Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] відповідно до якого просить суд розірвати шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позову зазначено, що з 18.10.2002 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2023 року подружжя проживає окремо. Причиною стала втрат почуття любові та поваги один до одного, несумісність характерів та поглядів на майбутнє. Діти проживають разом із [PERSON] . Відповідач [PERSON] залишилась у м.Мелітополь. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Улибіна-Вельгус М.В. у судове засідання не з`явились, представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області вбачається, що 18.10.2002 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №949. Прізвище після укладання шлюбу « [PERSON] та [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом також встановлено те, що, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.\~Статтею 21 Сімейного кодексу України\~визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1\~статті 110 Сімейного кодексу України\~передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі\~ст.111 Сімейного кодексу України\~суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище

Outcome: approved