Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що з 12 серпня 2011 року, він - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 27 серпня 2020 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №210/2651/20) був розірваний. В період шлюбно-сімейних стосунків народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області від 21.12.2011 року. Після розлучення, [PERSON] , у серпні 2020 році, переїхала остаточно за іншою адресою у іншу родину та залишила дитину проживати разом з позивачем. Так з серпня 2020 року позивач та його дочка - [PERSON] , залишились мешкати у двох. На сьогоднішній день вони зареєстровані разом за адресою [ADDRESS] та продовжують проживати удвох, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складений спеціалістами Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради та витягами з реєстру територіальної громади. Так, відповідно до акту обстеження житлових умов від 05.04.2024, складений головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому районної у місті ради [PERSON] та [PERSON] , вищезазначене житло складається з 3-х кімнат, передпокою, кухні, балкону, сумісної ванної кімнати. У квартирі зроблено сучасний ремонт, замінено металопластикові вікна. У квартирі чисто, речі складено. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для малолітньої [PERSON] відведено окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, диваном, письмовим столом, шафою для одягу та речами дитини, ноутбуком. В наявності дитячий одяг, постільна білизна, засоби гігієни. Тобто, дитині створені належні умови для виховання, проживання та гармонійного розвитку малолітньої дитини. До того ж, позивач працює - фізичною особою підприємцем, має постійний дохід, який дозволяє в повному обсязі утримувати доньку. Позивач зазначає, що є прикладом для своєї дитини, оскільки веде здоровий образ життя. Саме він слідкує за станом здоров`я дитини, що підтверджується декларацією з лікарем її розвитком, виховує та піклується про доньку, має з [PERSON] психологічний контакт, прив`язаність одне до одного. До того ж, майже весь вільний час проводять разом. Згідно характеристики, виданої Криворізьким ліцеєм № 107 «Лідер» від 14.05.2024 за №268, « [PERSON] навчається в Криворізькому ліцеї № 107. За час навчання виявила середній рівень знань. Програмний матеріал засвоює достатньо Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.05.2024 4 швидко. Проявляє інтерес не лише до окремих предметів. [PERSON] спокійна, урівноважена. В класі має друзів. Однокласники до неї ставляться дружелюбно, з повагою. Майже ніколи не вступає в конфлікт з вчителями та однокласниками. Дівчинку виховує батько [PERSON] . Після розлучення батьків [PERSON] проживає із батьком, який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником в питаннях успішності та емоційного стану дитини, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати не приймає участі у шкільному житті дитини. Зі слів дитини має іншу родину, що унеможливлює спільне проживання». Згідно характеристики Школи сучасного танцю від 08.05.2024 року (мовою автора): - « [PERSON] відвідує гурток з танців майже рік. За час відвідування зарекомендувала себе, як здібна, розумна дитина. Батько, [PERSON] , бере активну участь у житті дитини, забезпечує відвідування гуртка з танців, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну. Мати з керівником гуртка з танців на зв`язок не виходила, на заняття з танців не з`являлась». Тому, на підставі вищевикладеного, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою його місця проживання та стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] в розмірі частки всіх видів її заробітку. Ухвалою суду від 01 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти позовних вимог. Представник третьої особи, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Правилами ч. 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 12 серпня 2011 року, позивач - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 27 серпня 2020 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №210/2651/20) був розірваний. В період шлюбно-сімейних стосунків народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області від 21.12.2011 року. З серпня 2020 року позивач та його донька - [PERSON] , мешкають у двох. На сьогоднішній день вони зареєстровані разом за адресою [ADDRESS] та продовжують проживати удвох, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради та витягами з реєстру територіальної громади. Так, відповідно до акту обстеження житлових умов від 05.04.2024, складений головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому районної у місті ради [PERSON] та [PERSON] , вищезазначене житло складається з 3-х кімнат, передпокою, кухні, балкону, сумісної ванної кімнати. У квартирі зроблено сучасний ремонт, замінено металопластикові вікна. У квартирі чисто, речі складено. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для малолітньої [PERSON] відведено окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, диваном, письмовим столом, шафою для одягу та речами дитини, ноутбуком. В наявності дитячий одяг, постільна білизна, засоби гігієни. Згідно характеристики, виданої Криворізьким ліцеєм № 107 «Лідер» від 14.05.2024 за №268, « [PERSON] навчається в Криворізькому ліцеї № 107. За час навчання виявила середній рівень знань. Програмний матеріал засвоює достатньо швидко. Проявляє інтерес не лише до окремих предметів. [PERSON] спокійна, урівноважена. В класі має друзів. Однокласники до неї ставляться дружелюбно, з повагою. Майже ніколи не вступає в конфлікт з вчителями та однокласниками. Дівчинку виховує батько [PERSON] . Після розлучення батьків [PERSON] проживає із батьком, який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником в питаннях успішності та емоційного стану дитини, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати не приймає участі у шкільному житті дитини. Зі слів дитини має іншу родину, що унеможливлює спільне проживання». Згідно характеристики Школи сучасного танцю від 08.05.2024 року: « [PERSON] відвідує гурток з танців майже рік. За час відвідування зарекомендувала себе, як здібна, розумна дитина. Батько, [PERSON] , бере активну участь у житті дитини, забезпечує відвідування гуртка з танців, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну. Мати з керівником гуртка з танців на зв`язок не виходила, на заняття з танців не з`являлась». Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27 грудня 1991 року ( далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року (995_384), найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка досягла 14 років, самостійно визначає своє місце проживання, якщо батьки проживають окремо. Діти цього віку можуть самостійно обирати місце проживання, але тільки з-поміж місць проживання їх батьків (усиновлювачів). Відповідно місце проживання неповнолітніх, починаючи з 14 років, може бути зареєстроване за місцем проживання їх батьків (усиновлювачів), опікунів/піклувальників; за місцем проживання одного з батьків, з ким вони проживають за вибором самих дітей. Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Стаття 171 СК передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору щодо її виховання, місця проживання тощо. Суд, вислухавши думку дитини, повинен дати їй належну оцінку, правильно оцінити емоційний стан дитини та констатувати відсутність жодних сумнівів розуміння дитиною ситуації та всіх обставин справи. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Позивач не перешкоджає та не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх спільної дитини, і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1-3 ст.181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При цьому, відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п.17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що матеріальне становище відповідача задовільне, є особою працездатного віку. Тому, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та поданих позивачем доказах, а тому позов підлягає задоволенню. В ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведені обставини, а також факт визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved