Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позов мотивований тим, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 19.10.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). На час народження сина позивач навчалась на денній формі у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М.Коцюбинського, та з 01.09.2023 р. продовжила навчання на 1 курсі денної форми за ступенем вищої освіти магістр у тому ж вищому навчальному закладі. Кінець навчання 31.12.2024 року. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні права та сімейні обов`язки. Тривалий час сторони будь-яких сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. У вересні 2023 року відповідач вчинив щодо позивача домашнє насильство, внаслідок чого вона була вимушена переїхати з дитиною до батьків. Нині син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надавав достатніх коштів на утримання дитини позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Також відповідач не надає жодної матеріальної допомоги позивачу, яка виховує дитину до 3 років, навчається та з об`єктивних обставин не має можливості працювати та утримувати себе і дитину. Відповідач неофіційно працює, фізично здоровий, та має змогу утримувати дружину, яка виховує дитину до 3 років. За інформацією позивача відповідач інших утриманців немає, також немає інших аліментних зобов`язань. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2023 року відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено про те, що посилання позивача на факт вчинення відповідачем домашнього насильства не відповідає дійсності. Було відкрите провадження у справі №127/28391/23 про притягнення [PERSON] до відповідальності за адміністративне порушення, передбачене ч.1 ст.173-2КУпАП. Але постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2023 року справу було закрито у зв`язку з відсутністю в діях відповідача складу адміністративного правопорушення. Твердження позивача щодо відмови відповідача допомагати утримувати дитину є хибними, адже він регулярно сплачує аліменти на дитину згідно з судовим наказом від 30.10.2023 року в справі №127/32549/23. Також відповідач допомагає сину дитячим одягом, продуктами харчування та всім іншим необхідним. Разом з тим у [PERSON] відсутні постійні доходи та офіційне місця працевлаштування, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми доходу, нарахованого(перерахованого) податку та військового збору від 22.01.2023 року. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 19.10.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). На час народження сина позивач навчалась на денній формі в Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М.Коцюбинського, та з 01.09.2023 р. продовжила навчання та навчається на 1 курсі, денної форми за ступенем вищої освіти магістр у тому ж вищому навчальному закладі. Кінець навчання 31.12.2024 року. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні права та сімейні обов`язки. Тривалий час сторони будь-яких сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. У вересні 2023 року відповідач вчинив щодо позивача домашнє насильство, внаслідок чого вона була вимушена переїхати з дитиною до батьків. Нині син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надавав достатніх коштів на утримання дитини позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Також відповідач не надає жодної матеріальної допомоги позивачу, яка виховує дитину до 3 років, навчається та з об`єктивних обставин не має можливості працювати та утримувати себе і дитину. Відповідач неофіційно працює, фізично здоровий, та має змогу утримувати дружину, яка виховує дитину до 3 років. За інформацією позивача відповідач інших утриманців немає, також немає інших аліментних зобов`язань. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] має право на її утримання (аліменти) відповідачем як особа, з якою проживає їх спільна із відповідачем малолітня дитина віком до трьох років [PERSON] , [INFO] , незалежно від матеріального становища позивача. При визначенні розміру утримання (аліментів) судом враховано, що відповідач може надавати матеріальну допомогу так як є працездатною особою, хоча офіційно не працює, разом не повідомляє суду про місце неофіційного джерела доходів, з якого він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , допомагає дитині дитячим одягом, продуктами харчування та всім іншим необхідним (як стверджує у відзиві на позов). На час ухвалення судового рішення суду не повідомлено сторонами відомостей щодо: розміру аліментів (певної суми), який сплачується відповідачем на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Доказів про те, що позивач не має права на утримання у випадках визначених Сімейним кодексом України, а також про те, що між подружжям було укладено письмовий договір про надання утримання суду не подано. Судом враховано і те, що період стягнення аліментів на утримання позивача є нетривалим до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 07.10.2024 р. і не буде значним майновим тягарем для відповідача. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно частин 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Кожна із сторін в справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. В ухвалі суду від 20.12.2023 було роз`яснено сторонам наслідки ненадання суду доказів по справі. Тобто, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В цій справі суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до частин 2 і 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовної заяви. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на її утримання підлягають присудженню аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з позовною заявою. Також сторонам відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлюється строк для подачі доказів (договорів, рахунків тощо) про витрати на професійну правничу допомогу. - На підставі викладеного,

Outcome: approved