Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

У лютому\~2024\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "БРАЙТ-К" (далі- ТОВ «ФК «БРАЙТ-К»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (далі - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»), відповідно до вимог якого просив: стягнути з ТОВ «ФК\~«БРАЙТ-К»\~на свою\~користьсуму сплаченої за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року комісійної винагороди в розмірі 31119,49 грн. Позовні вимоги мотивовані положеннями ст. ст. 215, 216 ЦК України та обґрунтовані тим, що 09.01.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 4/3105938, відповідно до умов якого банк надає, а позичальник отримує кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 125 520 грн строком на 60 місяців - з 09.01.2020 року по 08.01.2025 року. Пунктом 1.3.2 цього договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 кредитного договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмово) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Позивач зазначив, що він належним чином виконував умови кредитного договору, у тому числі щодо сплати щомісячної комісійної винагороди, що підтверджується випискою банку. За розрахунком позивача загальна сума сплаченої комісії позивачем за період з 07.02.2020 по 05.03.2021 становить 31119,49 грн. В подальшому, 05.08.2021\~року між\~АТ «КРЕДІ\~АГРІКОЛЬ БАНК»\~та ТОВ\~«ФК «БРАЙТ-К»\~укладений договір\~відступлення права\~вимоги грошових\~зобов`язань\~за фінансовими\~кредитами №\~2-2021.\~Згідно цього\~договору 11.08.2021\~року відбулося\~відступлення прав\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 4/3105938\~від 09.01.2020\~року,\~що був\~укладений між\~АТ «КРЕДІ\~АГРІКОЛЬ БАНК»\~та [PERSON] ,\~а тому\~ТОВ «ФК\~«БРАЙТ-К»»\~набуло прав\~кредитора до\~позичальника за\~кредитним договором. Позивач також зазначив, що постановою Верховного Суду від 30.11.2023 року у справі № 382/1621/21 викладені висновки щодо нікчемності пункту 1.3.2 кредитного договору № 4/3105938 від 09.01.2020 року, яким передбачено сплату [PERSON] комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, тому позивач вважає за необхідне застосувати наслідки нікчемності правочину в частині стягнення коштів сплаченої комісії саме із нового кредитора, а саме ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К». На думку позивача зазначений спосіб захисту відповідає вимогам закону та забезпечить відновлення його порушених прав. Ухвалою від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої передбачено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи відкладався неодноразово. Відповідач - ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» подав відзив на позовну заяву, відповідно до вимог якої просить застосувати позовну давність, підстави спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відзив обґрунтовано тим, що позивач звертався з вимогами, подібними до вимог даного позову, до первісного кредитора АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в межах справи № 382/1621/21, а до ТОВ «ФК «БРАЙТ-К», який є кредитором за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020, позивач ніколи не звертався з подібними вимогами. Первісний кредитор АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» розподіляв внесені позивачем платежі на погашення строкової та простроченої заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісіями; позивач окремо комісію згідно кредитного договору не сплачував. Позов поданий позивачем 14.02.2024 року, платежі розподілені первісним кредитором протягом періоду з 07.02.2020 року по 05.03.2021 року, а тому до платежів, здійснених поза межами строку позовної давності, має бути застосовано принцип спливу строку позовної давності. Третя особа - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» подала письмові пояснення по справі, відповідно до яких вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Зазначає, що за змістом постанови Верховного Суду від 30.11.2023 року у справі № 382/1621/21 відмовлено у задоволенні зустрічної позовної вимоги [PERSON] до АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення сплаченої комісійної винагороди, як поданої до неналежного відповідача, враховуючи відступлення прав кредитора Банком Новому кредитору на підставі договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020. Відповідно до умов цього договору кредит надавався позичальнику на споживчі потреби. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати щомісячно процентну винагороду за користування кредитом та комісійну винагороду у розмірах чітко визначених умовами даного Договору. Інформація щодо істотних умов Договору була доведена позивачу до укладення Договору у додатку; факт користування кредитними коштами, підтверджується виписками з позичкових рахунків, що містяться в матеріалах справи. Комісія, яка передбачена умовами Договору встановлюється за обслуговування кредитної заборгованості, що включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Отже, така інформація надається клієнту на постійні основі у незалежності від наявності його звернення (вимоги) та з більшою періодичністю, аніж це передбачено Законом. При цьому, така інформація стосується: - нагадування про необхідність здійснення щомісячного платежу; - надання інформації через дистанційні системи про стан заборгованості; - інформування клієнта про виникнення простроченого боргу; - консультування клієнта (в т. ч. документальне) щодо можливого погашення боргу, тощо. Сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування». Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду повідомлені належним чином. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.01.2020 року між [PERSON] та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладений кредитний договір № 4/3105938, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти в сумі 125 520 грн. строком на 60 місяців з 09 січня 2020 року до 08 січня 2025 року (включно). У кредитному договорі № 4/3105938 сторони обумовили, що: позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), надалі - графік платежів по кредиту, як день повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту (пункт 1.1.); кредит надається позичальнику на споживчі потреби (пункт 1.2); за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашання заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (пункт 1.3.2); позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту (пункт 2.2). 