Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1 Представник ТзОВ "Діджи Фінанс» звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 05.07.2021 в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подала заяву на отримання кредиту, таким чином 05.07.2021 відповідач уклала Договір споживчого кредиту з ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 20 000 грн. Товариство належним чином виконало умови Договору надавши позичальнику грошові кошти. 29.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором щодо відповідача. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 77 706,40 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. 1.2. Відповідачка продала відзив на позовну заяву, згідно якого з вимогами, зазначеними у позові не згідна. У відзиві вказує, що ТОВ «МІЛОАН» було надано фінансову послугу [PERSON] шляхом укладення електронного договору про споживчий кредит №103708375 від 05.07.2021. Даний електронний договір містить ознаки Кредитного договору. Згідно ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідно ліцензії лише кредитна установа. Оскільки надання коштів з умовами сплати процентів - це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії, то кошти у позику під проценти або в кредит можуть надавати лише фінансові установи. Крім того, відповідачка не надано пояснень щодо суми заборгованості за електронним кредитним договором про надання споживчого кредиту, а саме не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, яких позивачем не надано. Тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку є правильними. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є завищеними, не відповідає вимогам законодавства та засадам розумності, справедливості та добросовісності. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, порушуючи вимоги чинного законодавства, спонукає позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних умовах, які відповідачка не змогла оцінити належно. Вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками не є співмірною сумі кредиту. Також вказує, що позовна вимога не відповідає вимогам ЦПК, зокрема у ній не зазначено відомості про вжиття заходів досудового регулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. 1.3 Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якого вказує, що відповідач у відзиві не заперечує факт отримання фінансових послуг від ТОВ «МІЛОАН» у вигляді надання кредиту, а згідно ст. 82 ЦК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Щодо невизнання відповідачем суми заборгованості, а саме в частині нарахування відсотків, вказує, що відповідачу була надано кредит в розмірі 20 000 грн. строком на 30 днів, до 04.08.2021. оскільки відповідачем у вказаний строк кошти не повернуті, ТОВ «МІОЛАН» відповідно до п. 1.5.2 Договору нарахувало проценти в розмірі 7500 грн. у період з 06.07.2021 по 04.08.2021, відповідно до п. 1.5.2, 2.3.1.1. Договору нарахувало проценти за користування кредитом в розмірі 2 781,75 грн. у період з 06.08.2021 по 17.08.2021 та відповідно до п.1.6, 2.3.1.2 Договору нарахувало проценти за користування кредитом в розмірі 53 235,65 грн. у період з 05.08.2021 по 15.10.2021 за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування за 60 днів, отже за період з 06.07.2021 по 15.10.2021 первісним кредитором було нараховано заборгованість за відсотками на загальну суму 63 571,40 грн. і таке нарахування відповідає умовам Договору. Разом з тим, відповідачем у період з 04.08.2021 по 14.08.2021 на погашення заборгованості по процентам було сплачено кошти і розмірі 5 518,00 грн., отже заборгованість за відсотками складає 57 99,40 грн. на підтвердження вказаних нарахувань позивачем було долучено до позовної заяви відомість про щоденні нарахування та погашення за Договором, яка сформована 10.05.2024 первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН». Також зазначає, що відповідач має право подати власний розрахунок, однак наданий позивачем розрахунок належними та допустимими доказами не спростував та не надав власний розрахунок наявної заборгованості. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо зменшення неустойки, оскільки жодні штрафні санкції ні первісним кредитором, ні позивачем на нараховувалися. Тому, вважає позов обґрунтованим та просить його задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 10.06.2024 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що подав відповідну заяву. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена належним, наявний відзив. Заяв та клопотань до суду не надходило. Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 05.07.2021 [PERSON] подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» заявку-анкету на отримання кредиту та уклала з ТОВ «МІЛОАН» Договір про споживчий кредит №103708375, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 20 000 грн. строком на 30 днів до 04.08.2021. Комісія за надання кредиту складає 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Також п. 2.3 Договору передбачена пролонгація строку кредитування (а.с.9, 27-30). Сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с.31). Даний Договір підписаний порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] одно разом ідентифікатором та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.31 зворот - 32). ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №29552776 від 05.07.2021 (а.с.33). Згідно Відомості про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором №103708375 наданого первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 20 000 грн., 05.08.2021, 08.08.2021, 11.08.2021, 14.08.2021провела сплату комісії за пролонгацію кредиту. Крім того, за період з 04.08.2021 по 14.08.2021 [PERSON] здійснила сплату процентів по кредиту в загальному розмірі 5 518,00 грн. та погашення тіла кредиту в розмірі 2 293,00 грн., а ТОВ «Мілоан» проводив щоденне нарахування процентів за користування кредитними коштами згідно умов Договору (а.с.12-13). Також, судом встановлено, що 29.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №11Т, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором про споживчий кредит №103708375, щодо відповідача (а.с.18-20). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 29.10.2021, підтверджує факт переходу від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.24). Відповідно до Витягу реєстру боржників від 10.05.2024 до Договору факторингу, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 77 706,40 грн., з яких: 17 707,00 грн. - сума заборгованості за тілом, 57 999,40 грн. - сума заборгованості за відсотками та 2000 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с.11). Після відступлення права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань. [PERSON] було надіслано досудову вимогу про погашені заборгованості за Договором про споживчий кредит №103708375, що підтверджується листом №2707818285-АВ від 27.09.2023 (а.с.56). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною першоюст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. У відповідності дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, що 05.07.2021 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору про споживчий кредит №103708375. [PERSON] , будучи вільною в укладенні Кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодилася, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак не виконала обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку. Суд критично оцінює доводи відповідача викладені у відзиві, що Кредитний було укладено з порушенням вимог винного законодавства, оскільки такі не підтверджені жодними належними доказами. Підстав для невідповідності умов укладеного сторонами кредитного договору вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» судом не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що у тому ж відзиві на позовну заяву відповідачка не заперечувала факту отримання фінансових послуг від ТОВ «МІЛОАН» у вигляді надання кредитних коштів. Також суд відхиляє заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості, оскільки, суми, які підлягають стягненню, повністю відповідають умовам Договору про споживчий кредит та строку його дії, з урахуванням здійснених відповідачем пролонгацій кредиту. Так, згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, товариство відповідно до п. 1.5.2 Договору нарахувало відповідачу проценти в розмірі 7500 грн. у період з 06.07.2021 по 04.08.2021, відповідно до п. 1.5.2, 2.3.1.1. Договору нарахувало проценти за користування кредитом в розмірі 2 781,75 грн. у період з 06.08.2021 по 17.08.2021 та відповідно до п.1.6, 2.3.1.2 Договору нарахувало проценти за користування кредитом в розмірі 53 235,65 грн. у період з 18.08.2021 по 15.10.2021 за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування за 60 днів, отже за період з 06.07.2021 по 15.10.2021 первісним кредитором було нараховано заборгованість за відсотками на загальну суму 63 571,40 грн. і таке нарахування відповідає умовам Договору. Крім того, у вказаній відомості відображуються всі факти виконання відповідачем грошових зобов`язань із зазначенням дат та сум платежів, а саме: з 04.08.2021 по 14.08.2021 [PERSON] здійснила сплату процентів по кредиту в загальному розмірі 5 518,00 грн. та погашення тіла кредиту в розмірі 2 293,00 грн. Згідно позиції Верховного Суду України, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит №103708375, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Щодо відсутності заходів досудового врегулювання спору, на що звертає увагу сторона відповідача, суд зазначає, що вжиття в обов`язковому порядку таких заходів досудового врегулювання спорів чинним законодавством не передбачено. Поряд з цим, в матеріалах справи міститься досудова вимога, адресована [PERSON] щодо необхідності погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит №103708375. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., підтверджуються матеріалами справи: Договором №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024; детальним описом виконаних адвокатом робіт від 10.05.2024; Актом про підтвердження надання правничої допомоги від 10.05.2024 та додатковою угодою №002707818285 до Договору про надання правничої допомоги (а.с.8, 14-17, 25). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Разом з тим, суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони. В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Суд зазначає, що від відповідача не надходило відповідних клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як і не вказано про таке зменшення у відзиві на позовну заяву. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підляже стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved