Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у вигляді\~ штрафних санкцій, посилаючись на те, що 19 грудня 2021 року у м. Сміла близько 08 годі 20 хв. [PERSON] керувала транспортним засобом ВАЗ 21213, д.н.з. [NUMBER] , по вул.С.Лазо та при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Трипільська не надала переваги в русі автомобілю Chevrolet Volt, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі і скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п.16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТҐІ транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеного правопорушення встановлена постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2022 року по справі №703/4309/21, яка залишена в силі. ПАТ «Страхова компанія «Уніка» у зв`язку з ДТП, що сталася 19 грудня 2021 року за участю автомобіля ВАЗ 21213, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Chevrolet Volt, д.н.з. [NUMBER] , який було застраховано за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 024096/4605/0000132 від 02.07.2021р., було здійснено страхову виплату страхувальнику/вигодонабувачу ( [PERSON] ) у зв`язку з настанням страхового випадку у розмірі 240910,04 грн. Згідно звіту незалежного експерта, а саме: ТОВ СЗУ Україна № 16623 від 25 грудня 2021 року, транспортний засіб Chevrolet Volt, реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість ТЗ на 19 грудня 2021 року становить 569680,04 грн. Вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить 510331,33 грн., отже, автомобіль є конструктивно знищеним. Ринкова вартість придатних залишків ТЗ відповідно зобов`язуючої пропозиції AUTOоnline склала 268770,00 грн., тому страховиком була розрахована сума страхового відшкодування наступним чином: 569 680,04 грн. - 268 770,00 грн. 60 000,00 грн. = 240 910,04 грн., де 569 680,04 грн. - ринкова вартість ТЗ на момент настання страхового випадку; 268 770,00 грн. - вартість залишків пошкодженого ТЗ; 60 000,00 грн. - безумовна франшиза, яка не сплачується страховиком. Таким чином, із суми страхового відшкодування було вирахувано суму франшизи та вартість залишків пошкодженого ТЗ, які було повернуто позивачу. 05 вересня 2022 року на адресу відповідача позивачем було направлено претензію з метою досудового врегулювання спору, де було зазначено про необхідність відшкодування збитків завданих [PERSON] внаслідок ДТГІ, через недостатність страхової виплати на покриття таких збитків - протягом 5 робочих днів з дня отримання претензії на банківський рахунок позивача, реквізити якого було зазначено. 08 вересня 2022 року [PERSON] особисто отримала зазначену претензію, проте станом на момент пред`явлення позову Відповідач [PERSON] з позивачем на зв`язок не виходила, збитки не відшкодувала. 01 серпня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення по справі № 703/4008/22, яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 60000 грн. (розмір франшизи), 3 % річних у розмірі 650 грн. 96 коп., втрати від інфляції в сумі 2862 грн. 93 коп., 5000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 73513 грн. 89 коп. Вказане рішення було переглянуто у суді апеляційної інстанції та залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 01 листопада 2023 по справі № 703/4008/22. Грошові кошти згідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2023 року у справі № 703/4008/22 станом на момент подання цієї позовної заяви стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] у примусовому порядку через Державну виконавчу службу (виконавче провадження №73542279). Добровільно, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили - [PERSON] їх сплачувати відмовилась. 14 грудня 2023 року по виконавчому провадженню №73542279 на рахунок [PERSON] було зараховано перший платіж у розмірі 44743,50 грн. Надалі, щомісячно через Державну виконавчу службу відбувається відрахування з заробітної плати [PERSON] (приблизно у розмірі 3000 грн.) та здійснюється їх перерахування на рахунок позивача. Таким чином, фактична виплата суми завданого збитку винуватцем почалася тільки 14 грудня 2023 року. 3 % річних у розмірі 650 грн. 96 коп. та втрати від інфляції в сумі 2862 грн. 93 коп. у справі № 703/4008/22 були нараховані за період - з 16 вересня 2023 року по 25 січня 2023 року, а саме: по момент подання у справі № 703/4008/22 заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25 січня 2023 року. Таким чином, на розмір невиплаченого до 14 грудня 2023 року матеріального збитку - 60000 грн. з 26 січня 2023 року позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1587,95 грн. та інфляційні втрати у розмірі у розмірі 2115,08 грн., які і просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 травня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2022 року по справі №703/4309/21, 19 грудня 2021 року у м. Сміла близько 08 годі 20 хв. [PERSON] керувала транспортним засобом ВАЗ 21213, д.н.з. [NUMBER] , по вул.С.Лазо та при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Трипільська не надала переваги в русі автомобілю Chevrolet Volt, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі і скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п.16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТҐІ транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказане постанова оскаржувалась [PERSON] , проте постановою Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2022 року залишена в силі. 01 серпня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення по справі № 703/4008/22, яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 60000 грн., 3 % річних у розмірі 650 грн. 96 коп., втрати від інфляції в сумі 2862 грн. 93 коп., 5000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 73513 грн. 89 коп. Вказане рішення було переглянуто у суді апеляційної інстанції та залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 01 листопада 2023 по справі № 703/4008/22. Грошові кошти згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2023 року у справі № 703/4008/22 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] у примусовому порядку через Державну виконавчу службу, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження №73542279 від 07 грудня 2023 року. 14 грудня 2023 року по виконавчому провадженню №73542279 на рахунок [PERSON] було зараховано перший платіж у розмірі 44743,50 грн., що підтверджується випискою з карток за період 01 грудня 2023 року 31 грудня 2023 року 4194499809339680. Таким чином, фактична виплата суми завданого збитку винуватцем почалася тільки 14 грудня 2023 року. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу. Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В силу наведеного, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону (ст.625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція наведена у рішенні Верховного Суду України по справі № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року. Разом з вищезазначеною судовою практикою, 16 травня 2018 року Верховним Судом була винесена постанова по справі № 686/21962/15-ц. В даному рішенні суду зазначається, що позивач в цій справі звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду. А тому, як вбачається з обставин справи, що зазначені в цій позовній заяві, то застосування до правовідносин між відповідачами та позивачем ст. 625 ЦК України не суперечить законодавству та судовій практиці, оскільки грошове зобов`язання між сторонами було встановлено рішенням суду. В правовідносинах що склались між позивачем та відповідачами зобов`язання виникло саме на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2023 року по справі №703/4088/22. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) визначено, що на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.97). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір збитків за період з 26 січня 2023 року до 13 грудня 2023 року складає 1587,95 грн. Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір інфляційних витрат за період з 26 січня 2023 року до 13 грудня 2023 року складає 2115,08 грн. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки, які є логічними та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем. Таким чином, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення даного позову. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Оскільки позивач на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, то з відповідача необхідно стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. Щодо правничої допомоги, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі №910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією ордера Серії СА № 1069678, копією договору про надання правничої допомоги від 22 листопада 2023 року, копією платіжної інструкції на суму 3500 грн., актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничії допомоги №22/11 від 22 листопада 2023 року. Суд, вважає, що обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 3500 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved