Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до Потапова в якому просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № 10002575928 від 11.11.2020 року у розмірі 48 375 грн., судові витрати у розмірі 2684 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. В обґрунтування вимог посилалось на те, що 11.11.2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту (ID заявки на кредит: 2575928). Дана заява № 10002575928 від 11.11.2020 знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору - електронним підписом. Оскільки відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Кредитного договору № 10002575928 від 11.11.2020, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Таким чином, відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 10002575928 від 11.11.2020 з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та 11.11.2020 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10 000 грн. Кредитний Договір № 10002575928 від 11.11.2020 було укладено строком на 21 день. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 05.09.2022 згідно з умовами Договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за Кредитним договором № 10002575928 від 11.11.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке, в свою чергу, набуло права вимоги до відповідача. Згідно з договором факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 48 375 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 000 грн; заборгованість за відсотками становить 38 375 грн. Позивачем було направлено вимоги про сплату заборгованості за вказаним договором на адресу відповідача, які не були виконані відповідачем. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 10002575928 від 11.11.2020 у розмірі 48 375 грн., судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 15.02.2024 року на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Яресько Т.В. подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник зазначив, що відповідач не заперечує факт укладення з первісним кредитором договору в електронній формі в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», як і не заперечує факт отримання від первісного кредитора кредитних коштів. Проте, відповідач категорично не згодний з позовними вимогами, оскільки заборгованість була повністю погашена відповідачем шляхом примусового списання коштів з його карткового рахунку первісним кредитором в порядку п. 6.5 Кредитного договору. Крім того зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем, кредитні кошти у сумі 10 000 грн. були надані відповідачу 11.11.2020, відповідач даний факт не заперечує. Таким чином, останнім днем строку кредитування, тобто, датою повернення кредиту було 02.12.2020 року. Як вбачається з розрахунку заборгованість та підтверджується самим відповідачем, ним не було виконано умов Кредитного договору та не повернуто в межах строку кредитування тіло та встановлені договором проценти. В зв`язку із чим, при обрахунку заборгованості підлягає застосуванню ставка, визначена в п. 1.3.2 Кредитного договору. Тобто, протягом строку кредитування відповідачу за користування коштами у розмірі 10 000 грн. повинно було бути нараховано 21 день х 2,25% = 47,25%, що становить 4725 грн. Таким чином заборгованість повинна була становити 10 000 грн. - тіло кредиту + 4725 грн. нараховані відсотки, а всього 14 725 грн. Проте, первісний кредитор продовжував нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами вже після спливу строку кредитування, що суперечить закону та сталій судовій практиці. Позивач стверджує, що він стягує виключно тіло кредиту та нараховані відсотки, а не проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позивач не має право стягувати незаконно нараховані відсотки поза межами строку кредитування. Всі нараховані після 02.12.2020 року відсотки є незаконними, оскільки нараховані в порядку ст. 1048 ЦК України. Як убачається з розрахунку заборгованості позивача, він регулярно стягував з відповідача в порядку п. 6.5 Кредитного договору, кошти з банківського рахунку відповідача. Мало місце примусова списання первісним кредитором коштів з банківського рахунку відповідача. Так, за період з 04.12.2020 по 09.08.2021 первісним кредитором з відповідача було списано 9 списань * 1750 грн. = 15 750 грн., а за період з 19.08.2021 по 16.09.2021 списано 3 * 5000 грн. = 15 000 грн., а всього 30 750 грн.. Таким чином, саму у первісного кредитора існує заборгованість перед відповідачем у сумі 30 750 грн.-14 725 грн.=16 025 грн. А тому, відповідач зазначає, що у позивача відсутні правові підстави стягувати з нього неіснуючий борг. Також, представник відповідача простить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 20.02.2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача [PERSON] , скориставшись своїм правом, подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач неодноразово здійснював пролонгацію строку кредитування, а саме: 04.12.2020, 19.12.2020, 07.01.2021, 27.01.2021, 19.02.2021, 08.03.2021, 29.03.2021, 22.04.2021, 29.06.2021, чим продовжував строк Кредитного договору та нарахування процентів. Згідно останньої Додаткової угоди до умов договору № 10002575928 від 11.11.2020, укладеної між первісним кредитором та відповідачем 29.06.2021 року, днем повернення кредиту є 13.07.2021, а тому твердження відповідача про те, що йому нараховувались відсотки поза межами строку кредитування є хибними. Просить провидити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу сплачену відповідачем. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.03.2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» докази підтвердження підписання [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] , електронним цифровим підписом додаткових угод про зміну умов договору № 10002575928 від 11.11.2020 року, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] 04.12.2020, 19.12.2020, 07.01.2021, 27.01.2021, 19.02.2021, 08.03.2021, 22.04.2021, 29.06.2021. 13.06.2024 року, протокольною ухвалою суду, явку представника позивача у судове засідання було визнано обов`язковою. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, надала пояснення. Представник відповідача у судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, надав відповідні пояснення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, пояснення не надав. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положенням ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 11.11.2020 року [PERSON] прийняв оферту ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення кредитного договору № 10002575928 від 11.11.2020, за умовами якого Кредитодавець (ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») зобов`язується надати Позичальникові ( [PERSON] ) кредит на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором. За умовами договору, сума, на який надається кредит 10 000 грн., строк надання кредиту 21 календарний день, процентна ставка 1.25 % в день, річний розмір процентної ставки 456,25 % , а також погоджено графік розрахунків. Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Кредитодавця з метою отримання кредиту. Також судом встановлено, що Позичальником договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії № 10002575928 від 11.11.2020, за період з 11.11.2020 по 05.09.2022 заборгованість [PERSON] складає 48 375 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками 38 375 грн. (а.с. 20 - 34). Судом також встановлено, що 05.09.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» був укладений договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого клієнт відступив факторові за відповідну плату права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, зокрема і по кредитному договору № 10002575928 від 11.11.2020. Згідно копій долучених платіжних інструкцій, Фактор сплатив Клієнту суму фінансування за таке відступлення. За матеріалами справи, 05.09.2022 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» направило письмове повідомлення [PERSON] про те, що право вимоги за заборгованістю відповідача та його персональні дані відступлено новому кредитору - ТОВ «Діджи Фінанс» та вказані нові реквізити для перерахування суми боргу (а.с. 35). 12.12.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» направило письмову вимогу [PERSON] про погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 10002575928 від 11.11.2020, згідно якої на правах нового кредитора вимагає від відповідача належного виконання умов кредитного договору та погашення існуючої заборгованості в розмірі 48 375 грн. в добровільному порядку в строк до 30.01.2023 (а.с. 36). Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, [PERSON] включено до боржників за вказаним договором, а саме за кредитним договором № 10002575928 від 11.11.2020, сума заборгованості за тілом складає 10 000 грн., сума заборгованості за відсотками становить 38 375 грн., сума заборгованості разом 48 375 грн. (а.с. 43). Відповідачем не заперечується факт укладення з первісним кредитором кредитного договору в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», як і не заперечується факт отримання від первісного кредитора кредитних коштів. Водночас, відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості так і контррозрахунку наданому представником відповідача заборгованість була повністю погашена Відповідачем шляхом примусового списання коштів з його карткового рахунку Первісним кредитором в порядку п.6.5 Кредитного договору. Умовами п.1.1 Кредитного договору встановлено, що «За цим Договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених Договором.» Водночас п.1.2 Кредитного договору визначено строк кредитування у розмірі 21 день від дати отримання кредиту Позичальником. Відповідно до Розрахунку заборгованості, наданої Позивачем видача кредитних коштів у розмірі 10000,00 грн. відбулася 11.11.2020 року о 12.07:11 через платіжну систему platon. Відповідач даний факт не заперечує. Таким чином, останнім днем строку кредитування, тобто, датою повернення кредиту було 02.12.2020 року. Пунктом 1.3 Кредитного договору передбачено, що: «Нарахування процентної ставки за користування кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов цього договору, яка становить: 1.3.1. Знижена процентна ставка у розмірі 1,25% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 456,25%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п.1.2 цього Договору, якщо в цей строк Позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку. 1.3.2. Стандартна процентна ставка в розмірі 2,25% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 821,25%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п.1.2 цього Договору, якщо Позичальник не виконав умови зазначені в п.1.3.1 цього Договору для застосування зниженої процентної ставки.». Як вбачається з Розрахунку, і Відповідач це підтверджує, ним не було виконано умов Кредитного договору та не повернуто в межах строку кредитування тіло та встановлені договором проценти. У зв`язку з вищевикладеним при обрахунку заборгованості підлягає застосуванню ставка, визначена в п.1.3.2 Кредитного договору. Тобто, протягом строку кредитування Відповідачу за користування кредитним договором від суми 10000,00 грн. повинно було бути нараховано 21 день * 2,25% = 47,25%, що становить 4725,00 грн. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Первісним кредитором повинна була становити 10000,00 грн. тіла кредиту + 4725,00 грн. нарахованих відсотків = 14725,00 грн. Однак, первісний кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після закінчення строку кредитування. На підтвердження правомірності таких дій позивачем були долучені до матеріалів справи додаткові угоди про зміну умов договору № 10002575928 від 11.11.2020 року, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] 04.12.2020 року, 19.12.2020 року, 07.01.2021 року, 27.01.2021 року, 19.02.2021 року, 08.03.2021 року, 22.04.2021 року, 29.06.2021 року. Відповідно до цих додаткових угод, а саме п. 1.2. строк дії кредитного договору № 10002575928 від 11.11.2020 року кожний раз продовжувався до 13.07.2021 року. Представник відповідача, у судовому засіданні, заперечував факт укладання вищевказаних додаткових угод про пролонгацію дії основного кредитного договору, позаяк позивачем не доведено факт підписання цих додаткових угод електронним цифровим підписом або одноразовим ідентифікатором, як передбачено ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 20.03.2024 року було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7, прим. 103) докази підтвердження підписання [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] , електронним цифровим підписом додаткових угод про зміну умов договору № 10002575928 від 11.11.2020 року, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] 04.12.2020 року, 19.12.2020 року, 07.01.2021 року, 27.01.2021 року, 19.02.2021 року, 08.03.2021 року, 22.04.2021 року, 29.06.2021 року. Однак, дана ухвала суду не була виконана. Натомість явка представника позивача була визнана судом обов`язковою для надання відповідних пояснень з питань виконання ухвали суду та по суті справи. Представник позивача у судовому засіданні повідомила, що зазначені документи, які суд просив витребувати знаходяться у первісного кредитора та він не перебуває у стадії припинення. Чому такі докази не надані суду представник позивача не повідомила суд. На уточнююче питання суду чи бажає представник позивача надати такі докази, представник позивача зазначила, що у неї немає такої можливості та вона просить суд розглянути справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд звертає увагу, що за наявними матеріалами справи у суду відсутні докази підтвердження підписання електронним цифровим підписом або одноразовим ідентифікатором, як передбачено ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», додаткових угод про зміну умов договору № 10002575928 від 11.11.2020 року, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] 04.12.2020 року, 19.12.2020 року, 07.01.2021 року, 27.01.2021 року, 19.02.2021 року, 08.03.2021 року, 22.04.2021 року, 29.06.2021 року. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд не бере до уваги як докази додаткові угоди про зміну умов договору № 10002575928 від 11.11.2020 року, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] 04.12.2020 року, 19.12.2020 року, 07.01.2021 року, 27.01.2021 року, 19.02.2021 року, 08.03.2021 року, 22.04.2021 року, 29.06.2021 року, позаяк позивач не довів факту їх укладання належними доказами, тобто їх підписання відповідачем електронним цифровим підписом або одноразовим ідентифікатором. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору та Додатку № 1 до нього убачається, що строк кредитування встановлено 21 день, тобто до 02.12.2020 і за спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 12 625 грн., з яких: 10 000 грн. тіло кредиту, 2625 грн. - проценти за користування кредитом. Крім того, суд враховує, що згідно п. 1.7. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Договору складає за ставкою 12 625 грн. Згідно наявних розрахунків та контрроразрахунків сторін, позивач примусово стягнув з картки відповідача більшу суму ніж 12 625 грн. Матеріали цивільної справи не містять належних доказів пролонгації сторонами строку дії кредитного договору відповідно до умов 4.1.- 4.2. договору № 10002575928 від 11.11.2020 року, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо заяви представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, виходячи з наведених правових положень, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. За змістом статей 10,11,12,13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Представник позивача вході судового розгляду висловила заперечення щодо розподілу витрат та з приводу поданої представником відповідача заяви, просила суд зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача, стосовно не співмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу. Ураховуючи викладене, витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача у повному обсязі на суму 10 000 гривень, оскільки зазначена сума повністю підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved