не укладення такого договору, з огляду на те, що такий договір наданий позивачем. В іншій частині доводів, відповідач не надав доказів ліквідації банківської установи, неможливості доступу до рахунку, та яким чином це впливає на необґрунтованість вимог позивача. Як зазначалося вище доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2277 грн. Інших витрат сторонами не заявлено. Так само, відповідної заяви до закінчення судових дебатів у справі в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання доказів сторони не подавали, тому підстави для вирішення питання розподілу інших судових витрат відсутні.

Outcome: approved