Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Позивач звернувся 06.05.2024 до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу, що після направлення за підсудністю надійшов 14.06.2024 до Дзержинського міського суду Донецької області. В обгрунтування позову зазначив, що 03 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області зареєстрований шлюб, актовий запис №598. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться; проживають в різних країнах, наразі мають бажання розпочати нове життя. У судове засідання сторони не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач позов визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу є спільним, оскільки шлюб існує лише формально. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В свою чергу, згідно зі ст.ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено судом, 03 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області зареєстрований шлюб, актовий запис №598. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має Спори про поділ майна, з інших питань при розірванні шлюбу, між сторонами відсутні. Суд зауважує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, спільно не проживають, не господарюють. Також вбачається, що сім`я фактично розпалася, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Окрім того, суд бере до уваги визнання позову відповідачем, що, враховуючи наявність для цього законних підстав, є підставою для задоволення позову згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України.Таким чином, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». У матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн за подання до суду позову. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду. Разом з тим, відповідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved