Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Адвокат Масі-Мустафа Найєм який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] в ефірі телеканалу «[INFO]» наступного змісту: «[INFO]»; зобов`язати протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію в ефірі телеканалу «[INFO]», власником якого є ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ», наступного змісту: «[INFO]», шляхом створення відеозапису з проголошенням промови: «Інформація, поширена мною про [PERSON] , про те, що «він здійснив умисне вбивство в Одесі», є неправдою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] »; зобов`язати протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ», опублікувати на своїй особистій сторінці «[INFO] TV» в соціальній мережі Facebook за посиланням [INFO] скан-копію судового рішення, винесеного 3а результатами розгляду даної справи із заголовком «СПРОСТУВАННЯ»; стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» на користь [PERSON] судові витрати, що понесені в результаті розгляду даної справи. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що [INFO] о 22:10 на телеканалі «[INFO]», власником якого є ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» (далі - відповідач-2) транслювалася телепередача «[INFO]», гостем якої став [PERSON] (далі - відповідач-1). Під час транслювання даної телепрограми, було поширено недостовірну інформацію стосовно позивача, а саме: «[INFO]» (укр. «[INFO]»). Зазначав, що у твердженнях, озвучених та поширених відповідачем, містяться фактичні дані про події, які мали місце [INFO] та у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження № 12018161500001215. Позивач вказує, що поширена відповідачами інформація стосувалася обставин, які мали місце [INFO]: приблизно о 23:05 за адресою: [ADDRESS] (адреса проживання позивача), двоє осіб вчинили напад на позивача; один із співвиконавців нападу на позивача помер внаслідок необхідної оборони з боку позивача, якого було визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12018160000000421 від 25.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 15, пунктом 12 частини 2 статті 115 К України. Про підозру позивачу було повідомлено тільки 01.06.2020. Станом на дату подачі позову відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, яким доведено вину позивача в вищевказаних діяннях у встановленому законом порядку. Таким чином, висловлюючи та поширюючи вищевказану інформацію відповідачем було порушено немайнове право позивача на недоторканість честі, гідності та ділової репутації. На підтвердження своїх доводів, позивач посилається, зокрема, на Повідомлення про підозру від 01.06.2020, висновок Ініціативи «МедіаЧек» № 71 «Щодо низки матеріалів телеканалу «[INFO]» про [PERSON] , які вийшли в травні 2020 року» (далі - Висновок), рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.04.2021 № 513. Позивачем вказано, що відповідач-2 є особою, яка підпадає під дію санкцій, затверджених Указом Президента України №43/2021 від 02.02.2021 з 02.02.2021 мовлення телеканалу [INFO] припинено, а діяльність Youtube каналу «[INFO]» заблоковано. Тому спростування таким чином є на даний момент неможливим. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. від 11.06.2021 справу за вказаним позовом відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2022 суддею Ільєвою Т.Г. заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Новини 24 години», про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації. У зв`язку з чим, здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. від 08.08.2022 справу за вказаним позовом прийнято до свого провадження та призначено дату попереднього засідання. 17.08.2021 представники відповідача-1 подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що [INFO] [PERSON] як гість ток-шоу «[INFO]» з [PERSON] , що транслювалось в ефірі телеканалу «[INFO]», на поставлене йому запитання журналіста: «… І з приводу справ по [PERSON] , по заявах [PERSON] з приводу Укравтодору, щодо «скруток» ПДВ, взагалі по справі [PERSON] - що нині відбувається у судах? Чи будуть бодай якісь вироки? І чому це все так затягується?», надав відповідь (1:10:04 відеозапису програми): «[INFO]». Відповідач-1 зазначає, що факт заподіяння позивачем смерті [PERSON] є беззаперечним, оскільки його смерть настала від проникаючого поранення, завданого позивачем. Переконання [PERSON] щодо вчинення позивачем умисного вбивства [PERSON] також не є голослівним та знаходить своє підтвердження у матеріалах кримінального провадження № 12018161500001215 від 25.05.2018, в якому [INFO] [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України. Станом на дату виходу в ефір ток-шоу «[INFO]» з [PERSON] від [INFO] [PERSON] мав процесуальний статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні та на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходився обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12018161500001215, за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України. Тобто, як вказує відповідач-1, його переконання щодо вчинення [PERSON] умисного вбивства [PERSON] , висловлені в оспорюваній фразі, мають фактичне підґрунтя, підтверджені самим фактом вчинення позивачем кримінально-караного діяння - вбивства людини та матеріалами кримінального провадження №12018161500001215. 13.09.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача-2 [PERSON] на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, факт поширення відповідачем-2 інформації не підтверджений, висловлені оціночні судження, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню. Надані позивачем відеоматеріали розповсюдження інформації не відповідають ч. 2 ст. 100 ЦПК України. Посилання на відеохостинг Youtube не працює, посилання на Facebook не може бути допустимим доказом, оскільки у цій соціальній мережі може зареєструватися будь-яка особа. Висновок Громадської організації «МедіаЧек» № 71 «Щодо низки матеріалів телеканалу «[INFO]» про [PERSON] , які вийшли в травні 2020 року» та рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.04.2021 № 513 не мають жодного відношення до предмету доказування, тому є неналежними доказами. Відповідач-1 в прямому ефірі програми «[INFO]» висловив свою думку про стан справ у країні та надав особисту думку стосовно роботи правоохоронних органів в Україні. Під час надання інтерв`ю відповідач-1 використовував фрази та звороти, такі як «Я напевно не знаю….», « …я вважаю…», «…на мою думку…» та інш., що прямо свідчить про суб`єктивний характер поширеної інформації. Отже під час поширення оспорюваної інформації відповідачем-1, як автором, виражено суб`єктивні думки та критику, які не можуть бути предметом судового захисту. Оспорювана інформація не містить жодного повідомлення про конкретний факт, є емоційними висловлюваннями, які можливо шокували та були неприємними позивачу. Позивачем не доведено порушення його особистих немайнових прав. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 67 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі: якщо ця інформація містилася в офіційних повідомленнях або одержана від органів державної влади, органів місцевого самоврядування у письмовій формі. У зв`язку з чим відповідач-2 вказує, що СБУ 18.06.2020 надала офіційне повідомлення СБУ щодо справи [PERSON] за посиланням: [INFO]. Поширені відповідачем-1 висловлювання відповідають цій інформації. Враховуючи те, що відповідач-1 не є працівником ТОВ "НОВИНИ 24 ГОДИНИ" та давав інтерв`ю у прямому ефірі, відповідач-2 не несе відповідальності за поширення оспорюваної інформації. Відповідач-2 вважає, що спосіб захисту прав є неефективним та вимоги щодо спростування не можуть бути виконані, оскільки згідно з Указом Президента України від 02 лютого 2021 року № 43/ 2021 одночасно з припиненням здійснення телевізійного мовлення припинено діяльність веб-сайту [INFO] ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» не веде та не адмініструє жодних каналів, блогів, сторінок, веб-сайтів, у тому числі у соціальній мережі Facebook. Під час проведення підготовчого судового засідання судом з`ясовано всі питання, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. від 13.06.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник не з`явились, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, в якому просили, задовольнити позов в повному обсязі та не заперечували проти прийняття заочного рішення. У судове засідання відповідач-1 та його представники не з`явились, при причини неявки суд не повідомили. У судове засідання представник відповідача-2 не з`явився, при причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] в ефірі ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» під логотипом: «[INFO]» транслювалася телепередача «[INFO]», на якій відповідачем-1 була поширена наступна оспорювана інформація про позивача: «[INFO]» (переклад українською: «[INFO]»). Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Водночас Конституція України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34). Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно зі ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При розгляді справ про захист гідності та честі суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Презумпція невинуватості, закріплена у ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті. Основні принципи інформаційних відносин: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації; свобода обміну інформацією, достовірність і повнота інформації, свобода вираження поглядів і переконань, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя передбачені ст. 2 Закону України «Про інформацію». Відповідно до ст. 5 цього Закону кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які не можна перевірити щодо їх відповідності, дійсності, на відміну від перевірки істинності фактів, і спростувати. Не має характеру оціночних суджень інформація, яка стосується конкретних подій, конкретної особи та подається як установлений факт. З матеріалів справи вбачається, що у повідомленні про підозру від [INFO] у кримінальному провадженні № 12018161500001215, внесеному до ЄРДР 25.05.2018, міститься інформація про смерть [PERSON] від [PERSON] , про підозру [PERSON] у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, та носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 К України. Станом на дату виходу в ефір передачі «[INFO]» з [PERSON] від [INFO], [PERSON] мав процесуальний статус обвинуваченого та на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходився обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12018161500001215, за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України, який надійшов до суду 19.08.2020. Факт заподіяння смерті [PERSON] позивач не заперечував, однак вказував, що він помер внаслідок необхідної оборони з боку позивача. Як встановлено із відеозапису телепередачі «[INFO]» від [INFO] на запитання гості цієї телепередачі Відповідачу-1: «… І з приводу справ. По [PERSON] , по заявах [PERSON] щодо Укравтодору, щодо «скруток ПДВ», взагалі по справі [PERSON] . Що нині відбувається у судах? Чи будуть бодай якісь вироки? І чому це все так затягується?» [PERSON] повідомлено наступну інформацію: «[INFO].». Враховуючи зміст та характер оспорюваного позивачем висловлення, суд дійшов висновку, що оспорювана інформація «[INFO]» (українською: «[INFO]) є оціночним судженням. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що висловлюючи оспорювану інформацію відповідач-1 робить конкретизацію оспорюваного висловлення, а саме повідомляє про розгляд Приморським районним судом м. Одеси кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні умисного вбивства та наслідки розгляду судом обвинувального акту, складеного у відношенні позивача, повноваження суду щодо визначення винуватості чи невинуватості особи позивача. За встановлених у цій справі обставин відсутні підстави для висновку, що поширена відповідачем-1 оспорювана інформація в ефірі телепередачі «[INFO]» [INFO] є твердженням про вчинення позивачем злочину та що відповідачем був порушений принцип презумпції невинуватості. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Інформація про зазначені події щодо смерті [PERSON] від [PERSON] та повідомлення про підозру [PERSON] вбачається також з офіційного повідомлення СБУ щодо справи [PERSON] , розміщеного [INFO] на веб-сайті: [INFO] в якому крім того вказується, що «[INFO]». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Li№ge№s v. Austria, № 9815/82, § 46, 08.07.1986, свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. У рішенні у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29.03.2005 Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Li№ge№s v. Austria, стор. 28, параграф 46). З інформації зазначеної відповідачем-1, яку позивач вважає недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Позивач вказує про себе, як про українського громадського діяча, керівника громадської організації, колишнього очільника одеського обласного осередку «Правого сектору», активного учасника «Революції Гідності», одного із засновників всеукраїнської громадської організації «Народної люстрації». Враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, оспорювана інформація, яку позивач просить спростувати, становить основу права на свободу вираження поглядів та захищена на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати оспорювану інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а одним із засобів доказування є електронні докази. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд констатує, що надані позивачем висновок Ініціативи «Медіачек» № 71 від 08.09.2020 «Щодо низки матеріалів телеканалу «[INFO]» про [PERSON] , які вийшли в травні 2020 року» та рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.04.2021 № 513 не стосуються предмету спору та не відповідають критеріям ст.ст. 76, 78, 80 ЦПК України. Факт розміщення відеозапису програми «[INFO]» від [INFO] телеканалу «[INFO]» на сайті www.youtube.com під заголовком: « [INFO] » за посиланням: [INFO] та на сайті www.facebook.com під заголовком « [PERSON] на [INFO], [INFO] » за посиланням: [INFO] станом на дату розгляду справи не підтверджується у зв`язку з недоступністю відео та контенту за вищенаведеними гіперпосиланнями (адресами в мережі Інтернет). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до ст. 277 ЦПК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц. Судом встановлено, що Указом Президента України №43/2021 від 02.02.2021 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 лютого 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відповідно до якого щодо ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ», код ЄДРПОУ 33786517 застосовані обмежувальні заходи строком на 5 років, зокрема анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності; заборона користування радіочастотним ресурсом України; припинення надання послуг з ретрансляції/розповсюдження телепрограм/надання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування тощо. Веб-сторінка https://www.facebook.com/[INFO].ua, на якій позивач просив спростувати оспорювану інформацію, станом на час розгляду справи, не активна та цей контент не доступний. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed