Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

04.07.2022 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить встановити факт проживання однією сім`є'ю [PERSON] та [PERSON] з вересня 2012 р. по квітень 2022 р. Також просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) і [PERSON] [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) наступне майно: кімнату [NUMBER], що складає 20/100 квартири [ADDRESS] , загальною площею 25,87 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м., скутер Foxwell Volcan (об`єм двигуна 149куб.м.) номерний знак [NUMBER] ., легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер [NUMBER] . Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнати за [PERSON] право власності на кімнату [NUMBER], що складає 20/100 квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1482229180000, номер запису про право власності 24771293, дата та час реєстрації 09.02.2018 10:01:31), загальною площею 25,87 квадратних метрів, житловою площею 18,8 квадратних метрів; залишити у власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) скутер Foxwell Volcan (об`єм двигуна 149куб.м.) номерний знак [NUMBER] та легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер [NUMBER] . Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Позивачем сплачено 3 568,80 грн. судового збору, з яких: 992,40 грн. за вимогу немайнового характеру та 2576,40 грн. за вимогу майнового характеру. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 01.08.2022 р. до суду надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Вказує, що [PERSON] переїхала до нього жити наприкінці листопада 2012 р. коли вже була вагітною. Вказує, що твердження позивача про фактичне перебування у шлюбних відносинах не відповідають дійсності за відсутності ознаки наявності спільного бюджету, оскільки з квітня 2013 р. по січень 2021 р. позивач не працювала, самостійного заробітку чи власних заощаджень не мала, участі за рахунок власних коштів у купівлі рухомого і нерухомого майна не брала. Всі витрати на утримання [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , забезпечення літнього відпочинку, придбання рухомого та нерухомого майна здійснювались відповідачем. Зазначає, що з урахуванням відсутності спільного бюджету, спільної праці задля забезпечення добробуту сина, спільне проживання сторін у близьких стосунках не може бути визнано судом перебуванням у фактичних шлюбних відносинах. Між сторонами не існувало стосунків, притаманних сім`ї, вони не були пов`язані спільним побутом, не дбали один про одного як чоловік та жінка, які перебувають у шлюбі, взаємні сімейні обов`язки були відсутні. Був лише єдиний обов`язок це спільне виховання та утримання сина. Разом з тим, відповідач намагався допомагати позивачу, так як вона не працювала та не отримувала доходів. Спірна кімната придбана за рахунок коштів, переданих відповідачу у позику, грошових коштів на придбання житла позивач не надавала. Таким чином, хоч кімната придбана під час спільного проживання у близьких стосунках з [PERSON] , вона не є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки придбана за позичені відповідачем кошти для особистих потреб, а не в цілях сім`ї. Також вказує, що спірний автомобіль ним був придбаний у листопаді 2012 р. за власні кошти для себе, а не в інтересах неіснуючої сім`ї. 29.08.2022 р. надійшла відповідь на відзив у якій позивач наполягає на даті початку спільного проживання саме з вересня 2012 р., посилаючись на термін своєї вагітності. Відповідач, у тексті свого відзиву заявляючи про отримання позики у [PERSON] на купівлю кімнати не надає ані розписки, ані угоди про отримання такої позики. Відповідач також зазначає, що він утримував нерухоме майно, що належить йому на праві власності в тому числі і кімнати №22а та [NUMBER], але жодного платежу за оплату комунальних послуг його банківські виписки не містять. Вказує, що відповідачем до відзиву не надано жодного доказу та не заявлено жодної обставини, які б спростовували чи ставили під сумнів доведеність та обґрунтованість позовних вимог у цьому спорі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2022 р. закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. 02.11.2022 р. представником відповідача подано заяву про долучення доказів та заяву про виклик свідків (а.с.229). 12.11.2022 р. позивачем подано заперечення щодо заяв представника відповідача про долучення доказів та заяву про виклик свідків (т.2, а.с.2). 15.11.2022 р. від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи. 29.05.2023 р. від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи. 20.06.2023 р. представником відповідача адвокатом Зарицькою Ю.Л. у судовому засіданні заявлено клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення процесуальної дії - залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року, клопотання Зарицької Юлії Леонтіївни про повернення на стадію підготовчого судового розгляду та постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху, задоволено частково. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна, залишено без руху. Встановлено спосіб усунення недоліків заяви шляхом зазначення доказів, які підтверджують обставину перебування у власності відповідача скутера «Foxwell Volcan» та легкового автомобіля «Daewoo nexia», а також доплати різниці судового збору у розмірі 230,24 грн. 20.06.2023 р. позивач [PERSON] своєю заявою усунула недоліки позову. 23.06.2023 р. представником позивача адвокатом Яковенко І.М. подано клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи. 27.02.2024 р. від [PERSON] надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року у задоволені клопотання клопотання [PERSON] про постановлення окремої ухвали у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного майна, відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, з підстав, викладених у позові. У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. І.Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26.07.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис №2109). Батьком дитини вказано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . 09.02.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 20/100 частки квартири за №17а-23а, що становить кімнату [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г та зареєстровано в реєстрі за №234. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірна кімната, що складає 20/100 квартири [ADDRESS] , загальною площею 25,87 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2018 р. Згідно копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 13.02.2008 р. по 07.07.2016 р. позивач працювала у ТОВ «Україна АРТ» на посаді маркетолога. Звільнена на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. 10.05.2021 р. [PERSON] прийнята на посаду директора у ТОВ «Перехід Медіа». З довідки ТОВ «ПРЕСТО» від 21.07.2022 р. вбачається, що відповідач [PERSON] працює у ТОВ «ПРЕСТО» водієм автотранспортних засобів відділу логістики ЦРУ з 12.12.2016 р. по день надання довідки, та отримує дохід. 15.03.2018 р. між позивачкою [PERSON] як орендодавцем та [PERSON] як орендарем укладено договір оренди житлового приміщення №15/03-7 предметом якого є спірна кімната квартири за [ADDRESS] (т.1, а.с.182). [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22.06.2022 р. Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (актовий запис №718). Матір`ю дитини є [PERSON] Батьком дитини записаний на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. 17.01.2018 р. між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником укладено договір безпроцентної позики, за яким позикодавець в порядку та на умовах визначених цим договором та чинним ЦКУ зобов`язується надати позичальнику безпроцентну позику у грошових коштах, а останній зобов`язується прийняти позику, використати її на придбання нерухомого майна: кімнати [ADDRESS] . Згідно п.2 вказаного договору, позикою за цим договором є сума коштів у національній валюті України (в гривнях) у співвідношенні до офіційного курсу американського долару, що встановлений Національним банком України на день підписання цього договору, а саме: 8000,00 доларів США. Факт передання грошових коштів підтверджується копією розписки від 17.01.2018 р., наданої суду. Згідно копії рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26.09.2022 р. (ун.№759/8364/22) судом ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 21.06.2023 р., за [PERSON] 24.01.2020 р. зареєстровано транспортний засіб Foxwell ZW150T-2, 2019 року випуску (об`єм двигуна 149 куб.см.). Згідно відповіді на адвокатський запит Головного Сервісного Центру МВС в м.Києві, транспортний засіб DAEWOO NEXIA 2012 р.в. був зареєстрований за [PERSON] з 13.11.2012 р. А 03.02.2023 р. вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 15.11.2022 р. у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю позивачці. Свідок повідомила суду, що з вересня 2012 р. по квітень 2022 р. позивач спільно проживала з [PERSON] , спільно вели господарство, мали спільний бюджет. У них народився син, а потім донька. Разом відвідували сімейні свята, їздили на відпочинок. Вказує, що подарувала позивачу 5000,00 доларів США на купівлю нерухомості для онука, яка була оформлена на відповідача і яка наразі є спірною кімнатою у справі (т.2, а.с.20). 15.11.2022 р. у судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , який є хрещеним батьком дитини [PERSON] та працює разом з відповідачем на одному підприємстві. Свідок повідомив, що сторони проживають разом близько 10 років. Вказує на факти ведення ними спільного господарства. 15.11.2022 р. у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача. Зазначає, що сторони спільно проживали до квітня 2022 року, між ними існували відносини, які притаманні сім`ї. Частину коштів на спірну кімнату надала матір [PERSON] , іншу частину склали заощадження позивача. 15.11.2022 р. у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка повідомляє, що спірну кімнату купували за грошові кошти позивача та її батьків. 13.03.2024 р. у судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , який є рідним братом відповідача. Зазначає, що відповідач познайомився з [PERSON] у 2012 році через оголошення. Потім позивачка завагітніла, відповідач хотів мати дітей, тому у грудні 2012 році забрав [PERSON] до себе в кімнату і вони почали разом проживати. Як дружину позивач її не сприймав, жив з нею лише заради сина. Свідок [PERSON] вказує, що його дружина [PERSON] з якою на той час шлюб ще не був укладений надала у позику відповідачу близько 8000,00 доларів США з метою придбання останнім нерухомості (т.2, а.с.237). 13.03.2024 р. у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] повідомила, що доводиться дружиною брата відповідача. Знає родину [PERSON] з 2018 року. Позивач з відповідачем почали разом проживати з грудня 2012 року. Невдовзі у них народилась дитина. Через сварки, які виникали між сторонами відповідач хотів мати окрему кімнату, де міг би бути наодинці, тому звернувся з допомогою про позику грошових коштів для придбання нерухомості. Свідок [PERSON] погодилась надати [PERSON] безпроцентну позику у розмірі 8000,00 доларів США. Зі слів відповідача [PERSON] не працювала і не приймала участі в утриманні сім`ї. ІІ. Норми права та мотиви з яких виходить суд. Правовідносини, які виникли між сторонами і є предметом розгляду у даній справі, пов`язані із встановленням факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі, визнання майна спільною сумісною власністю та розподілу спільної сумісної власності, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України (далі СК) та Цивільним Кодексом України (далі ЦК). 1. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В силу ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.99 за N 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. Встановлюючи факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у даному випадку суд враховує у сукупності всі ознаки, що притаманні визначенню сім`ї. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. А також взаємність прав та обов`язків, що передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків. Факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу також підтверджується наданими суду фотоматеріалами, з яких вбачається спільний відпочинок позивача і відповідача разом із дитиною, подорожі, сімейні святкування. Заперечення представника відповідача про неможливість підтвердити на фотознімках особу [PERSON] не заслуговують на увагу. Вказані докази є належними і у сукупності з іншими доказами, як-то показання свідків, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю сторін. З долученої до матеріалів справи копії обмінної картки [PERSON] , зокрема протоколу ультразвукового дослідження вагітних слідує, що позивач завагітніла у вересні 2012 року. Після народження дитини у свідоцтві про народження батьком дитини вказано відповідача [PERSON] . Вказані факти спростовують доводи представника відповідача про наявність у сторін з серпня 2012 р. виключно інтимних стосунків, а не факту спільного проживання однією сім`єю. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] заводив стосунки з позивачкою тільки через те, щоб остання народила йому дитину фактично зводяться до посилання на роль позивача, як сурогатної матері. Такі доводи суд не приймає до уваги як на підставу заперечень проти факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки доказів укладення між сторонами договору про сурогатне материнство суду не надано. Правові аспекти відносин між сурогатною матір`ю, потенційними батьком та закладом охорони здоров`я регулюються укладенням відповідних договорів між цими суб`єктами. Хоча в Цивільному кодексі України прямо не передбачений договір, який окреслював би юридичні особливості взаємовідносин у сфері сурогатного материнства, однак враховуючи дію принципу свободи договору, він має право на існування, за умови його відповідності загальним засадам цивільного законодавства. Окрім того, сам відповідач у відзиві (а.с.150) посилається на факти утримання та фінансування ним [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , забезпечення їм літнього відпочинку на морі. Також відповідач у відзиві опосередковано вказує на факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вказуючи про «спільне проживання у близьких стосунках з [PERSON] ». Відповідач також у не прямій формі визнає наявність між сторонами спору спільного бюджету та здійснення сторонами у період спільного проживання витрат в інтересах сім`ї, крім того, визнає наявність взаємних прав і обов`язків, що притаманні подружжю, зокрема, відповідач додає до відзиву копію договору оренди спірної кімнати від 15.03.2018р., що укладений між позивачкою та [PERSON] , підтверджуючи, що передача у оренду цієї спірної кімнати було їх спільним з позивачкою рішенням, що він надав позивачці повноваження на укладання цього договору оренди, хоча вона і не була зареєстрована власником кімнати. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] утримував [PERSON] та надавав їй грошові кошти за те, що вона виховує його дитину [PERSON] . суд не приймає до уваги, як такі, що не ґрунтуються на нормах суспільної моралі і сталих уявленнях про принципи побудови сім`ї. Твердження відповідача у відзиві про його одноосібне утримання сина [PERSON] 2013р.н. і позивачки лише доводить наявність спільного сімейного бюджету, взаємних прав та обов`язків під час їх спільного проживання. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Так, беручи до уваги, що перша дитина народилась у 2013 році, а друга у 2022 році, що вказує на довготривалість відносин між сторонами, суд знаходить додаткові твердження для переконання у встановлені факту проживання однією сім`єю. За встановлених обставин, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази у їх сукупності, приймаючи до уваги народження у сторін спільних дітей 2013 р.н. та 2022 р.н., наявність доказів часткового об`єднання та витрачання коштів в інтересах сім`ї, розпорядження позивачем від імені відповідача нерухомим майном шляхом укладення від його імені договору оренди, існування доказів проведення разом спільного часу, проживання сторін спільно з дітьми в одній квартирі, фотознімки з спільного відпочинку сторін, наявності у відповідача аліментних зобов`язань з 2023 р, суд знаходить доведеним факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) без шлюбу з вересня 2012 року по квітень 2022 року. 2. Щодо визнання майна спільною сумісною власністю. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Враховуючи вимоги ст. 74 СК України наявні підстави для визнання спільною сумісною власністю майна [PERSON] та [PERSON] , набутого за час спільного проживання жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Враховуючи наведені норми, спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та жінки є рівними. 3. Щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю. Позивач просить провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнати за [PERSON] право власності на кімнату [NUMBER], що складає 20/100 квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1482229180000, номер запису про право власності 24771293, дата та час реєстрації 09.02.2018 10:01:31), загальною площею 25,87 квадратних метрів, житловою площею 18,8 квадратних метрів; залишити у власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) скутер Foxwell Volcan (об`єм двигуна 149куб.м.) номерний знак [NUMBER] та легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер [NUMBER] . Відповідач заперечує проти позовних вимог повністю. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Оскільки на правовідносини, які складаються між жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі - поширюються положення глави 8 СК України, а згідно ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Щодо вимог про визнання за позивачем права власності на спірну кімнату. Позивач просить визнати за нею право власності на кімнату [NUMBER], що складає 20/100 квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1482229180000, номер запису про право власності 24771293, дата та час реєстрації 09.02.2018 10:01:31), загальною площею 25,87 квадратних метрів, житловою площею 18,8 квадратних метрів. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності у і разі його поділу частки чоловіка та дружини є рівними. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єтом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають рівні права на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ майна подружжя" визначив права фактичного подружжя, які повинен мати на увазі суд при розгляді спорів про майно, зазначаючи, що при застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Майно, набуте цими особами під час спільного проживання, належить жінці та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, чи один із них не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Фактичне подружжя має однакові права, як і зареєстроване подружжя, на володіння, користування і розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак, заявлення позивачем вимог про визнання за нею права власності на цілу частку кімнати [NUMBER], що складає 20/100 квартири [ADDRESS] не відповідає принципу справедливості, вимогам глави 8 СК України, ст. 70 СК України, згідно яких частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відтак, в порядку поділу спільного майна, набутого сторонами під час спільного проживання, суд вбачає підстави для визнання за позивачем та відповідачем по частки кімнати [NUMBER], що складає 20/100 квартири [ADDRESS] . Заперечення сторони відповідача щодо наявності у [PERSON] боргових зобов`язань за договором позики, суд оцінює критично та зазначає, що стороною відповідача не надано доказів, які б з достовірністю підтверджували, що отриманні ним грошові кошти у розмірі 8000,00 доларів США були витрачені саме на купівлю спірної кімнати, оскільки як вбачається з фактичних обставин справи договір позики укладено 17.01.2018 р., а договір купівлі-продажу 09.02.2018 р. Вказаний проміжок часу є доволі значним і стверджувати, що саме грошові ці кошти за договором позики були витрачені на купівлю спірного майна стверджувати не можна. Щодо вимог про залишення у власності відповідача транспортних засобів. Як вбачається із позову, позивач просить в порядку поділу спільного майна залишити у власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) скутер Foxwell Volcan (об`єм двигуна 149куб.м.) номерний знак [NUMBER] та легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, беручи до уваги, що формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача у яке суд втрачатись не може, враховуючи суб`єктний склад учасників справі, які є рівними у користуванні своїми правами, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про залишення у власності [PERSON] скутера Foxwell Volcan (об`єм двигуна 149куб.м.) номерний знак [NUMBER] . Щодо легкового автомобіля DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер [NUMBER] слід зазначити наступне. Як встановлено, автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер [NUMBER] вибув із власності відповідача 03.02.2023 р., що свідчить про неможливість поділу такого майна. Судова практика вказує на існування двох шляхів вирішення питання поділу такого майна: або заявлення вимог про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, або визнання договору за яким відчужено транспортний засіб недійсним. При цьому, позивачем жодної із таких вимог не заявлено, заяв про уточнення позовних вимог не подано. Враховуючі вказані норми та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, задоволення судом частково позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 2064,48 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial