Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державної служби України з безпеки на транспорті «Укртрансбезпеки», Держави України в особі Корабельного ВДВС у м. Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) про повернення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, в якій позивач просить суд, стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 18886,10 грн (суму стягнутих коштів), 8000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує таким, що 18 листопада 2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпекою) винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії [NUMBER] , якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Зазначає, що не погоджуючись із зазначеною постановою, він оскаржив її у судовому порядку. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2022 року постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ № 00001327 від 18 листопада 2021 року скасовано, а справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУПАП закрито у зв?язку із відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 21 лютого 2022 року, що підтверджується його змістом, змістом виконавчого листа та ухвалою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі № 766/23543/21. Старшим державним виконавцем Потаповою Т.В. 10 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68556953 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 17000,00 грн, оскільки згідно з частиною 2 ст. 308 КУпАП в разі несплати штрафу в строк, установлений ч. 2 ст. 300-2 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови серії ВМ № 00001327 від 18 листопада 2021 року органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі. Крім того, [PERSON] 10 лютого 2022 року виносить постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 1700,00 грн, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 186,10 грн, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, які в той же день надсилає до виконання відповідними супровідними листами за вихідними номерами 8469, 8471, 8472, тощо. 21 лютого 2022 року [PERSON] закінчує виконавче провадження № 68556953 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та виносить постанови про зняття арештів з майна та грошових коштів [PERSON] , що підтверджується відповідними постановами. Вказує, що внаслідок неправомірних дій Державної служби України з безпеки на транспорті, яка незаконно притягнула його до адміністративної відповідальності, з нього стягнуто грошові кошти у сумі 18886,10 грн.. Крім того, 12 днів (з 10 лютого 2022 року по 21 лютого 2022 року) усе майно та грошові кошти [PERSON] , які містяться на відкритих рахунках (у тому числі карткових) були арештовані, що свідчить про відсутність можливості розпоряджатись ними (майном та грошовими коштами) на власний розсуд. Таким чином, до Державного бюджету України зайво сплачені грошові кошти в розмірі 18886,10 грн ( штраф - 17000,00 грн, виконавчий збір - 1700,00 грн, витрати виконавчого провадження - 186,10 грн), а відтак є такими, що зараховані до Державного бюджету України без відповідної правової підстави. Позивач вважає, що має право на повернення сплачених на підставі вказаної постанови коштів в розмірі 18886,10 грн, якому кореспондує відповідний обов?язок відповідачів вчинити дії, спрямовані на повернення грошових коштів в розмірі 18886,10 грн. Незаконне та безпідставне притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, накладення арешту на майно та грошові кошти в період часу з 10.02.2022 року по 21.02.2022 року, відсутність можливості ті розпоряджатися останніми на власний розсуд протягом зазначеного періоду часу, та вимушеність пошуків додаткових джерел для існування завдало позивачу моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, переживанні негативних емоцій, приниженні його честі та гідності, а також репутації перед знайомими, друзями, оскільки залишався правопорушником в очах суспільства та свого оточення. На думку позивача розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 8000,00 грн є розумним, справедливим та не призведе до безпідставного збагачення Позивача за рахунок держави. Вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь належним чином, раніше позивач надавав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, справу розглядати без його участі та без участі його представника. Представник відповідача Корабельного ВДВС у м. Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) Потапова Т.В. в судовому засіданні зазначила, що позов не визнає. Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті «Укртрансбезпеки» в призначене судове засідання не з`явився, однак раніше до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому було зазначено, що ознайомившись зі змістом позовних вимог та підстав позову Укртрансбезека вважає їх безпідставними та необгрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки для повернення коштів за сплату адміністративного штрафу в розмірі 17000,00 грн, Позивач має сформувати заяву відповідно до пункту 5 Порядку № 787 та направити її до Укртрансбезпеки. Позивач не звертався до Укртрансбезпеки з приводу повернення коштів суми сплаченого штрафу за постановою серії BM № 00000874. Також у відзиві вказано, що Позивач не надав жодних доказів щодо вчинення Укртрасбезпека будь-яких дій, які б доводили, що Позивачу було завдано моральної та матеріальної шкоди. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1\~ст. 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 18 листопада 2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпекою) винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00001327, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. (а.с. 10) Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2022 року постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ № 00001327 від 18 листопада 2021 року скасовано, а справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУПАП закрито у зв?язку із відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення. (а.с. 13-17) Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 21 лютого 2022 року, що підтверджується його змістом, змістом виконавчого листа та ухвалою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі № 766/23543/21. (а.с. 18,21) Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2022 року у справі № 766/23543/21 не підлягають доказуванню. Старшим державним виконавцем Потаповою Т.В. 10 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68556953 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 17000,00 грн, оскільки згідно з частиною 2 ст. 308 КУпАП в разі несплати штрафу в строк, установлений ч. 2 ст. 300-2 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови серії ВМ № 00001327 від 18 листопада 2021 року органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі. (а.с. 25) Крім того, старшим державним виконавцем Потаповою Т.В. 10 лютого 2022 року виносено постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 1700,00 грн, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 186,10 грн, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, які в той же день надсилає до виконання відповідними супровідними листами за вихідними номерами 8469, 8471, 8472, тощо. (а.с. 27-34) Зазначені постанови винесені відповідно до вимог ч. 4 ст. 27, ст. 42 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та вимог наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішення». Викладені обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження № 68556953, що міститься в матеріалах справи. 21 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Потаповою Т.В. закінчено виконавче провадження № 68556953 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та виносено постанови про зняття арештів з майна та грошових коштів [PERSON] , що підтверджується відповідними постановами. (а.с. 35-40) Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Отже, підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що, застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, (далі\~Порядок № 787), на який посилається у своєму відзиві відповідач, платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності. У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до\~Кодексу України про адміністративні правопорушення\~та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним\~Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви. Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції. Однак, суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі адміністративний суд визнав протиправною та скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі\~ст. 1212 ЦК\~як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи\~ЦК України\~про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого\~наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21. З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду, на момент сплати позивачем штрафу була юридична підстава для такого платежу\~чинна постанова у справі про адміністративне правопорушення та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету. Оскільки сплачена позивачем сума подвоєного штрафу у розмірі 17000 грн. не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. Також немає підстав застосовувати до спірних правовідносин приписи\~ЦК\~про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи\~ст. 1212 ЦК. Так, згідно\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 року у справі N? 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). Загальні підстави для виникнення зобов?язання у зв?язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов?язання у зв?язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов?язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава існувала, але у подальшому відпала. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2022 року у справі № 766/23543/21, яке набрало законної сили 21 лютого 2022 року, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії BM № 00001327 від 18.11.2021 року. Таким чином суд приходить до висновку, що до Державного бюджету України зайво сплачені грошові кошти в розмірі 18886,10 грн (штраф - 17000,00 грн, виконавчий збір - 1700,00 грн, витрати виконавчого провадження - 186,10 грн), а відтак є такими, що зараховані до Державного бюджету України без відповідної правової підстави. Згідно зі\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів. Пунктом З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Позивач зазначає, що підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди у даній справі є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв?язку відсутністю складу адміністративного правопорушення (незаконне притягнення до адміністративної відповідальності на підставі постанови серії ВМ № 00001327 від 18.11.2021 року, яку скасовано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2021 року у справі № 766/23543/21, що набрало законної сили), внаслідок чого 12 днів (з 10.02.2022 року по 21.02.2022 року) усе майно та грошові кошти позивача, які містяться на відкритих рахунках (у тому числі карткових) були арештовані, що свідчить про відсутність можливості розпоряджатись ними (майном та грошовими коштами) на власний розсуд. Викладена точка зору Позивача відповідає висновку викладеному у постанові Верховного суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, згідно якої «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яку в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, тощо». Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України, за загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Незаконне та безпідставне притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, накладення арешту на майно та грошові кошти в період часу з 10.02.2022 року по 21.02.2022 року, відсутність можливості розпоряджатися останніми на власний розсуд протягом зазначеного періоду часу, та вимушеність пошуків додаткових джерел для існування завдало позивачу моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, переживай ті негативних емоцій, приниженні його честі та гідності, а також репутації перед знайомими, друзями, оскільки залишався правопорушником в очах суспільства та свого оточення. Тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 8000,00 грн. та вважає, що дана суму є розумною та справедливою. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином,\~відповідачем у\~справі є\~держава,\~яка бере\~участь у\~справі через\~відповідний орган\~державної влади.\~Таким органами\~у цій\~справі є\~Державна служба\~України з\~безпеки на\~транспорті (Укртрансбезпека)\~стосовно стягнутих\~(сплачених)\~сум адміністративного\~стягнення у\~вигляді штрафу\~у розмірі\~17000,00\~грн; Корабельний ВДВС у м. Херсоні ПМЮ МЮ (м. Одеса) стосовно стягнення (сплати) грошових коштів в якості виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у розмірі 1886,10 грн.. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 та Верховного суду у постанові від 08 травня 2024 року у справі № 607/1009/23). За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 133 ПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з Державного бюджету\~України на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2147,20 гривень. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 16 серпня 2023 року між адвокатом Жигаловим Андрієм Сергійовичем та [PERSON] , було укладено договір про надання правової допомоги № 30.(а.с. 136) Обсяг і вартість наданої правової допомоги визначений в Додатковій угоді № 1 від 29.01.2024 року до Договору № 30 від 16.08.2023 року, згідно з яким, [PERSON] надано правову допомогу на загальну суму 8 923,00 гривень. Дану винагороду було сплачено позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № б/н від 29.01.2024 року. (а.с. 138) Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, у відповідності до\~ст. 141 КПК України, з Державного бюджету\~України на\~користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 923,00 гривень.

Outcome: approved