Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 7 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області щодо не нарахування та невиплату [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати і виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. ГУ ПФУ в Сумській області оскаржило Рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року. Постановою Колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 480/3613/23 від 14 березня 2023 року апеляційна скарга ГУ ПФУ в Сумській області задоволена. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року по справі № 480/3613/22 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Постанову Колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 480/3613/23 від 14 березня 2023 року Головне управлінця Пенсійного фонду України в Сумській області про нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком не оскаржило. 10.04.2023 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга [PERSON] на Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом, ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04,2023 було задоволено і визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 10 липня 2023 року по справі № 480/3613/22 адміністративне провадження № К/990/12615/23 касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22 скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 залишено без змін. 31.07.2023 року згідно заяви [PERSON] Сумським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по справі № 480/3613/22. У зв`язку із невиконанням вказаного рішення суду, він 25.09.2023 року звернувся із заявою про примусове виконання рішення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). 28.09.2023 року державним виконавцем Сторчак А.С., у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 10 липня 2023 року по справі № 480/3613/22 адміністративне провадження № К/990/12615/23 і Рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року станом на 27.12.2023 року не виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області. Відповідач відзиву не подавав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного без виклику осіб. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд дослідивши матеріали справи, надані докази позивача встановив, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком. 05.09.2022 Сумським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі № 480/3613/22 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання в дії. Зазначеним рішенням суду визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо ненарахування та невиплату [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. 14.03.2023 Постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі № 480/3613/22 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. 10.07.2023 Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі № 480/3613/22 скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 480/3613/22 залишено без змін. 30.10.2023 Постановою Сумського окружного адміністративного суду визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 480/3613/22, щодо нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень. У задоволенні інших вимог відмовлено. 20.10.2023 Постановою про накладення штрафу, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №72896900, за невиконання боржником рішення суду без поважних причин накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. 06.11.2023 Постановою про накладення штрафу, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №72896900, за повторне невиконання боржником рішення суду накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області штраф на користь держави у розмірі 10200 грн. Порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду і норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування У відповідності до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на підставі судових рішень, які набрали законної сили, такі вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, зрезюмується. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц. Отже, згідно вказаного вище позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди. При цьому, слід зазначити, що згідно зіст.. 2 ЦК Українидержава Україна є учасником цивільних відносин. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч.1ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16). А тому, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України. Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, їх тривалості, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 грн. Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим. Розподіл судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України слід розподілити судові витрати. Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою. Позивач судовий збір не сплачував. Відтак немає підстав для стягнення судового збору.

Outcome: partial