Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Виклад позиції заявника та заінтересованих осіб. Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] його батьком [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування заяви посилався на те, що з 16 вересня 2001 року із [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07 лютого 2019 року між ними розірвано. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказував на те, що з моменту розірвання шлюбу їх неповнолітній син [PERSON] проживає разом із ним в [ADDRESS] . Зазначає, що син виявив бажання проживати із ним. З лютого 2019 року самостійно виховує, повністю утримує сина, здійснює за дитиною самостійно догляд, оскільки з матір`ю дитини досягли саме таких домовленостей. Крім того, посилається на те, що 18.06.2024 між ним та [PERSON] укладено Договір про визначення місця проживання, утримання та виховання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. за №2789. Так, відповідно до вказаного договору, місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] визначено із батьком в [ADDRESS] та визначено порядок здійснення батьківських прав матір`ю, яка проживає окремо від дитини. Зазначає, що з лютого 2019 року дитина постійно проживає з батьком та перебуває на повному матеріальному у триманні та самостійному вихованні. Також повністю забезпечує сина на рівні, необхідному і достатньому для задоволення основних потреб дитини у харчуванні, одязі, медичному обслуговуванні, оздоровленні дитини, проведенні дозвілля та розвитку її здібностей. А оскільки син знаходиться на його повному утриманні і він самостійно його виховує, у нього постало питання щодо юридичної фіксації вказаного факту. Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання дитини батьком, з посиланням на норми процесуального права просив встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі. 25.06.2024 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області вказана заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами окремого провадження, призначивши судове засідання на 08.07.2024 (а.с.40) В судове засідання заявник не з`явився, 05.07.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із зайнятістю. Заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не прибула, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі. Не заперечувала щодо встановлення даного факту. Разом з тим, в заяві вказала, що дійсно вони дійшли згоди щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] із батьком. З часу їхнього розлучення, тобто з лютого 2019р. дитина проживає з батьком, який самостійно його утримує та виховує. Та саме в інтересах сина ними досягнуто такої домовленості, адже вона змушена виїхати за кордон на заробітки. А тому не заперечує щодо задоволення його заяви. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі, забезпечення доказів, учасниками справи не заявлялися. Зупинення і поновлення провадження у справі судом не здійснювалося. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом, встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 29.12.2016 року, [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.7) Відповідно до Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання від 18.06.2024, засвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. за №2789, визначено місце проживання, утримання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , спільно із батьком, за його фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . Сторони домовилися, що батько самостійно здійснює виховання сина і зобов`язується піклуватися про його проживання, навчання, лікування та оздоровлення. (а.с.5) Згідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складеного 17.06.2024 року виконавчим комітетом Валявського старостинського округу Кіцманської міської ради Чернівецького району, [PERSON] на даний час проживає по [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , 2011 р.н. в господарстві належному на праві приватної власності гр.. [PERSON] (а.с.6) Згідно рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.02.2019 року встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано. (а.с.8) З довідки №73 від 17.06.2024 виданої Валявським старостинським округом Кіцманської міської ради вбачається те, що згідно акту обстеження №98 від 17.06.2024р., гр.. [PERSON] , 1979 р.н. разом із сином [PERSON] ,2011 р.н. проживають без реєстрації по [ADDRESS] . (а.с.9) [PERSON] зазначене не заперечувалось та визнано, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання неповнолітнього сина [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка суду. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч.2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів ст.318 ЦПК України - у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню - не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п.4 ст.273 ЦПК - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини є повна реалізація прав, як батька дитини. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30) при цьому відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Зі змісту заяви судом встановлено, що мати неповнолітнього, [PERSON] , виїхала за кордон на заробітки, де постійно перебуває з 2019 року. З моменту виїзду за кордон і по даний час [PERSON] ні з заявником ні з сином жодного разу не контактувала і життям сина не цікавилась. Неповнолітній син [PERSON] , весь цей час проживав і проживає разом з батьком, [PERSON] по [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, яка повністю знаходиться на його матеріальному утриманні та забезпеченні; мати дитини [PERSON] участі у вихованні сина не приймає і не заперечує про встановлення юридичного факту, про що особисто повідомила в своїй заяві від 05.07.2024 року. Отже, суд дійшов висновку, що з лютого 2019 року [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON] , постійно проживав та проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , знаходячись на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у даній справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, відповідно до вимог ст.294 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved