Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

30.04.2024 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання. На обґрунтування позову посилається на те, що він є пенсіонером та інвалідом ІІ Групи, з 14.02.2023 року і довічно. Отримує пенсію за віком у розмірі 2725 грн. Від шлюбу з [PERSON] , який укладено [INFO] , у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Його дружина, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Оскільки, він має повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а його становище є вкрай нужденним. Був оперований та лікує онкологічне захворювання (Са сигмовидної кишки, Кл.гр.ІІ), також має супутнє захворювання ІХС, дифузний кардіосклероз, СН ІА ГХ ІІ, внаслідок чого йому і встановлена інвалідність ІІ групи довічно. З слів його сина, він офіційно працює за кордоном водієм-далекобійником, а тому вважає, що останній має можливість надавати йому матеріальну допомогу, однак відмовляється це робити. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та отримуючи від дитини ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, він вимушений звернутися до суду для примусового стягнення. Просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від його заробітку, щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, одна у прохальній частині позову просив розглядати справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. З наведених у позовній заяві обставин, судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, житель [ADDRESS] , є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, а також з 14.02.2023 року інвалідом другої групи загального захворювання, довічно, що підтверджується копіями паспорта серії [NUMBER] , пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] від 12.12.2013 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №349212 від 14.02.2023 року. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали між собою шлюб, який зареєстрований 29.10.1978 року в с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, про що складено відповідний актовий запис №23 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.1986 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області. [INFO] [PERSON] , [INFO] померла в с.Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2020 року. Згідно довідки про доходи № 1839 9089 8618 6813 від 11.04.2024 року, [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року становить 2725,00 грн. Згідно виписного епікризу з історії хвороби №3327, вбачається, що [PERSON] в період з 07.12.2021 року по 25.12.2021 року перебував на лікуванні в хірургічному відділення КНП «Сокирянська лікарня», де 09.12.2021 року його було прооперовано. Згідно копій виписок із медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення за №1551 від 16.02.2022 року, за №7459 від 03.08.2022 року, №8177 від 24.08.2022 року, [PERSON] проходив стаціонарне лікування в ОКНПП «Буковинський клінічний онкологічний центр» в період з 14.02.22 року по 16.02.2022 року, з 01.08.2022 року по 03.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 24.08.2022 року, діагноз: Са сигмовидної кишки. Стан після комбінованого лікування Кл.гр.ІІ. Крім того, у зв`язку з наявними у позивача захворюваннями він вимушений періодично проходити ряд обстежень у лікувальних закладах. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої 12.04.2024 року Коболчинським старостинським округом Дністровського району Чернівецької області за №236 встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою зареєстровані його син - [PERSON] , [INFO] та онук - [PERSON] , [INFO]. Відповідно до повідомлення Коболчинського старостинського округу Дністровського району Чернівецької області за №91 від 30.04.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в [ADDRESS] , фактично на даний час на території села не проживає. Згідно ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Крім цього, встановлено, що позивач є непрацездатним, інвалідом ІІ групи, страждає рядом хронічних захворювань, отримує мінімальну пенсію в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211, 20 грн. судового збору, оскільки доказів, які б слугували підставою для звільнення його від сплати судового збору суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved