Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 15 липня 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №356046-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, сума якого складає 10 000 гривень на строк 24 тижні. Дата повернення кредиту - 30 грудня 2021 року. ТзОВ «Бізнес позика» 15 липня 2021 року направило [PERSON] пропозицію укласти договір №356046-КС-001 про надання кредиту, яка була прийнята у той же день на умовах визначених офертою. У свою чергу позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону [NUMBER] , який у подальшому було введено [PERSON] . У такий спосіб 15 липня 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір №356046-КС-001 про надання кредиту, який був підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй грошові кошти в сумі 10 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника номер [NUMBER] , вказаний відповідачем в особистому кабінеті. Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за вказаним договором на загальну суму 10 560 гривень, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Станом на 22 травня 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором №356046-КС-001 про надання кредиту становить 17 733 грн 84 к., з яких: 3 600 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 13 668 грн 51 к. - суми прострочених платежів по відсотках; 465 грн 33 к. - суми прострочених платежів за комісією. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 17 733 грн 84 к. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Камінь-Каширського районного суду від 30 серпня 2023 року позов задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором про надання кредиту №356046-КС-001 від 15 липня 2021 року в сумі 17 733 гривні 84 копійки та 2 147 гривень 20 копійок судового збору. Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 03 квітня 2024 року вказане заочне рішення суду скасовано. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач, заперечуючи проти вимог позивача, зазначила, що позивач не підтвердив факт укладення кредитного договору, який відповідає вимогам цивільного законодавства. Роздруківка кредитного договору, паспорту споживчого кредиту та правил не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Позивач не надав доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Отже, наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем. Також зазначила, що навіть якщо вважати кредитний договір укладеним, то вона заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватись, оскільки пункти договору про процентну ставку у розмірі 7257,47 % річних є кабальними для відповідача, як і умови договору в цій частині та пункти кредитного договору про процентну ставку у розмірі 1,07766643% в день. Кабальними вважає також умови договору про орієнтовану загальну вартість кредиту у розмірі 17733 гривні 84 копійки. Встановлений у договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором. Таким чином, сума компенсації становить понад п`ятдесят відсотків від суми кредиту, що в розумінні п. 5 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставою для відмови судом у стягненні таких компенсацій та відсотків. Позивач, нараховуючи кабальні відсотки за користування кредитом протягом дії кредитного договору та встановивши комісію за видачу кредиту, в такий спосіб приховано застосовує до неї такі відсотки та комісію як міру відповідальності за невиконання кредитного договору, не маючи змоги нараховувати відсотки та комісію як міру покарання відкрито під час дії військового стану. Станом на дату подання позову позивач нарахував їй прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 17 733,84 грн, що становить 493% від суми кредиту. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, понад 50% вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами. Встановлення позивачем реальної річної процентної ставки на дату укладення кредитного договору у розмірі 7257,47% (п. 4.10. кредитного договору), встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 17733,84 грн, враховуючи те, що тіло кредиту становить 3600 грн, нарахування простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 17733,84 грн, що становить 493% від тіла кредиту, є агресивною діяльністю, а отже - нечесною підприємницькою практикою. В цьому випадку кредитний договір є недійсним, а його недійсність регламентується в розумінні нікчемності, оскільки закон встановлює імперативність цього поняття, а саме недійсність такого правочину випливає із закону при досягненні таким оспорюваним правочином відповідних критеріїв нечесної підприємницької практики, які встановлені законом і додаткового судового рішення про визнання такого правочину недійсним закон не вимагає. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначила, що паспорт споживчого кредиту, на який посилається позивач, не є належним та допустимим доказом у справі, комісія за обслуговування кредиту нарахована незаконно, а також те, що саме позивач має довести, з якою саме редакцією правил надання споживчих кредитів ознайомився відповідач, підписуючи кредитний договір. У зв`язку з цим правила, додані позивачем до позову, не можуть вважатися належним та допустимим доказом у справі, так як позивач не може довести, яка саме редакція правил надання коштів у позику діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Позивач не надав до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких можливо було самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості, первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту в сумі 10 000 грн, його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше), доказів того, що на момент подання позову у нього існувало право вимоги до неї саме в тому обсязі та на таких умовах, які зазначені в позовній заяві. В додатках до позовної заяви відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання нею від позивача кредитних коштів у розмірі 10 000 гривень. Відповідач критично ставиться до довідки №424590953 від 15.07.2021, виданої ООО «БИЗПОЗЬІКА», про перерахування суми кредиту, оскільки відсутні дані, які могли б підтвердити, що карта [NUMBER] належить відповідачу, та відсутній договір на переказ коштів. Крім того, виписки по даному картковому рахунку на ім`я відповідача, як первинного бухгалтерського документу, не надано. Також відповідачка зазначила, що 14 березня 2024 року між нею та адвокатом Гарманчук О.Р. укладено договір про надання правової допомоги №23/168Ф. Згідно з п. 1.1. договору за даною угодою адвокат приймає доручення клієнта щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представництва інтересів клієнта у цивільній справі № 157/1048/23 за позовом ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Правова допомога включає в себе надання усної консультації та складання заяви про перегляд заочного рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30.08.2023 у справі №157/1048/23. Як вбачається з умов договору, загальна вартість послуг адвоката складає 10 000 грн, яка складається з: консультування довірителя, визначення правової позиції, складання (написання) заяви про перегляд заочного рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30.08.2023 та подачі її до суду. У відповідності до п. 3.2. договору, оплата правової допомоги здійснюється у вигляді після сплати, протягом 25-ти днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення, ухваленого за результатами перегляду вищевказаного заочного рішення незалежно від результату розгляду справи. За вказаних обставин витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також зазначено, що представник позивач надав додаткові пояснення, де вона повідомила, що з приводу звернення ТОВ «Бізнес позика» до суду з цією позовною заявою відкрите виконавче провадження №74320017, в межах виконання якого відбулося стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» коштів в сумі 3182 гривні 31 копійка. Позивач, звертаючись до суду, оминув той факт, що предмет спору є саме споживчий кредит, нарахування процентів за яким відбувається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», далі позивач в своїй заяві не вказує що, мова йде про споживче кредитування та керується при нарахуванні відсотків відповідно до Цивільного кодексу України на загальних підставах. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено виплату кредитору в сумі 10 560 грн в різні періоди оплати, проте отримані платежі довгий час не впливали ніяким чином на тіло кредиту. Посилаючись на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за договором № 356046-КС-001 про надання кредиту від 15.07.2021, що становить 17 733 грн 84 к., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 3 600 грн, суми прострочених платежів по процентах - 13 668 грн 51 к., суми прострочених платежів за комісією - 465 грн 33 к., відмовити у стягненні з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» сплаченого судового збору в розмірі 2 147 грн 20 к., стягнути з ТОВ «Бізнес позика» на користь [PERSON] витрати на надану професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн, стягнути з ТОВ «Бізнес позика» на користь [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок. Також відповідач просить у порядку повороту виконання рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області по справі №157/1048/23 стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на користь [PERSON] виконавчий збір у розмірі 3182 гривні 31 копійку. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечила щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник Гарманчук О.Р. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення та додаткових поясненнях. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до часткового задоволення. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон №675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правовий аналіз зазначених норм дає підстав для висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 15 липня 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №356046-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-10). 15 липня 2021 року ТзОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №356046-КС-001 про надання кредиту (а.с. 11-12), а [PERSON] прийняла (акцептувала) пропозицію щодо укладення договору (а.с. 13-14). Відповідно до п. 1 вказаного договору кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Сума кредиту складає 10 000 грн, строк кредиту 24 тижні, процентна ставка в день становить 1,07766643%, фіксована, комісія за надання кредиту 1500 грн, термін дії договору до 30 грудня 2021 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 29 960 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка 7257,47 процента. Кредит надається для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом. Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. У пункті 15 кредитного договору «Юридична адреса та реквізити сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] - G-2668. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про надання кредиту, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписання кредитного договору відбувалося ідентифікатором G-2668, що свідчить про волевиявлення відповідача до договірних відносин з кредитором на умовах, визначених договором. Встановлені судом фактичні обставини справи вказують на те, що договір між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ТОВ «Бізнес Позика» прийнято позитивне рішення та 15 липня 2021 року здійснило переказ грошових коштів в сумі 10 000 грн на платіжну картку відповідача, що підтверджується відповідним платіжним документом №424590953 від 15 липня 2021 року ООО «БИЗПОЗЫКА» (а.с. 17). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Бізнес позика» зазначає, що заборгованість відповідача станом на 22 травня 2023 року становить 17 733 грн 84 к., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 3 600 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 13 668 гривень 51 копійка, суми прострочених платежів за комісією - 465 гривні 33 копійки. Водночас, суд враховує, що відповідач частково повернула кошти, зокрема в розмірі 10560 грн, а саме 29.07.2021 сплатила 2080 грн, 13.08.2021 - 1580 грн, 14.08.2021 - 500 грн, 19.11.2021 - 2100 грн, 10.12.2021 - 1300 грн, 16.12.2021 - 1400 грн, 05.01.2022 - 600 грн, 16.01.2022 - 1000 грн, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 7-8) та свідчить про неналежне виконання нею умов укладеного договору. Таким чином, позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула повну суму кредиту. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд приходить до такого. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Пунктом 1 Договору №356046-КС-001 від 15 липня 2021 року передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 500 гривень, розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку договору, встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28). Інакше кажучи, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією з яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору №356046-КС-001 від 15 липня 2021 року щодо сплати комісії в розмірі 1 500 грн за надання кредиту є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 465 грн 33 к. задоволенню не підлягають. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості) має наслідком здійснення перерахунку всіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц. Враховуючи наведене, суд відхиляє здійснений позивачем розрахунок заборгованості, згідно з яким відповідач сплатила: 29.07.2021 на погашення заборгованості 2080 грн, з яких: на погашення відсотків зараховано 1616 грн 55 к., на погашення комісії - 463 грн 45 к.; 13.08.2021 - 1580 грн, з яких на погашення відсотків зараховано 1508 грн 78 к., на погашення комісії - 71 грн 22 к.; 14.08.2021 - 500 грн, які були зараховані на погашення комісії. Ураховуючи те, що умови договору щодо сплати комісії в розмірі 1 500 грн є нікчемними, то сплачена відповідачем сума комісії 1034 грн 67 к. має бути зарахована на погашення відсотків за користування кредитом, враховуючи графік платежів, передбачений умовами укладеного між сторонами договору. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором кредиту становить 16 233 грн 84 к., з яких 3 600 грн - тіло кредиту та 12 633 грн 84 к. - проценти за користування кредитом (13668,51 грн - 1034,67 грн), а тому позов ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] підлягає до задоволення частково. Щодо заяви представника відповідача про поворот виконання рішення суду, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 №13-рп/2011, зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі. Поворот виконання судового рішення є способом захисту прав та інтересів боржника і передусім полягає у поверненні стягувачем боржнику одержаного за судовим рішенням у разі скасування цього рішення або зміни його на користь боржника. На виконання заочного рішення Камінь-Каширського районного суду від 30 серпня 2023 року Камінь-Каширським районним судом 26 грудня 2023 року видано виконавчий лист. За період перебування на виконанні вказаного виконавчого листа з [PERSON] було стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 182 гривні 31 копійка, що вбачається з виписки по картці, який був зарахований до Державного бюджету України в порядку ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Відомостей про стягнення з [PERSON] на корить ТОВ «Бізнес позика» коштів на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості в порядку примусового виконання цього рішення матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для застосування положень про поворот виконання рішення суду в цьому випадку немає, оскільки кошти в сумі 3 182 гривні 31 копійка, які представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача, є виконавчим збором, який зарахований до Державного бюджету України, а не коштами на погашення стягнутої в судовому порядку кредитної заборгованості, які отримав позивач. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, покладає судові витрати, які складаються із судового збору та за надання професійної правничої допомоги на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 91,54% (16233 грн 84 к. х 100% : 17733 грн 84 к.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1965 грн 55 к. (2147 грн 20 к. х 91,54% : 100%). На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які [PERSON] сплатила у зв`язку з розглядом вищевказаної справи, остання подала копії договору про надання правничої допомоги №23/168 від 14.03.2024 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гарманчук О.Р. на виконання умов договору про надання правничої допомоги №23/168 від 14.03.2024, згідно з якою [PERSON] повинна сплатити адвокату Гарманчук О.Р. 10 000 грн за правничі послуги. Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі №379/1418/18, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то в суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, слідуючи наведеним вище нормам закону та судовій практиці, зважаючи на наявність належних доказів, що підтверджують факт та розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які в загальному склали 10 000 грн, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено 8,46% (100% - 91,54%), що буде становити 846 грн (10000 грн х 8,46% : 100%).

Outcome: partial