05.08.2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» укладений договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. Згідно цього договору 11.08.2021 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020 року, що був укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , а тому ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до позичальника за кредитним договором. Як встановлено судом, в межах справи № 382/1621/21 розглядався первісний позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», про стягнення заборгованості, а також зустрічний позов [PERSON] про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.11.2023 року у справі № 382/1621/21: - належним відповідачем за позовом боржника про застосування наслідків нікчемності правочину в частині комісії (зокрема, проведення перерахунку заборгованості по договору, чи стягнення коштів сплаченої комісії), є особа, якій належить право вимоги за цим договором - кредитор, а у випадку заміни кредитора - новий кредитор; - [PERSON] пред`явив позов про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним й у прохальній частині зустрічного позову просив: (1) визнати недійсним з моменту укладення пункт 1.3.2 комплексного договору № 4/3105938, укладеного 09 січня 2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості: щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 договору; (2) стягнути з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь [PERSON] суму сплаченої за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року комісійної винагороди. Позовних вимог до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»[PERSON] не заявляв; - суди встановили, що 05 серпня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» укладений договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. Згідно цього договору 11 серпня 2021 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4/3105938 від 09 січня 2020 року, що був укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , тому ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до позичальника за кредитним договором; - апеляційний суд врахував, що належним відповідачем за позовом боржника про застосування наслідків нікчемності правочину в частині комісії (зокрема, проведення перерахунку заборгованості по договору, чи стягнення коштів сплаченої комісії), є особа, якій належить право вимоги за цим договором - кредитор, а у випадку заміни кредитора - новий кредитор; позовна вимога про стягнення сплаченої комісійної винагороди пред`явлена до неналежного відповідача АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (попередній кредитор), тому у задоволенні вказаної позовної вимоги належить відмовити із зазначеної підстави. Суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні зустрічної позовної вимоги [PERSON] до АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення сплаченої комісійної винагороди, проте помилився щодо мотивів такої відмови. У справі, що розглядається, суд, вирішуючи питання щодо законності нарахування комісії за п. 1.3.2 кредитного договору, враховує наступне. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу положень ч. ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (зокрема, пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. У справі, що розглядається: при зверненні із позовом [PERSON] посилається на нікчемність п. 1.3.2 кредитного договору та просить застосувати наслідки його нікчемності, стягнувши сплачену ним комісійну винагороду за період за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року; за розрахунком позивача, яким також надані копії квитанцій здійснення касових операцій (а. с. 16-22) та виписки з рахунку за з 09.01.2020-04.10.2021 (а. с. 23-24), загальна сума сплаченої позивачем комісії на підставі кредитного договору за період з 07.02.2020 по 05.03.2021 становить 31119,49 грн, яку він з посиланням на ст. ст. 215, 216 ЦК України просить стягнути з особи, якій належить право вимоги за цим договором - нового кредитора ТОВ «ФК «БРАЙТ-К», який замінив кредитора АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" на підставі договору про відступленння права вимоги; судом встановлено, що у пункті 1.3.2 кредитного договору № 4/3105938 від 09.01.2020 року сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору (обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашання заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо); надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами кредитного договору не передбачено; в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування); банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення кредитного договору. Враховуючи викладене, положення договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, пункту 1.3.2 кредитного договору № 4/3105938 від 09.01.2020 року, яким передбачено сплату позичальником (позивачем) комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки п. 1.3.2 кредитного договору є нікчемним в силу закону, суд, з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав застосування повернення виконаного за нікчемним пунктом правочину. Суд також зазначає, що особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач та третя особа не подали належних письмових доказів на спростування доводів позивача, а також власного контррозрахунку сплаченої позивачем комісійної винагороди за кредитним договором, не спростували наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі. Суд також враховує, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд відхиляє відповідну заяву про застосування позовної давності та доводи відповідача про те, що до платежів, здійснених поза межами строку позовної давності, має бути застосовано наслідки спливу позовної давності, оскільки враховує, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02 квітня 2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. При цьому, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Інші доводи відповідача та третьої особи висновків суду не спростовують. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає докази позивача належними, допустимими, достовірними, а позовні вимоги такими, що є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Outcome: approved