Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

28.02.2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її, [PERSON] користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Надвірнянський фаховий коледж Національного транспортного університету», в розмірі 10000 грн. 00 коп. щомісячно, стягуючи їх з дати подання позову до суду і до фактичного закінчення навчання - до 01.07.2025 року. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги і просила їх задоволити в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того пояснила, що відповідач [PERSON] вводить суд в оману посилаючись на свій незадовільний стан здоров`я та важке матеріальне становище. Зазначає, що відповідач неофіційно займається господарською діяльністю, має у власності транспортні засоби та нерухоме майно. Якісь серйозні захворювання у [PERSON] також відсутні, оскільки у нього немає групи інвалідності. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні підтримав поданий ним відзив на позовну заяву, заперечив щодо задоволення позову [PERSON] і стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Також вказав, що підприємницькою діяльністю він не займається з 2014 року і на даний час ніде не працює. Позивач [PERSON] приховує свій матеріальний стан, зокрема не надала суду довідки про розмір своєї заробітної плати, яку вона отримує працюючи в ПрАТ «Івано-Франківськцемент». А стан його здоров`я дійсно незадовільний, і питання встановлення йому групи інвалідності на даний час в процесі вирішення. Враховуючи наведене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , з підстав, наведених у його відзиві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 4, який між ними було розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2011 року, що 19.12.2011 року набрало законної сили (а.с.11). За час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5). Після розірвання шлюбу неповнолітня на той час дитина подружжя залишилась проживати з матір`ю, і станом на момент подання позову до суду останній також проживає по місцю реєстрації матері, тобто позивача по даній справі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] (а.с.4). На даний час повнолітній [PERSON] , [INFO] навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Надвірнянський фаховий коледж Національного транспортного університету». Як вбачається із довідки даного закладу освіти за №107 від 31.01.2024 року, що долучена до матеріалів справи, [PERSON] навчається за денною формою навчання за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт», на платній формі формі навчання, з 01.09.2021 року. Згідно наказу №132-р/ст від 27.11.2023 року [PERSON] переведений на навчання за кошти державного бюджету. Термін закінчення навчального закладу 01.07.2025 року (а.с.10, 15-16). Судом з`ясовано, що позивач не взмозі самостійно утримувати сина, який продовжує навчання, оскільки останній у зв`язку з навчанням не працює та не заробляє кошти. Разом з тим витрати на його утримання, пов`язані з проїздом до навчального закладу, одяг, харчування, оплатою курсів водіння, що складає 6500 грн. 00 коп. (а.с.20), придбанням канцелярських товарів та ноутбука (а.с.22), необхідного для навчання є значними. Крім того судом перевірено, що за час навчання на платній формі, [PERSON] самостійно було проведено оплати на загальну суму 37100 грн. 00 коп., що підтверджується долученими до справи копіями відповідних квитанцій (а.с.17-19, 21). Відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини, на час його навчання, що ним не заперечується, посилаючись на те, що повнолітній син [PERSON] , [INFO] на даний час навчається на державній формі навчання, отримує стипендію, а також може проживати в гуртожитку, який надає навчальний заклад. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки крім повнолітнього сина, який навчається, [PERSON] має на утриманні ще малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Державних допомог та аліментів на дітей остання не отримує. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.02.2024 року, складеним депутатом Пасічнянської сільської ради (а.с.23). Разом з тим [PERSON] вживає заходів з метою продовження навчання сином у зазначеному вище навчальному закладі, однак забезпечити його всім необхідним вона не взмозі. Суд констатує, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України (ст.ст.198-201). Згідно із ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. В ході розгляду даної справи, судом перевірено, що батько повнолітнього [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання - [PERSON] , тобто відповідач по справі, добровільно коштів на утримання дитини, на час його навчання - не надає. Що стосується твердження відповідача про те, що він хворіє і відповідно не може працювати та заробляти кошти, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утриманя сина, який навчається, суд звертає увагу, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні ЦПК України, [PERSON] не надано. Відносно його посилання про відсутність у нього рухомого майна, суд зазначає наступне: Згідно ухвали від 13.06.2024 року судом постановлено витребувати з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), довідку про зареєстровані транспортні засоби на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Як вбачається із відповіді №31/28 /16-1877-2024 від 18.06.2024 року, згідно бази даних Єдиного державного реєстру ТЗ МВС України, за гр. [PERSON] , [INFO] , станом на 18.06.2024 року зареєстровано два транспортні засоби: автомобіль марки «МАЗ» моделі «8561», (2005 року випуску), ДНЗ: [NUMBER] , та автомобіль марки «TATRA» моделі «815 12570», (1990 року випуску), ДНЗ: [NUMBER] (а.с.84). З приводу належності відповідачу нерухомого майна, суд зазначає, що згідно відповіді №641578 від 13.06.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є власником житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] (а.с.74). Разом з тим, суд бере до уваги, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . На переконання суду, встановлені обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі [PERSON] . Суд звертає увагу, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням всіх, повно та всебічно з`ясованих обставин справи, матеріального становища повнолітньої дитини, а також матеріального стану платника аліментів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного\~ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість утримувати свого сина, в розмірі, достатньому для його нормального фізичного та духовного розвитку, і належних та достатніх доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, суду не надав. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За вказаних обставин і з урахуванням того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на час його навчання, в твердій грошовій сумі, однак в меншому розмірі ніж просить позивач [PERSON] , а саме в сумі по 3000 грн. щомісячно, починаючи із 28.02.2024 року, тобто від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, а саме до 01.07.2025 року. Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, як визначено п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, позивач у справі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в зв`язку з продовженням навчання, звільнена від сплати судового збору, а також з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , із відповідача в дохід держави, в порядку ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. судового збору. На підставі ст.ст.182, 184, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: approved