Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22.12.2021, реєстровий №9703, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотарільного округу Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення з нього, який є боржником за кредитним договором №00021022093 від 04.02.2021 року, укладеним з ТОВ «КФ.ЮА» заборгованості в загальній сумі 12243 грн. Також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати та безпідставно стягнуті за виконавчим написом кошти. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича знаходиться виконавче провадження ВП №68637834, відкрите на підставі виконавчого напису №9703, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотарільного округу Личуком Тарасом Володимировичем 22.12.2021, про стягнення з нього на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість в розмірі 12243 грн.Вважає, що виконавчий напис №9703 від 22.12.2021 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотарільного округу Личука Тараса Володимировича про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України і не підлягає виконанню, з огляду на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням обов`язкової умови, встановленою ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме: безспірність вимоги. Зокрема, згідно переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, можливість вчинення виконавчого напису передбачено лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Натомість оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. Ухвалою суду від 06.03.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено строк на подання відзиву на позов. Позивач та його представник були повідомлені про час і місце розгляду справи шляхом направлення судової кореспонденції на адресу зазначену в позовній заяві. Відповідач ТОВ «КФ.ЮА» був повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку, шляхом направлення на його офіційну адресу, зазначену в позовній заяві. Однак конверт з судовою кореспонденцією повернувся до суду не врученим з відміткою поштового відділення «кінець терміну зберігання»; відзиву на позов чи будь-якої заяви до суду не надходило. Третя особа, на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. була повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом направлення судової кореспонденції на електронну адресу зазначену в позовній заяві; відзиву на позов чи будь-якої заяви до суду не надходило. Третя особа, на стороні відповідача - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотарільного округу Личук Т.В. був повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку, шляхом направлення на його офіційну адресу, зазначену в позовній заяві. Однак конверт з судовою кореспонденцією повернувся до суду не врученим з відміткою поштового відділення «кінець терміну зберігання»; відзиву на позов чи будь-якої заяви до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 04.02.2021 року за №00021022093 між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого кредитотодавець надав позичальнику кредит у розмірі 4500 грн, строком до 05.03.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Вказаний кредитний договір було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору. Договір не посвідчений нотаріусом. Відповідно до виконавчого напису, вчиненого 22.12.2021, та зареєстрованого в реєстрі за №9703 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотарільного округу Личуком Т.В., загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] за кредитним договором №00021022093 від 04.02.2021, становить 11130 грн. Як вбачається із постанови приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., 15.02.2022 було відкрито виконавче провадження №68637834 з примусового виконання виконавчого напису №9703 від 22.12.2021 вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотарільного округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість за кредитним договром в розмірі 11130 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 15.02.2022 стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду в сумі 1113 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 22.08.2022 накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 11.05.2023 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] , який отримує дохід у регіональна філія "Південно-Західна залізниця" АТ " Українська залізниця". Згідно довідки про утримання з заробітної плати [PERSON] , виданої начальником ВП "Експлуатаційне вагонне депо Козятин", із заробітної плати позивача утримано 1996,73 грн за ВП №68637834 за травень 2023. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно з\~підпунктом 2.1\~пункту 2\~Глави 16\~розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5,\~для вчинення\~виконавчого напису\~стягувачем або\~його уповноваженим\~представником нотаріусу\~подається заява,\~у якій,\~зокрема,\~мають бути\~зазначені:\~відомості про\~найменування і\~місце проживання\~або місцезнаходження\~стягувача та\~боржника;\~дата і\~місце народження\~боржника -\~фізичної особи,\~місце його\~роботи;\~номери рахунків\~у банках,\~кредитних установах,\~код за\~ЄДРПОУ для\~юридичної особи;\~строк,\~за який\~має провадитися\~стягнення;\~інформація щодо\~суми,\~яка підлягає\~стягненню,\~або предметів,\~що підлягатимуть\~витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 і до 10.12.2014 була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. Так, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Таким чином до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, а саме 22.12.2021, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Як було зазначено вище, і це вбачається із копії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021022093 від 04.02.2021, укладеного між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] , він нотаріально не посвідчений. Суд вважає, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував тих обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі вже не чинні і повинен був відмовити Стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 2 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір №00021022093 від 04.02.2021 не є. Така обставина є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказані обставини вказують на обгрунтованість позову, та наявність підстав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Однак, враховуючи, що на підставі вказаного виконавчого напису на користь відповідача з позивача стягнуті грошові кошти в розмірі 1996,73 грн, то між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Отже, оскільки правовою підставою для набуття ТОВ «КФ.ЮА» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, тому правова підстава для отримання таких коштів відпадала, а відтак грошові кошти у розмірі 1996,73 грн підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Жодних доказів на підтвердження правомірності дій нотаріуса відповідачем не надано. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Як вбачається з положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституція України у ст. 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 1312 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійно- правничу допомогу суду під час розгляду справи було надано договір №31/06 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.06.2023, укладений між адвокатом Пилипчуком В.О. та [PERSON] ; Розрахунок судових витрат; Акт виконаних робіт із зазначенням послуг терміну виконання та вартості, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт складає 3000 грн. До матеріалів справи також долучено затверджені адвокатським бюро рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди). Відповідно до квитанції №652067 від 27.06.2023, долученої до матеріалів справи, [PERSON] сплатив адвокату Пилипчуку В.О. за юридичні послуги 3000 грн. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, тому за таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved