Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

У березні 2023 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №3232618961-2562984 у розмірі 32\~226,00 гривень, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 26.12.2022 між ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» правонаступником якого є ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» та [PERSON] було укладено договір позики «Миттєвий» №3232618961-2562984, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12\~000,00 гривень, шляхом їх перерахування на рахунок позичальника та з кінцевим строком повернення 24.01.2023, та зі сплатою відсотків у розмірі 693,5% річних. З огляду на те, що позичальник отримані кошти за договором у строк обумовлений сторонами не повернула, що призвело до утворення заборгованості розміром 32\~966,00 гривень, яка складається з 12\~000,00 гривень заборгованість за тілом позики; 18\~924,00 гривень заборгованість за процентами; 2\~042,00 гривень заборгованість за комісією; позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідачем 07.08.2023 надано відзив, в якому відповідачем зазначено, що кредитний договір не містить підписів сторін; матеріали справи не містять заявки позичальника на отримання кредиту; відсутні докази щодо надання примірнику договору позичальнику; відсутні докази перерахування коштів; протиправне нарахування відсотків у розмірі передбаченому договором після спливу строку кредитування; нарахування штрафних санкцій у період дії карантину; недоведеність відступлення прав вимоги. Зважаючи на вищевикладене просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивачем 18.08.2023 було надано відповідь на відзив в якому наведено обґрунтування щодо правомірності та реальності кредитного договору, а також надано докази на підтвердження заявлених вимог. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Костромітіної О.О. від 11.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.08.2023, за клопотанням позивача витребувано докази від ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ». Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.05.2024, у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової компютерно-технічної експертизи, відмовлено. У судове засідання сторони не з`явилися. Матеріали справи містять заяви про розгляд справи за відсутності як позивача так і відповідача. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» та [PERSON] у порядку\~Закону України «Про електронну комерцію»\~було укладено Договір позики «Миттєвий» №3232618961-2562984 (далі - кредитний договір, договір кредиту) у вигляді електронного правочину за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом). Укладенням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 12 000,00 гривень, що за вирахуванням комісії становило 11 700,00 гривень, які одразу після укладення договору були зараховані на банківську картку відповідача [NUMBER] . Строк кредитування (строк позики) за договором складає 30 календарних днів, позика мала бути повернута у термін до 24.01.2023 включно. Протягом строку дії договору позики розмір відсотків за користування коштами склав 1,90 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 693,5% річних. За надання кредиту, при укладання договору, позичальником сплачується комісія у розмірі 300,00 гривень. За користування позикою також передбачено одноразову комісію за видачу позики, комісію за використання позикою та інші види комісії з супроводження обслуговування кредиту. На підтвердження обізнаності позичальника з умовами надання кредиту, позивачем надано витяг з Правил надання грошових коштів у позику, повний текст яких опубліковано в Інтернет мережі за вказаним у договорі №3232618961-2562984 посиланням. 26.12.2022 року на рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 11 700,00 гривень.\~ На підтвердження факту перерахунку коштів, позивачем надано копію листа директора ТОВ «ФК ФІН ПЕЙ» Святної А. від 27.10.2023, згідно якого на підставі договору №01-04/20-1 про надання послуг з переказу грошових коштів та договору №01-04/20 про взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ «ФК ФІН ПЕЙ» та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», 26.12.2022 було здійснено поповнення карки № [NUMBER] за договором №2562984 на суму 11\~700,00 гривень ІD транзакції:cpoi_BejakvoUdOh9MPC. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого її розмір станом на 23.03.2023 становить 32\~966,00 гривень, яка складається з: 12\~000,00 гривень заборгованість за тілом позики; 18\~924,00 гривень заборгованість за процентами; 2\~042,00 гривень заборгованість за комісією. 10.03.2023 між ТОВ «Кредитпромінвест» та ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №2023-03-4К, за умовами якого первісний кредитор передав позивачу права вимоги за грошовими зобов`язаннями за основними договорами, який згідно Додатку №1 є Договір №3232618961-2562984. На підтвердження переходу прав до ТОВ «Кредитпромінвест» позивачем надано копії платіжних доручень. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~статті 514 ЦК\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~статті 1077 ЦК України\~передбачено,\~що за\~договором факторингу\~(фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріали справи містять належні докази, які свідчать про набуття позивачем права вимоги до відповідача за зобов`язаннями виниклими з договору №3232618961-2562984, та спростовують доводи відповідача щодо зворотнього. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Тобто, з вказаного вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про виникнення зобов`язань наслідки виконання/невиконання яких є наразі предметом розгляду. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем коштів за договором №3232618961-2562984 та обізнаності з умовами їх повернення, з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12\~000,00 гривень, яка в себе включає комісію за його надання (300,00 гривень). Відповідачем не надано доказів того, що зазначені у договорі реквізити картки їй не належать та не вносилися нею. Крім того судом враховано, що відзив не містить твердження відповідача щодо не отримання нею коштів за договором №3232618961-2562984 та не здійснення дій спрямованих на його укладення. Доводи відповідача щодо відсутності у неї примірника договору та не обізнаності з його умовами не скасовують обов`язку останньої щодо повернення отриманих коштів та сплати відсотків, тим паче, що про механізм нарахування відсотків позичальник мала можливість дізнатись як при укладенні договору так і потім за посиланням зазначеним в ньому. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем коштів за договором №3232618961-2562984 та обізнаності з умовами їх повернення, з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12\~000,00 гривень, яка в себе включає комісію за його надання (300,00 гривень). В той же час суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Суд зазначає, що договором не передбачено нарахування будь-яких відсотків за межами строку кредитування, а передбачено нарахування штрафу, заборгованість за яким не заявлена позивачем до стягнення. Оскільки строк кредитування за умовами договору становить 30 днів, нарахування процентів після закінчення строку дії договору є неприпустимим, тому суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що підлягає стягненню заборгованість за відсотками нарахованими у межах строку кредитування у розмірі 5\~796,00 гривень а не 18924 гривень, як зазначено в позові, внаслідок чого частково задовольняє позовні вимоги позивача. Відповідно до п. 17 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені\~Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року\~визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. З огляду на вказане та враховуючи, що пункти договору кредиту про сплату комісії за надання кредитних коштів, а також щомісячної комісії за обслуговування кредиту, що є нікчемними, суд дійшов висновку,що не підлягає задоволенню вимога про стягнення такої складової заборгованості, як заборгованість за комісією, що становить 2\~042,00 гривень. Згідно зіст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1395,56 гривень, що пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Outcome: partial