Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ подружнього майна. Позов мотивований тим, що 07.11.1986 позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Подружні відносини між ними припинилися, проживають окремо, поданий позов до суду про розірвання шлюбу. За час спільного проживання було набуто нерухоме майно, яке зареєстроване на відповідача, а саме: домоволодіння, житловою площею 53,4 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 6821884700:01:040:0006,\~площею 0,1000\~га,\~з цільовим\~призначенням для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Оскільки майно придбане в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому позивачка просить поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею частки житлового будинку та земельної ділянки виділеної для його будівництва в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 11.12.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 24.04.2024 прийнято заяву представника позивачки про уточнення позовних вимог. 29.02.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник адвокат Підлісний О.В. у судове засідання не з`явились, представник надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його та позивачки відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представником відповідача адвокатом Мішаловою М.І. подана заява, в якій зазначає, що позов визнає та не заперечує щодо задоволення. Також просить проводити розгляд справи у їх з відповідачем відсутності. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, при вирішенні спору виходить із наступного. Встановлено, що 07.11.1986 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15.01.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №353137358 від 06.11.2023 за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , 22.03.2006. Як вбачається зі Звіту про оцінку майна №25-231107-001 щодо житлового будинку загальною площею 53,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якого складає, без ПДВ 71\~000 грн. Згідно Державного акту серії ЯИ №126840від 23.12.2009 [PERSON] на право власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6821884700:01:040:0006, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення сесії Маківської сільської ради від 26.09.1993 №60. Згідно копії Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.11.2023 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6821884700:01:040:0006,\~площею 0,1000\~га,\~з цільовим\~призначенням для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] . У відповідності до ст.ст.15,\~16\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.60\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України)\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанови Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі №318/1863/17, від 29.01.2021 року у справі №161/14048/19). На підставі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1\~ст.71 СК України). \~\~\~\~\~\~ Згідно п.п.23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Позивачка заявила вимогу про визнання домоволодіння та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя. При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Зазначена правова позиція Верховного Суду наведена у постанові від 20.03.2024 в справі №569/4484/22. Отже, задоволення вимоги про визнання домоволодіння та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя є неефективним способом захисту, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. У постанові Верховного Суду від 22.02.2021 року у справі №756/2527/16-ц вказано, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.369\~ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, за сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності. Відповідач визнав позов та не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно. Отже, домоволодіння житловою площею 53,4 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 6821884700:01:040:0006, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] було набуто подружжям [PERSON] та [PERSON] за час їх шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та належить кожному з них у рівних частинах, тобто по частині кожному, що повністю узгоджується з вимогами ч.2\~ст.372 ЦК України\~та ч.1\~ст.70 СК України. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно набуте подружжям під час шлюбу, доказів придбання майна за особисті кошти відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що спірне домоволодіння та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка має рівні з відповідачем права на користування спільним майном, а тому вимога про поділ спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тому при здійсненні поділі майна сторін їх право спільної сумісної власності на це майно припиняється, а до [PERSON] та [PERSON] переходить право власності на визначене їм судом майно. Також на підставі ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial