Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 43632,76 грн та судові витрати. В обґрунтування зазначає, що 20.09.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту№0983553711 та отримання кредиту згідно Заяви - анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики №2628708895 від 31.10.2019 р., що акцептована Відповідачем 31.10.2019 р., шляхом підписання електронним підписом Відповідача. Відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000 грн в межах строку Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Пропозиція (оферта) на отримання 3201 траншу згідно Заявки - анкети №2628708895 від 31.10.2019 р в рамках Договору про надання позики №0983553711 від 20.09.2019 р. підписано Позичальником 31.10.2019, електронним цифровим підписом, який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Товариством належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши Позичальнику кредитні кошти, в поряду передбаченому умовами Договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позову. 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договором позики у т.ч. за Договором позики №0983553711 від 20.09.2019 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Божників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01\\2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором позики №0983553711 від 20.09.2019 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 08 березня 2024 року заборгованість складає 66284,82 грн: за тілом кредиту 3599,98 грн; за процентами 62684,84 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивача просить стягнути заборгованість у розмірі 43632,76 грн, заборгованість за тілом кредиту - 3599,98 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «Інфінанс» 40032,78 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Остапчук Т.В. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Позивач подав під час звернення до суду з позовом зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.09.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту№0983553711 та отримання кредиту згідно Заяви - анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики №2628708895 від 31.10.2019 р., що акцептована Відповідачем 31.10.2019 р., шляхом підписання електронним підписом Відповідача. Відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000 грн в межах строку Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 08 березня 2024 року заборгованість складає 66284,82 грн: за тілом кредиту 3599,98 грн; за процентами 62684,84 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивача просить стягнути заборгованість у розмірі 43632,76 грн, заборгованість за тілом кредиту - 3599,98 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «Інфінанс» 40032,78 грн. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України) Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року; копія прайслиста АО «Лігал Ассістанс»; копія платіжної інструкції від 09 лютого 2024 року на суму 51000,00 грн; заявка на надання юридичної допомоги №634 від 07 лютого 2024 року на суму 13000,00 грн; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року на суму 13000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява №72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, враховуючи відсутність клопотань про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 13000,00 грн правової допомоги.

Outcome: approved