Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01.03.2016 року по 01.12.2021 року в сумі 96162 грн. 87 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] . Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 17820 грн. 41 коп. та 3 % річних в сумі 7666 грн. 09 коп.. Всього просив стягнути 121649 грн. 37 коп., посилаючись на не виконання зобов`язань відповідачами. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.03.2023 №268/0/15-23, суддя Бабенко Ю.П. припинив здійснювати правосуддя в Київському районному суді м. Полтави, у зв`язку із достроковим закінченням відрядження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.04.2023 року справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22.03.2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Зазначила, що вона не є споживачем житлово комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , оскільки не являється власником ( співвласником майна) та не проживає за адресою квартири щодо якої рахується борг починаючи з 2015 року, тобто у даному випадку вона не є належним боржником, оскільки не була та не є в період, про який йдеться в позовній заяві споживачем житлово комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , в також не є власником квартири. Також зазначила, що у позові йдеться про те, що період виникнення заборгованості складає з 01.03.2016 року по 01.12.2021 року, а позивач звернувся до суду у листопаді 2022 року, відтак позивачем пропущено строки позовної давності в три роки. Просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви в частині стягнення з неї, як з солідарного боржника на користь позивача заборгованості за послуги теплопостачання. 27.03.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначила, що взаємовідносини між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачами врегульовано договором про надання послуг теплопостачання від 03.04.2013 року. Предметом договору є надання послуг з централізованого опалення за адресою [ADDRESS] . Суб`єктами користування послугами є 3 особи. На сьогодні договір чинний та підлягає належному виконанню. Вказувала, що п.10.10 договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років та встановили, що вказаний строк застосовується до правовідносин, які виникли до укладення даного договору. Окрім того, строк позовної давності переривався неодноразово, відповідачі визнали борг і почали частково сплачувати за послуги теплопостачання ще з червня 2015 року у сумі 50 грн, у травні 2017 року у сумі 1100 грн., у листопаді 2021 року у сумі 1266 грн.. 06.05.2016 року у справі №552/1868/16-ц видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за надання послуг з теплопостачання за період з 01.12.2013 року по 01.03.2016 року у розмірі 18013,19 грн.. Ухвалою від 31.01.2022 року скасовано судовий наказ, виданий 06.05.2016 року. 21.08.2019 року по справі №552/4571/19 видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за надання послуг з теплопостачання за період з 01.03.2016 року по 01.07.2019 року у сумі 63992,91 грн.. Ухвалою від 19.11.2021 року скасовано вказаний судовий наказ. Посилалась на те, що першочергове звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 13.04.2016 року та 13.08.2019 року до Київського районного суду м. Полтави з заявами про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води вплинуло на перебіг строків позовної давності. Факт звернення до суду із заявами про видачу судових наказів 13.04.2016 року та 13.08.2019 року, а також факт скасування судових наказів 19.11.2021 року та 31.01.2022 року двічі переривали перебіг строку позовної давності. Вказувала, що позовна давність станом на 12.03.2020 не сплила, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач у судове засідання свого представника не направив, попередньо звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи за відсутності їх представника. У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили у задоволенні позову у частині вимог до [PERSON] відмовити. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що відповідачі\~\~користуються послугами з теплопостачання, які\~\~надаються їм ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго" відповідно до договору від 03.04.2013 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.1 даного договору споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги до 10 числа місяця,що настає за розрахунками. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що індивідуальний споживач\~це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст.\~9,10\~Закону\~України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Нормою\~статті 67 ЖК України\~передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами\~ст. 68 ЖК України\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність укладеного між сторонами відповідного договору не звільняє відповідача від сплати послуг. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі\~статтею 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13, від 07 лютого 2018 року справа № 521/6969/15-ц. Відповідно до ст.\~625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві на позовну заяву посилалась на те,що вона не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року та надала до суду акт про фактичне місце проживання із якого вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2015 року. Однак, як вбачається із довідки КП «ЖЕО №2» №1900 [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.06.1994 року, із довідки КП «ЖЕО №2» №337 від 12.02.2024 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.11.2021 року. Позивач звертається до суду про стягнення заборгованості за період з 21.04.2016 по 01.12.2021, тобто у період коли [PERSON] мала зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] ,а тому у силу ст.9 Закону України « Про житлово комунальні послуги» вона несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі, як споживачі послуг з теплопостачання, перебувають у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», але взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконують. В зв`язку з тим, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачують послуги з теплопостачання, за ними утворилась заборгованість, яка за період\~\~з 01.03.2016 року по 01.12.2021 року, становить 96162 грн. 87 коп.. Крім того, нараховано індекс інфляції в сумі 17820 грн. 41 коп. та 3 % річних в сумі 7666 грн. 09 коп.. Вирішуючи заяву [PERSON] про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четвертастатті 267 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію: Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264\~цього\~кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, якимзакономнадано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина другастатті 95 ЦПК Україниу редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина другастатті 160 ЦПК Україниу редакції, чинній з тієї дати). Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264\~ЦК\~України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264\~ЦК\~України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 23 травня 2018 року у справі№ 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Отже, звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг з теплопостачання. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 \~Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги»). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Суд вважає, що платежі відповідач мав вносити до 20 числа відповідного місяця. Таким чином термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Як вбачається із розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води відповідачі здійснили оплату послуг 11.2021 року у розмірі 1266 грн.. Позивач звернувся до суду 14 листопада 2022 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності. Оскільки відповідачі покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання належним чином не виконують, позовні вимоги ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго" є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 96162 грн. 87 коп., заборгованості за послуги теплопостачання, індекс інфляції в сумі 17820 грн. 41 коп. та 3 % річних в сумі 7666 грн. 09 коп.. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~сплачений позивачем\~судовий збір\~в сумі\~2481\~грн.\~підлягає стягненню\~з відповідачів\~на користь\~позивача,\~по 827 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved