Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно, у якому просить -встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] з 01.01.1995 по [INFO], -визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : 1.автомобіль КІА д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, 2.квартиру [ADDRESS] , 3.квартиру [ADDRESS] , -визнати за позивачем право власності на 1/2 частку зазначеного майна та право власності на 1/6 частку цього ж майна в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , після смерті якої залишилося спадкове майно та у встановленні законом строки була відкрита спадкова справа, до кола спадкоємців якої входять: позивач, мати померлої - [PERSON] , син - [PERSON] 27.07.2023 приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. було видано довідку про спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у відповідності до якої [PERSON] не підтвердив документально родинні та шлюбні стосунки з померлою. 27.09.1986 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб із [PERSON] . У цьому шлюбі [INFO] народився [PERSON] . Починаючи з 1995 року [PERSON] почав проживати з [PERSON] , хоч вона ще перебувала у офіційному шлюбі з іншим чоловіком. Позивач наразі зареєстрований та є власником квартири за адресою [ADDRESS] , в якій він проживав до знайомства із [PERSON] . Після знайомства позивач починаючи з 1995 року почав проживати з [PERSON] разом за адресою її мешкання: [ADDRESS] , разом з її неповнолітнім сином [PERSON] 22.03.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, у відповідності до умов якого, [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 02.11.2000 року, незважаючи на фактичне припинення відносин в 1993-1994 роках. 23.02.2007 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до умов якого у власність до [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] . 29.04.2014 року було придбано автомобіль КІА «РІО», який було зареєстровано за [PERSON] . 31.05.2021 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання від 22.03.2000 року. Позивач починаючи з 22.03.1967 року та станом на день подання позовної заяви постійно був працевлаштований, [PERSON] працювала бухгалтером. Починаючи з 1995 року до дня своєї смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] , як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом виховували її сина [PERSON] , спільно набували майно, робили поточний ремонт майна, мали спільний відпочинок, тобто вели життя, яке притаманно подружжю, однак без реєстрації шлюбу. За рік перед смертю [PERSON] захворіла на онкологічне захворювання. Під час лікування весь час [PERSON] був поруч з нею, лікування здійснювалося в ТОВ «Медичний центр «Консиліум Медікал», оплату за яке проводив позивач. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для належного оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] та за період їх спільного проживання набуто майно, яке підпадає під критерії спільного сумісного майна, а тому право власності на 1/2 частку вказаного майна має бути визначено за [PERSON] 04.09.2023 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив в якому він позовні вимоги визнав у повному обсязі. Пояснив, що він разом із бабусею [PERSON] , дідом [PERSON] проживали разом, його батько пішов із сім`ї в 1993-1994 роках. Приблизно в 1994- 1995 році він познайомився з позивачем, який на той час зустрічався з його мамою [PERSON] , та починаючи з 1995 року вони почали проживати однією сім`єю. Спочатку в квартирі [ADDRESS] , з 2007 року у квартирі [ADDRESS] , де проживали всі разом: мати, позивач, [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] замінив його рідного батька. За час спільного проживання [PERSON] і [PERSON] фактично забезпечували бабусю [PERSON] та діда [PERSON] продуктами харчування, ліками та оплачували комунальні послуги. Крім того спільними зусиллями матері та позивача було оплачено навчання [PERSON] . За період спільного проживання однією сім`єю вони утрьох часто відпочивали, зокрема і на морі, куди позивач возив їх своєю автівкою. Тобто, мати відповідача [PERSON] разом із позивачем жили разом, як чоловік та дружина,. За час спільного проживання матері [PERSON] разом з позивачем ними спільно було набуто майно, а саме квартиру [ADDRESS] , автомобіль «КІА» д.н.з. [NUMBER] . Відповідач [PERSON] тривали час перебуває за межами України, однак не хвилювався, оскільки біля неї завжди був поруч [PERSON] , який з початком хвороби доглядав за нею, взяв на себе всі витрати пов`язані із лікуванням. Про смерть матері він дізнався від [PERSON] , а також позивач взяв на себе всі витрати на її поховання. 20.09.2023 на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що перебування померлої [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 02.11.2000 року взагалі включає можливість її проживання з позивачем однією сім`єю у період з 01.01.1995 по 02.11.2000. Крім того, 22.03.2000 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов, якого останній передав їй у власність квартиру [ADDRESS] , тобто під час її офіційного шлюбу з [PERSON] , тому зазначений правочин не міг бути укладений в інтересах померлої та позивача, а також цю квартиру спадкодавець набула у період чинності Кодексу про шлюбу та сім`ю Української РСР, який діяв до 01.01.2004 року, яким не було передбачено набуття статусу спільного сумісного майна у осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Право власності на квартиру [ADDRESS] було набуте [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2007 року. У той час, того ж дня, 23.02.2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] , за 50 000 грн., а купівля квартири ,на яку претендує позивач була здійснена за 45 000 грн., тому квартира [ADDRESS] не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Крім того, вважає, що автомобіль КІА д.н.з. [NUMBER] придбаний померлою за власні кошти, тому позовна вимоги про визнання вищезазначеного транспортного засобу об`єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем 1/2 частини також не підлягає задоволенню. Зазначає, що з огляду на викладене факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] з 01.01.2004 по 08.03.2023 взагалі не можна встановити, оскільки цей факт не має для позивача юридичного значення, з огляду на те, що все спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] та на яке претендує позивач не є об`єктами права їх спільної сумісної власності, а позивач за умови, якщо він зможе довести, що проживав зі спадкодавицею однією сім`єю без реєстрації шлюбу, буде лише спадкоємцем четвертої черги спадкування, що відповідно до ст. 1258 ЦК України виключає можливість його спадкування, якщо є спадкоємці першої черги (відповідачі). А отже, у задоволенні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представниця відповідачки [PERSON] адвокат Безпалюк Н.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Розов О.С. позовні вимоги визнав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , автомобіля КІА д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску. Відповідно до Довідки про спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] №67 від 27.07.2023 року виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В., після її смерті прийняли спадщину - мати померлої [PERSON] , [PERSON] , який стверджує, що є цивільним чоловіком померлої, документи, що підтверджують родинні та/або шлюбні стосунки з померлою у [PERSON] відсутні, син померлої [PERSON] повідомив, що про факт смерті матері обізнаний та буде приймати спадщину. 21.09.2023 року постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що документально не підтверджено родинних та/або шлюбних відносин з померлою особою. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту- проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; Відповідно до статті 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи, що встановлення факту проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо подальшому визнання набутого за вказаний час майна спільною сумісною власністю та поділу майна шляхом визнання права власності, то встановлення даного факту підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року). Проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу за діючим в період з 1995 року до 01 січня 2004 року Кодекс про Шлюб та сім`ю України, жодних правових наслідків не породжувало і до виникнення права спільної сумісної власності не призводило. Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексам України. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України). Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя. [PERSON] суду пояснив, що орієнтовно з 1995 року проживав однією сім`єю з [PERSON] Спочатку на [ADDRESS], квартира в якій належала [PERSON] , її сину [PERSON] і матері [PERSON] . [PERSON] прийняла рішення продати її і придбала трикімнатну квартиру на [ADDRESS] , грошима отриманими за продаж квартири розпорядилась [PERSON] . Згодом вони спільно зробили в цій квартирі ремонт і проживали у ній постійно. Матір [PERSON] [PERSON] з чоловіком постійно проживали з ними. Вони з [PERSON] забезпечували їх, надавали медичну допомогу, придбавали все необхідно. Вітчим [PERSON] помер у 2021 році і йому на той час було 82 роки. Після цього [PERSON] продовжила проживати з ними. Коли [PERSON] діагностували онкологічне захворювання, він попросив її рідного брата [PERSON] забрати бабусю до себе, бо не справлявся з піклуванням над обома. [PERSON] - син [PERSON] вже близько 10 років проживає в РФ і не зміг прибути на поховання матері, заяву подав через нотаріуса. Після смерті [PERSON] до нього приїхала дружина [PERSON] , яка повідомила, що він ніяких прав на майно мне має. Після цього ні з [PERSON] , ні з [PERSON] він не спілкувався. З [PERSON] він спілкується постійно. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] і [PERSON] знає вже близько 17 років. [PERSON] працювала бухгалтером в громадському об`єднанні «Єдність». [PERSON] допомагав об`єднанню і вони були чоловіком та дружиною. Майже щодня він привозив [PERSON] на роботу та забирав з неї. Вона підтримувала дружні відносини з [PERSON] , дуже позитивно характеризує їх відносини між собою. Свідок [PERSON] суду показала, що волонтером того ж громадського об`єднання і з [PERSON] та [PERSON] знайома з 2007 року, відвідувала їх вдома. Позитивно характеризує їх родину. Свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] знайомий з 2011 року, підтримують дружні стосунки. Він познайомив його з дружиною [PERSON] . Вони також придбали машину, якою користувався [PERSON] . Свідок [PERSON] показав суду, що товаришує зі [PERSON] з 1992 року. Був знайомий ще з його першою дружиною, а згодом дізнався, що [PERSON] проживає з [PERSON] . Позитивно характеризує відносини між ними, зазначив, що щороку в кінці серпня вони їздили відпочивати на море. Свідок [PERSON] суду показала, що є подругою [PERSON] більше 50 років, вони були однокласницями і кумами. З [PERSON] вона познайомилась в 1991-1992 році. З кінця 1992 року вони почали проживати разом, син [PERSON] - [PERSON] був ще маленьким і [PERSON] виховав його як рідного. Вони жили як сім`я, були чоловіком і дружиною один одному. У [PERSON] була квартира на [ADDRESS] , яку вони продали і придбали 3-кімнатну квартиру, щоб у [PERSON] була окрема кімната. Квартиру по [ADDRESS] отримала за договором довічного утримання від вітчима, який до смерті прожив в одній родині з [PERSON] і [PERSON] . Вони спільно дбали про нього та матір [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] говорила їй, що вони придбали автомобіль. Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] і [PERSON] знайома з 2006 року, оскільки спільно працювала з [PERSON] в ТОВ «Ідель». Вони підтримували товариські стосунки. Вона розуміла, що вони чоловік і жінка. Свідки [PERSON] і [PERSON] , які є дружиною і донькою брата [PERSON] . суду показали, що [PERSON] проживав з нею. Особливості їх стосунків їм не відомі. Свідок [PERSON] зазначила, що у них було кохання і бабуся проживала постійно з донькою і [PERSON] . Коли тато забрав бабусю до себе, то вони з сестрою намагались домовитись з [PERSON] - сином померлої щодо спільної участі у утриманні бабусі, на що [PERSON] відповів негативно, відмітивши, що вони мають намір заволодіти всім майном покійної матері. Свідок [PERSON] показала також суду, що [PERSON] в житті [PERSON] був раніше 2000-х років. [PERSON] була фінансово самостійною. Вона казала, що придбала машину, однак їздити вона не вміла і кермував [PERSON] . З огляду на наведене, наявні докази в сукупності дозволяють суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, так як між ними на той час склалися усталені відносини, притаманні подружжю - тривалий факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, піклування один про одного, придбання майна для спільного користування, участі у витратах щодо його утримання, тощо. Це підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також тим, що всю медичну документацію щодо лікування [PERSON] з ТОВ «Консиліум Медікал» було надано суду саме [PERSON] , який з його слів, не спростованих будь-ким іншим, останній рік життя [PERSON] надавав їй всіляку допомогу у лікуванні. Він же і поніс витрати на її поховання, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Стороною відповідача [PERSON] доказів того, що це здійснювалось не [PERSON] не надано. До матеріалів справи позивачем долучено ряд фотографій які підтверджують факт його спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю, а також цей факт визнається та підтверджується відповідачем [PERSON] . До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав та обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Відтак, оскільки, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передбачено Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, вимога позивача про встановлення факту проживання його з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1995 року по 01.01.2004 рік задоволенню не підлягає. Крім того, до 02.11.2000 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Щодо встановлення факту однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по день смерті [PERSON] , то вимога про це заявлена з двома цілями. Перша - це визнання майна придбаного у цей період спільним сумісним майном. Друга - це отримання права на спадщину після смерті [PERSON] . Щодо майна, придбаного в період спільного проживання, суд, ухвалюючи рішення покликається на правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, згідно якого Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Outcome: partial