Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , проживали її батьки [PERSON] та [PERSON] , які померли [INFO] та 21.03.2008 року відповідно. Вказує, що після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді спірного житлового будинку, спадкоємцями якого є вона та її брат - [PERSON] . Зазначає, що останній не проти щодо визнання права власності на вказаний житловий будинок за нею. Окрім того зазначила, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, оформити право власності на такий в нотаріальній конторі не можливо. Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка заявлені вимоги підтримала повністю. Представник Свалявської міської ради просила розгляд справи проводити за наявними у такій матеріалами. [PERSON] щодо задоволення позову не заперечив (а.с.29-39, 45-46). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які померли [INFO] та 21.03.2008 року відповідно. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) були чоловіком та дружиною (а.с.4-8, 19). Згідно свідоцтва № [NUMBER] на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, таке видано [PERSON] на забудову садибного будинку на земельній ділянці площею 0,04 га (а.с.15-18). Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , такий складається з «А» - житловий будинок, «Б» - літня кухня, «В» - господарська будівля, №1,2 - огорожа (а.с.9-14). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі на підставі записів у по господарських книгах. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved