Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду у лютому 2024 року з позовом до Харківської міської ради, третя особа-Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лук`янова О.Б. про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем- батьком [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно за заповітом, посвідченим 12.11.2013. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Лук`яновою О.Б. від 26.01.2024 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька через відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини, адже вони з батьком були зареєстровані за різними адресами. В установлений законом строк [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що є такою, що прийняла спадщину, тому як проживала із спадкодавцем на час його смерті в кв. [ADDRESS] , де до 2017 р. батько також був зареєстрований. Стверджує, що у 2015 році [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та у 2017 році перереєстрував своє місце проживання, хоча залишився мешкати разом з позивачем, яка піклувалася про батька, допомагала з лікуванням, доглядала при проходженні лікування від онкохвороби в лікарні м.Києва, де батько помер. Інший спадкоємець , брат позивача [PERSON] - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався, а в подальшому дізнався про залишення ним заповіту на користь позивача ( а.с.28-32). Представник відповідача-Харківської міської ради, заперечуючи проти задоволення позовних вимог подав відзив, в якому зазначає, що [PERSON] пропустила строк на прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, не обґрунтувала факт сумісного проживання з батьком, не залучила інших спадкоємців до участі [PERSON] і [PERSON] , як відповідачів, на права яких суттєво впливає розгляд справи, не надала доказів ведення з батьком спільного побуту, господарства, наявності одного бюджету, здійснення догляду за батьком внаслідок хвороби, відповідних висновків органу опіки та піклування виконкому Харківської міської рад або відповідних медичних документів ( а.с. 57-59). Від позивача надійшла відповідь на відзив з посиланням на те, що нотаріусом встановлюється факт проживання на підставі інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання і не встановлює фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем. Брат позивача [PERSON] зареєстрований разом з сестрою, мешкає у квартирі батька по [ADDRESS] та заявлений свідком у справі. Інший брат [PERSON] помер [INFO] . Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів ( а.с. 133-135). 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лук`янова О.Б. в судове засідання направила суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю (а.с. 68,117) . Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.02.2024, за клопотанням позивача, витребувана у приватного нотаріуса ХМНО Ляк`янової О.Б. копія спадкової справи № 11/2024, заведеної після смерти [PERSON] ( а.с. 42-43). Суд, вислухавши вступне слово і пояснення представника позивача, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що кв. [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради 02.12.1998 за реєстровим № 6-98-135251 . Після смерті [PERSON] 23.11.2001 свідоцтво про право на спадщину за законом на частину зазначеної квартири видано П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 16.04.2013 батьку спадкодавця [PERSON] . За договором купівлі-продажу, посвідченого 01.12.2015 [PERSON] належить кв. [ADDRESS] ( а.с.87-92). Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова в кв. [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , її брат [PERSON] , їх неповнолітні діти. [PERSON] з 03.10.2017 був зареєстрованій у придбаній ним квартирі [ADDRESS] ( а.с. 6, 22,77, 137,138). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) 23.12.2022. [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 12.11.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сіліним В.І. за реєстровим № 837, яким спадкоємцем належної йому нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] та частки квартири [ADDRESS] призначив [PERSON] ( а.с. 10,16, 75,85). Із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янової О.Б. звернулась [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців не надходило.Постановою приватного нотаріуса Лук`янової О.Б. від 26.01.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON] , оскільки на момент її звернення до нотаріуса строк, встановлений ст. 1270 ЦК України вичерпаний, тому такий спадкоємець спадщину не прийняв ( а.с. 19,106,108,110). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] - сусіди по квартирі [ADDRESS] підтвердили, що [PERSON] постійно проживав в квартирі .Після смерті дружини у 1998, разом з ним проживала донька [PERSON] і син [PERSON] зі своїми сім`ями. З метою комфортності проживання в квартирі , у 2017 році син [PERSON] переїхав в іншу квартиру, а батько залишився разом в донькою, яка за ним доглядала через виявлення у нього тяжкої хвороби, возила до м.Києва для проходження лікування, а після смерті поховала. Свідки [PERSON] , а також син спадкодавця [PERSON] пояснила, що [PERSON] у 2015 році купив для себе кв. [ADDRESS] , декілька років поступово робив там ремонт, перереєстрував місце проживання 03.10.2017, але не вселився, оскільки його стан здоров`я став погіршуватись в цей період часу, у нього виявили онкозахворювання, він потребував постійної допомоги, лікування та догляду. Приймаючи до уваги, що позивач має медичну освіту та могла значно допомогти батькові було вирішено, що [PERSON] переїздить проживати в квартиру батька [PERSON] . Факт постійного проживання [PERSON] разом з донькою [PERSON] в кв. [ADDRESS] підтверджується також відповідним актом від 30.01.2024 ( а.с. 14). З доданих до позову лікарського свідоцтва про смерть № 353 від 23.12.2022, Договору-замовлення на придбання предметів і послуг похоронного призначення вбачається, що [PERSON] помер у відділенні інтенсивної терапії медичний центр «Добробуд поліклініка-18» м.Києва 23.12.2022, зазначене свідоцтво отримала позивач [PERSON] , яка супроводжувала батька на лікування, 24.12.2022 нею замовлені послуги поховання [PERSON] ( а.с. 13,18). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки позивачем доведені вимоги стосовно факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а також підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . Доводи представника відповідача про залучення в якості відповідача іншого спадкоємця [PERSON] суд вважає помилковими, оскільки [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався, право на обов`язкову частку у спадщини не має, був обізнаний про існуванні заповіту на користь сестри. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що не претендує на спадщину. Другий син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 83,100-101). На підставі викладеного і

Outcome: approved