Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~неустойки,\~основного боргу.\~В позовній\~заяві позивач\~зазначає,\~що 05\~липня 2019\~року відповідачка\~за договором\~позики взяла\~у нього\~в борг\~5000,00\~грн.\~для закупки\~товару.\~Борг відповідачка\~зобов`язалась повернути\~05.10.2019року.\~Згідно ст.\~1048\~ЦК винагорода\~для позикодавця\~встановлена відповідачкою\~у формі\~десяти відсотків\~від всієї\~суми щомісячно\~до дня\~фактичного повернення\~всіх грошових\~коштів.\~В разі\~не повернення\~суми боргу\~в строк\~відповідачка зобов`язалась\~сплатити щоденну\~неустойку в\~розмірі 25%\~від всієї\~суми.\~Неустойка згідно\~ч.\~1\~ст.\~546\~ЦК забезпечує\~виконання договору\~позики і\~зменшенню не\~підлягає.\~Досудове врегулювання\~спору результату\~не дало\~через відсутність\~у відповідачки\~коштів. Відповідачка прострочила\~повернення боргу\~і згідно\~договору позики\~повинна сплатити\~щоденну 25\~%\~неустойку.\~Розмір неустойки\~за кожен\~день прострочки\~становить1250грн.\~Неустойка розраховується\~за 60\~денний період\~з 06.10.2019\~року по\~06.12.2019\~року і\~становить 75000грн.\~(1250грн.*60\~днів). В листопаді 2019 року він отримав від [PERSON] одну тисячу гривень винагороди позикодавця. Ця сума винагороди буде врахована в іншому позові про стягнення з відповідачки відсотків за користування позикою. Просить суд стягнути з відповідачки на його користь: 75000,00 грн. неустойки, 5000грн. основного боргу, всього - 80000,00грн. Через канцелярію суду позивачем [PERSON] подано заяву про зміну (зменшення) позовних вимог. Згідно якої просить суд стягнути з відповідачки на його користь 5000 гривень основного боргу та 2465 гривень інфляційних збитків. Заяву мотивує тим, що 22 липня 2023 року він отримав додаток до відзиву, де зазначено, що відповідачка є інвалідом II групи. При отриманні від нього в борг 5000 гривень Воронцова заявляла, що вона працює начальником юридичного відділу фірми, а про інвалідність не повідомляла. Зважаючи на інвалідність [PERSON] , він зменшив свої позовні вимоги. Згідно повідомлення Держстату України індекс інфляції з вересня 2019 року по січень 2023 року становить 149,3%. Позовні вимоги складаються з основного боргу 5000 гривень та інфляційних збитків в розмірі 2465 гривень (149,3% * 5000 гривень - 5000 гривень). Представником\~відповідача [PERSON] \~ адвокатом\~Мамчик Д.О.\~через канцелярію\~суду подано\~відзив на\~позовну заяву.\~В якому\~зазначено,\~що відповідач\~не погоджується\~із доводами\~та позовними\~вимогами,\~викладеними в\~ній,\~на підставі\~наступного.\~Позивачем зазначається,\~що 05.07.2019\~року відповідач\~за договором\~позики отримала\~у борг\~від позивача\~5000,00грн.\~для закупівлі\~ товару,\~за умови\~їх повернення\~до 05.10.2019\~року.\~Однак до\~позовної заяви\~позивачем додано\~копію договору\~позики від\~05.07.2019\~року,\~який містить\~лише один\~підпис біля\~напису « [PERSON] »\~В той\~же час,\~підпису позивача\~зазначений договір\~не містить,\~що дозволяє\~зробити висновок,\~що договір\~є неукладеним,\~оскільки,\~сторони в\~належній формі\~не досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~До позовної\~заяви не\~додано розписки,\~яка б\~підтверджувала укладання\~договору позики\~у вигляді\~передачі грошових\~коштів,\~що також\~дозволяє зробити\~висновок,\~що договір\~є неукладеним. Відповідно до\~копії договору\~позики від\~05.07.2019\~року,\~доданої до\~позовної заяви,\~зазначене місце\~виконання зазначеного\~договору у\~м.\~Боярка.\~В той\~же час,\~05.07.2019\~року відповідач\~не перебував\~у зазначеному\~населеному пункті,\~що дозволяє\~зробити висновок,\~що договір\~є не\~укладеним,\~оскільки,\~сторони в\~належній формі\~не досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Зазначений розмір неустойки значно перевищує розмір боргових зобов`язань відповідача, а тому вважає, за необхідне застосувати, у даному випадку, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, з поданої розписки не можливо однозначно встановити, що сторони правочину погодили саме сплату неустойки в розмірі 25% за кожен день прострочення. З поданої розписки встановлено, що відповідач зобов`язувалась сплатити, у разі порушення зобов`язання, неустойку в розмір 25%. Позивач інших доказів на підтвердження своїх вимог до позовної заяви не додав. Позивачем невірно визначено розмір процентів та порядок їх сплати за договором позики від 05.07.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони уклали договір позики на умовах платності та встановили, що за користування позикою позичальник сплачує щомісячно 10%. При цьому сторони встановили строк договору до 05.10.2019 року. Відтак домовленість сторін про оплату 10% за користування позикою направлена на таку оплату до 05.10.2019 року. Відтак позивач не має права на отримання процентів за користування позикою у розмірі, визначеному договором позики після закінчення строку договору. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки, основного боргу в повному обсязі. Відповідачем по справі [PERSON] подано через канцелярію суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Зустрічну позовну заяву мотивує тим, що 05.07.2019 року відповідач за первісним позовом за договором позики отримала у борг від позивача 5000,00грн. для закупівлі товару, за умови їх повернення до 05.10.2019 року. Однак до позовної заяви позивачем за первісним позовом додано копію договору позики від 05.07.2019 року, який містить лише один підпис біля напису « [PERSON] » В той же час, підпису позивача за первісним позовом зазначений договір не містить, що дозволяє зробити висновок, що договір є неукладеним, оскільки, сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору. До позовної заяви не додано розписки, яка б підтверджувала укладання договору позики у вигляді передачі грошових коштів, що також дозволяє зробити висновок, що договір є неукладеним. Відповідно до копії договору позики від 05.07.2019 року, доданої до позовної заяви, зазначене місце виконання зазначеного договору у м. Боярка. В той же час, 05.07.2019 року відповідач за первісним позовом не перебувала у зазначеному населеному пункті, що дозволяє зробити висновок, що договір є не укладеним, оскільки, сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Просить суд визнати недійсним договір позики від 05.07.2019 року, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явився надав суду заяву в якій зазначив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року по справі № 381/110/22 зазначено що «Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 05 липня 2019 року і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики. Отже, з урахуванням того, що договір позики між позивачем та відповідачем був укладений у формі розписки, суд вважає, що посилання відповідача на ту обставину, що спірний договір не підписаний позивачем не заслуговують на увагу». 12 грудня 2023 року Київським апеляційним судом винесена постанова провадження 22-ц/824/14420/2023. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року набрало чинності. А згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням судом не доказуються при розгляді іншої справи. Отже, зазначене у відзиві адвокатом Мамчиком Д. О. не заслуговує на увагу. Просить суд відзив адвоката Мамчика Д. О. відхилити, як такий, що не заслуговує на увагу; його позовні вимоги задоволити - стягнути з відповідачки 7645 гривень (5000 гривень основного боргу та 2465 гривень інфляційних збитків за період з вересня 2019 року по січень 2023 року), згідно його заяви від 24 липня 2023 року про зменшення позовних вимог; справу вирішити без його присутності, але з повідомленням його про час розгляду справи. Судові витрати стягнути з відповідачки [PERSON] , через порушення нею строку повернення боргу. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача адвоката Мамчик Д.О. про розгляд справи за № 367/9817/19 без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його peaльнoгo характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року по справі № 381/110/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення винагороди та неустойки позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення винагороди та неустойки задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму неустойки за період з 03 липня 2021 року по 03 січня 2022 року у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Предметом даного позову є стягнення винагороди та неустойки за невиконання договору позики укладеного 05 липня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) у формі розписки, згідно з умовами якого [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, які зобов`язалася повернути 05 жовтня 2019 року. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язалася сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї боргової суми. Неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. При вирішенні вказаної вище справи суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 05 липня 2019 року і дійшов висновку що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики. Отже, з урахуванням того, що договір позики між позивачем та відповідачем був укладений у формі розписки, суд вважає, що посилання відповідача на ту обставину, що спірний договір не підписаний позивачем не заслуговують на увагу». Згідно постанови від 12 грудня 2023 року Київського апеляційного суду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року набрало чинності. Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням судом не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) [INFO] було укладено договір позики. За умовами якого [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, які зобов`язалася повернути їх 05 жовтня 2019 року з нарахуванням інфляції. Виконання цього договору тільки у місті Боярка. В договорі зазначено, що згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язалася сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї боргової суми. Неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено договором позики, складеного у вигляді розписки від 05.07.2019 року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодилася з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Доказів виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем матеріали справи не містять. Суд, оцінюючи подані позивачем докази та вищевикладені обставини, ураховуючи доведеність існування між сторонами грошового зобов`язання, яке дотепер не виконано відповідачем, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми позики у розмірі 5000грн. обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума позики в розмірі 5000,00грн. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків в розмірі 2\~465грн. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. \~ \~ \~ \~Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). \~ \~ \~ \~Для визначення індексу інфляції в цілому за період прострочення, індекси інфляції за цей період перемножуються. \~ \~ \~ \~ Розрахунок інфляційних нарахувань виконується за методикою, яка викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р (Для розрахунку за методикою, яка викладена у Постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 є калькулятор інфляція, проценти, пеня). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). \~ \~ \~ \~Сплата інфляційних нарахувань, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення інфляційних витрат застосовується загальна позовна давність тривалістю 3 роки. Позивач, посилаючись на прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, просить суд стягнути з нього інфляційні втрати за період з вересня 2019 року по січень 2023 року, оскільки, в поданому розрахунку ним було взято індекс інфляції з вересня 2019 року по січень 2023 року у розмірі 149,3%. Разом з тим, визначаючи належність правових підстав для стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, суд враховує наступне. Згідно умов укладеного договору позики від 05.07.2019 року Воронцова зобов`язується повернути 05 жовтня 2019 року з врахуванням інфляції. \~ \~ \~ \~Таким чином, у позивача [PERSON] виникло право вимоги стягнення з відповідача інфляційних збитків з 06 жовтня 2019 року (з наступного дня після дати повернення позики). Крім того, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом а час розгляду даної справи. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». \~ \~ \~ \~Суд не погоджується з наданими позивачем розрахунками щодо стягнення інфляційних збитків: 149,3% (індекс інфляції з вересня 2019 року по січень 2023 року * 5000грн -5000грн.= 2465грн., оскільки, позивачем невірно обрано період визначення індексу інфляції. \~ \~ \~ \~За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача суми інфляційних витрат, за період з вересня 2019 року по 05 жовтня 2019 року та з 24 лютого 2022 року по січень 2023 року - відсутні. \~ \~ \~ \~Так, кількість місячних індексів інфляційної індексації у межах визначеного проміжку часу визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеною відповідна сума грошового зобов`язання, тобто починаючи з наступного місяця, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, у якому відбулося погашення; мінімальний період застосування індексу інфляції є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідний коефіцієнт індексу за частину такого місяця, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.10.2018 у справі № 910/9938/17. \~ \~ \~ \~Таким чином, період за який слід розраховувати індекс інфляції в цій справі - з жовтня 2019 року по лютий 2022 року, тобто за повних 29 (двадцять дев`ять місяців) прострочення виконання зобов`язання за договором позики. \~ \~ \~ \~Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. \~ \~ \~ \~Відтак індекс інфляції вираховується за формулою: Інфляційні нарахування = Сума Боргу * Підсумковий індекс інфляції - Сума Боргу. \~ \~ \~ \~Сукупний індекс інфляції за період з 01 грудня 2019 року по 01 квітня 2021 року становить: Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.19593626. \~ \~ \~ \~Відповідно позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення інфляційних втрат за період з 06 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року. \~ \~ \~ \~Відтак, інфляційні збитки за весь час прострочення в період з жовтня 2019 року по лютий 2022 року становлять: 5 000,00 грн. x 1.19593626 - 5 000,00 грн. = 979,68 грн. Суд самостійно твердження позивача [PERSON] за зустрічним позовом про те що, договір позики не укладався, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, що є підставою визнання договору позики від 05 жовтня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] без підтвердження належними доказами не сприймає, оскільки до суду відповідно до статті 81 ЦПК України їх позивачем [PERSON] за зустрічним позовом подано не було. Крім того, Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року по справі № 381/110/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення винагороди та неустойки було встановлено факт існування зобов`язальних правовідносин з договору позики від 05 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, що складаються із судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial