Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

у квітні 2024 року представник позивача адвокат Болквадзе Бесікі, який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини, в якій просить зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши наступний спосіб участі у спілкуванні з донькою через можливість перебування доньки у матері [PERSON] кожної 2-ї та 4-ї суботи та неділі місяця, починаючи з 17-00 год. п`ятниці до 17.00 год. неділі та на час шкільних канікул; наданні можливості [PERSON] заберати дитину з дому або школи в дні побачень особисто; необмежженні спілкування матері з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матір`ю і донькою. Вказує, що сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу (14.06.2021) проживає разом з батьком за адресою його фактичного проживання. З 20.03.2021 відповідач не дозволяє позивачці бачитися із донькою, чинить їй перешкоди у спілкуванні, хоч позивачка бажає виконувати батьківські обов`язки та брати участь у вихованні дитини. Крім того, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської обалсті від 19.03.2024 (справа № 484/6941/23) визначено місце проживання дитни з батьком - [PERSON] за місцем його проживання. Позивач для вирішення даного спору вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки батько має право на безпосередню участь в житті і вихованні дитини, зустрічі з нею. Ухвалою від 23.05.2024 відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Болквадзе Бесікі не з`явилися, останній надав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] надав заяву про визнання позову, в якій погодився із запропонованим графіком та способом участі у спілкуванні з дитиною та відповідач зобов`язався не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явилася, разом з тим 04.07.2024 надано висновок від 03.07.2024, що побачення [PERSON] з донькою [PERSON] відповідає інтересам дитини. Фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалось. З`ясувавши позиції сторін (зігдно заяв), дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має спільну дитину з відповідачем у справі [PERSON] : доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). На сьогоднішній день донка проживає разом з батьком за адресою його фактичного проживання. 14.06.2021 шлюб між сторонами було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (справа № 484/1794/21) (а.с.7). Відповідно до долученого висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 03.07.2024 № 4334/3.1-26, побачення [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] відповідає інтересам дитини. Відповідач перешкоджає у спілкуванні позивача з донькою, що і стало підставою для звернення позивач до суду з даним позовом. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірвано; мають доньку, однак між сторонами виникли неприязні відносини та виник спір з приводу спілкування матері з донькою, яка проживає за адресою фактичного проживання відповідача з часу розлучення сторін. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами першою-третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи наведене, мати, яка проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту дитини з її матір`ю повинно бути вищим, аніж бажання інших осіб обмежити дитину від зустрічей та спілкування з матір`ю. При визначенні графіку побачень суд враховує вік дитини, постійне перебування дитини із батьком та з урахуванням інтересів дитини, враховуючи безспірність права на спілкування дитини з матрі`ю, що відповідає її інтересам, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, про задоволення позову. При цьому, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні доньки, що буде відповідати, насамперед, її інтересам. Також, згідно ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Outcome: approved