Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач -\~\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» (далі\~-\~\~ТОВ «ФК «ЄАПБ»),\~ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~ заборгованості за договором позики в сумі 15945,00 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що 22.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - ТОВ «ФК «1БАНК») та [PERSON] було укладено договір позики № 74154548. Договір позики був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, [PERSON] ознайомився, погодився та зобов`язався виконувати умови договору позики. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1БАНК»\~та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу згідно якого ТОВ «ФК «1БАНК» відступив право вимоги по вказаному кредитному договору позики позивачеві. Відповідно до реєстру боржників № 7 від 21.04.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15945,00 грн. з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10945,00 грн. - заборгованість за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Однак, відповідач ухиляється від сплати своєї заборгованості, що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом, яким він просив суд стягнути із відповідача кошти за договором позики в сумі 15945,00 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою від 11.10.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішення міського суду від 13.11.2023 позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 заява про перегляд заочного рішення задоволена. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.06.2024 справа призначена до судового розгляду. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. 15.07.2024 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення представника відповідача в яких він вказав, що справу можна розглядати за відсутності відповідача та його представника. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилався на те, що позивачем не доведено, що долучена до позовної заяви копія договору позики № 74154548 від 22.06.2022 була укладена між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «ФК «1БАНК») в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідні копії договорів не містять даних щодо їх підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором або аналогом власноручного підпису. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за відповідним кредитним договором. Відповідач заперечує факт укладення відповідного договору позики та факт отримання грошових коштів за ним, отже, договір позики № 74154548 від 22.06.2022 є не укладеним та відповідно не створює для сторін такого договору будь-яких правових наслідків. Позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу права вимоги за договором позики від ТОВ «ФК «1БАНК» до позивача. Витяг з реєстру боржників не містить підписів та печаток сторін, що позбавляє можливості перевірити реальність та достовірність даної інформації, крім того не надано доказів підтвердження оплати за договором факторингу та повідомлення відповідача про укладення такого договору. На момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 договір позики між ТОВ «ФК «1БАНК» та відповідачем ще не був укладений, отже, на момент укладення договору факторингу не існувало будь-якої визначеної (індивідуальної) вимоги до відповідача. За таких обставин, у позивача не виникло право вимоги до відповідача. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Після спливу визначеного договором строку кредитування у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Договір позики укладався на визначений сторонами строк. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та ТОВ «1БАНК» 22.06.2022 уклали договір позики № 74154548 відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 5000,00 грн. За користування кредитом [PERSON] мав сплатити товариству 2644,42% річних від суми кредиту в розрахунку 2,70 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит було надано строком на 20 днів. Договір підписано одноразовим ідентифікатором Yb4zEUM0BI (а.с. 6-8). 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. Також укладені додаткові угоди від 28.07.2021 та 21.04.2023. Вказане підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за вищезазначеним договором факторингу, витягом з реєстру боржників (а.с. 9-14). До матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 74154548 від 22.06.2022 в розмірі 15945,00 грн. з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10945,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 15). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору, договір про відступлення прав вимоги, витяг з реєстру боржників, розрахунок заборгованості, що підтверджують користування відповідачем кредитними коштами, які ним не повернуті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним. Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження отримання грошових коштів, відсутні докази, які підтверджують наявність заборгованості спростовуються матеріалами справи. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа № 732/670/19), від 12.01.2021 (справа № 524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)). Як вбачається з договору позики, його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже з цього можна зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору позики. У порушення\~умов договору\~та закону\~відповідач зобов`язання\~за вказаним\~договором належним\~чином не\~виконав,\~а тому\~у нього\~виникла заборгованість\~по сплаті за договором позики № 74154548 від 22.06.2022 в розмірі 15945,00 грн. з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10945,00 грн. - заборгованість за відсотками. Вказане підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано, перевірено судом та може бути прийнято до уваги. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, укладені додаткові угоди від 28.07.2021 та 21.04.2023. У матеріалах справи наявна копія витягу з реєстру боржників за договорами факторингу№ 14/06/21 від 14.06.2021. Таким чином є підтвердженим факт переходу до позивача права вимоги до [PERSON] . Витяг з реєстру боржників до договору факторингу засвідчено представником ТОВ «ФК ЄАПБ» та містить печатку позивача, що відповідає правилам діловодства. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеним кредитним договором. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Дійсно, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку про те, що проценти за користування кредитом\~проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За логікою Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобовязання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі\~ст. 625 ЦК України\~(3% річних). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 910/18943/20 та багатьох інших. Оцінюючи відповідні доводи відповідача та його представника суд враховує, що в даному випадку згідно умов кредитного договору, дата повернення позики 12.07.2022. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.04.2023 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «1БАНК» становила 15945,00 грн. з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10945,00 грн. - заборгованість за відсотками. В подальшому суми не змінювались, зокрема, проценти позивачем не нараховувались. Оцінивши надані суду докази, суд вважає, що нарахування процентів після закінчення строку дії договору є припущенням відповідача і воно не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду. За вказаних обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які безпосередньо досліджені судом та їм надана оцінка у їх сукупності та взаємозвязку, а тому слід стягнути із відповідача кошти за договором позики в розмірі 15945,00 грн. з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10945,00 грн. - заборгованість за відсотками. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в сумі 2684,00 грн., оскільки позов задоволено в повному обсязі.

Outcome: approved