Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування наказу ФОП [PERSON] №15/09\~С від 15 вересня 2022 року про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] . Позивачка зазначає, що 22 вересня 2022 року нею шляхом поштової кореспонденції було отримано копію наказу ФОП [PERSON] за №15/09-С від 15.09.2022 про притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності. Не погоджуючись з даним наказом позивач звернулась до суду з позовною заявою про скасування наказу. В судовому засіданні позивачка та її повноважний представник позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити. Відповідач в відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вказували на його безпідставність тт. необгрунтованість та просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити. Як об`єктивно встановлено судом, відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основною діяльністю підприємця є роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах. 01 липня 2022 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір №5. Відповідно до п. 2 трудового договору працівник (позивач [PERSON] ) зобов`язана виконувати роботу продавця-консультанта в роздрібному магазині косметичних засобів. Відповідно до п. 6 Розділу 1 Посадової інструкції продавця-консультанта у своїй діяльності продавець керується: правилами трудового розпорядку, нормативними документами з питань виконуваної роботи, методичними матеріалами, що стосуються відповідних питань, наказами та розпорядженнями відділу роздрібного продажу, менеджера (керуючого роздрібною торговою мережею) та старшого продавця (бригадира); посадовою інструкцією. Згідно з п. 3 Розділу 4 Посадової інструкції продавця-консультанта продавець-працівник несе повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 9 Розділу 2 Посадової інструкції продавця-консультанта, продавець-консультант зобов`язаний приймати участь в інвентаризації згідно з «Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань». З посадою інструкцією [PERSON] була ознайомлена про що свідчить її підпис. 01 липня 2022 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Пунктом 1 договору про повну матеріальну відповідальність зазначено, що [PERSON] бере на себе матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, що передані їй фізичною особою-підприємцем, а також за ті, що знаходяться та торговій точці підприємця та що отримує працівник під звіт, за накладними та/або дорученням про отримання матеріальних цінностей протягом усього терміну дії трудового договору та договору про повну матеріальну відповідальність працівника. 01 липня 2022 року на підставі розпорядчого документа від 01 липня 2022 року №01/07-2 було проведено інвентаризацію товарів магазину «WomanShop», що знаходиться за адресою: в м.\~Хмельницькому, вул.\~Степана Бандери, 2а, ТРЦ «Оазис». Підпис [PERSON] на інвентаризаційному описі, підтверджує той факт, що позивач ознайомлена з результатами ревізії. 30 серпня 2022 року на підставі розпорядчого документа від 30 серпня 2022 року №26/08 було проведено інвентаризацію товарів магазину «WomanShop», що знаходиться за адресою: в м.\~Хмельницькому, вул. Степана Бандери, 2а, ТРЦ «Оазис». На інвентаризаційному описі є підпис [PERSON] .. 11 вересня 2022 року [PERSON] подала заяву про звільнення. 15 вересня 2022 року відповідачем було прийнято Наказ №15/09 про проведення інвентаризації. Пунктом 4 Наказу від 15.09.2022 передбачено, що інвентаризацію слід провести в присутності матеріально відповідальної особи [PERSON] . 15 вересня 2022 року на підставі розпорядчого документа від 15 вересня 2022 року №15/09 було проведено інвентаризацію товарів магазину «WomanShop», що знаходиться за адресою: в м.\~Хмельницькому, вул. Степана Бандери, 2а, ТРЦ «Оазис». Відповідно до Акту від 15 вересня 2022 року №15/09-Л встановлено, що [PERSON] відмовилась ознайомлюватись з інвентаризаційним описом запасів від 15 вересня 2022 року та відмовилась надавати пояснення щодо виявленої недостачі матеріальних цінностей. 15 вересня 2022 року прийнято Наказ про проведення одноособового службового розслідування причин недостачі товарів на суму 28 452,00 грн. у магазині косметичних засобів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ТРЦ « [INFO] ») стосовно [PERSON] . За результатами проведення службового розслідування було складено Акт від 15 вересня 2022 року та вирішено, що [PERSON] , перебуваючи на робочому місці в магазині, що розташований за адресою: [ADDRESS] (ТРЦ «Оазис») систематично здійснювала розкрадання товару та грошових коштів, чим заподіяла збитки власнику магазину. Позивач відмовилась ознайомлюватись з актом про проведення службового розслідування від 15 вересня 2022 року, що підтверджується Актом №16/09-Л від 16 вересня 2022 року. Наказом від 15 вересня 2022 року №15/09-С [PERSON] було притягнуто до матеріальної відповідальності у зв`язку із виявленою в магазині недостачею товарів на загальну суму 28 452,00 грн. 15 вересня 2022 року при проведенні інвентаризації товару відповідачем та уповноваженими відповідачем особами була виявлена недостача товару на суму 28\~452,00 грн. Зазаначене підтверджується матеріалами справи. На думку відповідача нестача товарів у магазині виникла в результаті неналежного та недбалого ставлення позивача до виконання своїх посадових обов`язків, зокрема невжиття заходів збереження підзвітних їм товарів та власне їх розкрадання. Матеріальна шкода заподіяна відповідачеві саме нестачею у магазині, яка виникла внаслідок відсутності матеріальних цінностей ввірених позивачу. Позивач відмовилась добровільно відшкодувати завдані ФОП [PERSON] завдані збитки. 16 вересня 2022 року ФОП [PERSON] прийнято Наказ №16/09-К про припинення трудового договору (контракту). Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (частина друга статті 2 КЗпП України). Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч. 1, 2 ст. 130 Кодексу законів про працю працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, іза умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 131 Кодексу законів про працю власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Згідно з ст. 132 Кодексу законів про працю за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно з ст. 134 Кодексу законів про працю відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків: шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Наведені вище підстави для притягнення працівників до повної матеріальної відповідальності є вичерпними, тобто роботодавцем не може бути притягнуто працівника до повної матеріальної відповідальності з підстав, не передбачених статтею 134 КЗпП. Крім того, згідно з ч. 1-3 ст. 136 Кодексу законів про працюпокриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно з ст. 135-1 Кодексу законів про працю для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Отже, наведеними нормами КЗпП України визначено, що для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності необхідна одночасна наявність наступних умов: 1) наявність підстав, передбачених ст.134 КЗпП; 2) вчинення працівником трудового правопорушення; 3) наявність наслідків у вигляді прямої шкоди, заподіяної підприємству. Під такою шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства нести витрати на відновлення, придбання майна або інших цінностей або додаткові грошові виплати; 4) причинно-наслідковий зв`язок між діями працівника і шкодою; 5) установлена вина працівника в заподіянні шкоди. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеногопрацівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить працівник до категорії тих працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з ст. 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посаді робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2,36,40,41 КЗпП України). У справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Як роз`яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16. Таким чином, на думку суду, твердження позивача про те, що від роботодавця не надходило жодних претензій за результатами проведення інвентаризації не знайшли свого підтвердження. 01 липня 2022 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника, який підписано зі сторони [PERSON] . Самовпевненість та недбалість також не виділяються в КЗпП, але ці дві форми необережної вини також можуть враховуватися при визначенні розміру прямої дійсної шкоди, що підлягає покриттю працівником відповідно до ч.1 ст.137 КЗпП. Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності. ФОП [PERSON] доведено причетність [PERSON] до нестачі матеріальних цінностей в магазині, що розташований за адресою: [ADDRESS] , ТРЦ « [INFO] », а також надано позивачеві всі належні документи (інформацію) про факт наявності такої нестачі. Наданий позивачем аудіозапис не є належним доказом порушення ФОП [PERSON] вимог трудового законодавства З доданого до позовної заяви аудіозапису неможливо встановити осіб, які спілкуються між собою, відтак зазначений\~аудіозапис є неналежним доказом. З аудіоматеріалів, що містяться на диску не можливо перевірити хто саме говорить, чий це голос, тобто ідентифікувати такі докази не можливо, а тому вони є неналежними та не можуть братися судом до уваги. Крім цього, вказаний аудіозапис є недопустимим доказом,\~оскільки невідомо ким та на який пристрій він був записаний. Позивачем не надано доказів, що відомості, які містяться на диску, не зазнали стороннього впливу, не були підмінені, іншим чином спотвореніта не були змонтовані, тощо. Додані до позовної заяви фотокопії незаповнених бланків документів є неналежними доказами, оскільки не спростовують фактичних обставин викладених вище. Твердження позивача про порушення ФОП [PERSON] трудового законодавства ґрунтуються\~на припущеннях\~та суб`єктивних доводах сторони. Пояснення свідків з боку позивача не можу братись до уваги, оскільки це є пояснення з чужих слів, зважаючи на те, що такі особи не були учасниками спірних правовідносин, а окремі зі свідків є зацікавленими особами, зокрема, матір позивачки. Таким чином, як встановлено в ході судового розгляду, на підставі акту про результати проведення службового розслідування та наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, відповідачем був виданий наказ № 15/09-С від 15 вересня 2022 року про притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності у зв`язку із виявленою в магазині недостачею товарів на загальну суму 28 452,00 грн. Посада продавця-консультанта, яку обіймала позивачка, безпосередньо пов`язана з постійним безпосереднім обслуговуванням грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться в магазині, позивачка безпосередньо працювала в магазині «WomanShop», що знаходиться за адресою: в [ADDRESS] , ТРЦ «Оазис», мала безперешкодний доступ до всіх товарно-матеріальних цінностей, які зберігалися в ньому, із працівником було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до положень посадової інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність, позивачка є матеріально-відповідальною особою, несе відповідальність за збереження товарів, грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей в магазині. Доводи позивачки про те, що вона не була присутня на проведенні інвентаризації спростовуються тим, що відповідно до Акту від 15 вересня 2022 року №15/09-Л встановлено, що [PERSON] відмовилась ознайомлюватись з інвентаризаційним описом запасів від 15 вересня 2022 року та відмовилась надавати пояснення щодо виявленої недостачі матеріальних цінностей. Таким чином, саме вчинені працівником дії щодо порушення вимог посадових обов`язків стали підставою для втрати довір`я і неможливості в подальшому здійснення роботи з матеріальними цінностями. Зазначене вище, свідчить про правомірність видання ФОП [PERSON] наказу від 15 вересня 2022 року №15/09-С про притягнення позивачки до матеріальної відповідальності. За таких обставин, взадоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed