Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП Харківводоканал. Протягом тривалого часу відповідачі не в повному обсязі здійснюють оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого в них утворилася заборгованість, яка за період з 01.09.2015 року по 31.10.2021 року складає за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 17761,14 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 року по 31.10.2021 року в розмірі 12958,01 грн. з урахуванням 2376,28 грн. інфляційні витрати за час прострочення та 904,70 грн. 3 % річних від простроченої суми, а всього в розмірі 34000,13 грн. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 15 лютого 2022 року у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення, позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 17761,14 грн. та водовідведення в розмірі 12958,01 грн. з урахуванням 2376,28 грн. інфляційні витрати за час прострочення та 904,70 грн. 3 % річних від простроченої суми. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень. 19.03.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій остання просила скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкові від 15.02.2022 року, посилаючись на те, що відповідачці не було повідомлено про розгляд справи, оскільки вона не отримувала викликів до суду, а тому не змогла скористатися своїми процесуальними правами подати відзив на позовну заяву та звернутись до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Крім того, просила поновити строк на подачу заяви по перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2022 року. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.03.2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2022 року у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення задоволено. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2022 року ухвалене у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 10.04.2024 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить застосувати до позовних вимоги КП «Харківводоканал» позовну давність. У задоволенні позовних вимог КП «Харківводоканал» в частині солідарного стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з вересня 2015 ро ку по грудень 2018 року, а також в частині стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, відмовити. 07.05.2024 року представник позивача КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. подала відповідь на відзив в якому просила позовну заяву КП «Харківводоканал» задовольнити у повному обсязі. Представник позивача КП «Харківводоканал» у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через підсистему «Електронний суд» від представника КП «Харківводоканал» надійшла заява про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Грічаніченко О.О. у судове засідання також не з`явились, подали заяву, в якій просили розглядати справу за відсутності відповідача та її представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів повернулися до суду, як неотримані відповідачами із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значяться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , що знаходить своє підтвердження відомостями з Реєстру територіальної громади міста Харкова. За адресою [ADDRESS] , на ім`я відповідача [PERSON] . Комунальним підприємством «Харківводоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Отже, відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, яких надає КП «Харківводоканал», але не в повному обсязі сплачують за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення. Так, з наданого розрахунку (наданого на час подання позову) вбачається, що протягом тривалого часу відповідачі не в повному обсязі здійснювали оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого в них утворилася заборгованість, яка за період з 01.09.2015 року по 31.10.2021 року складає за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 17 761,14 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 року по 31.10.2021 року в розмірі 12 958,01 грн. з урахуванням 2376,28 грн. інфляційні витрати за час прострочення та 904,70 грн. 3 % річних від простроченої суми, а всього в розмірі 34000,13 грн. Відповідно до уточненого розрахунку, поданого представником позивача 06.05.2024 року, убачається, що у відповідачів утворилась заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] , яка складається із: заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 15 723,40 гривень, заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 11 495,20 гривень; інфляційних втрат у розмірі 2376,28 гривень, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 904,70 гривень. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 року (далі Закон в редакції до 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких в тому числі відносяться послуги з постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон в редакції з 01.05.2019 року) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 17 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 18 вказаних Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Не зважаючи на відсутність у матеріалах справи договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між сторонами, відповідачі зобов`язані були оплачувати спожиті послуги, позаяк вони фактично ними користувалися. Зазначена правова позиція знайшла своє підтвердження у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, в якій зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Аналогічні висновки викладені і у Постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020: "Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16)." Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надає їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Ураховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем уточнені розрахунки, суд дійшов висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. У Цивільному кодексі визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (ст.ст. 257, 258 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023 року. Згідно із законом від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року. Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Отже, відповідно до п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України продовжено під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього Кодексу. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі призупинена з 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину), її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжив свій перебіг. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.09.2015 по 31.03.2017 не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. У межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.09.2015 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. З даним позовом до суду КП «Харківводоканал» звернулося 09.12.2021 року. А тому, суд не позбавлений можливості застосувати строк позовної давності в три роки до початку дії карантину 01.04.2020, а саме з 01.04.2017, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 31.10.2021, заявлені в межах строку позовної давності. Таким чином, враховуючи викладене вище, позовні вимоги повинні бути задоволені частково, в межах строків позовної давності з 01.04.2017 по 31.10.2021 року, а саме, за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 15 723,40 гривень, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 11 495,20 гривень. Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних суд зазначає, наступне. Так, Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 390 від 21.04.2023 р. заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій. Проте, заборгованість, інфляційні витрати та 3 % річних нараховані відповідачу до 24.02.2022 року, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони нараховані до початку введення в дію воєнного стану в Україні. А тому, позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у сумі 904,70 грн. та інфляційних витрати у сумі 2376,28 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує в рівних частинах з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2036,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial