Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

18.01.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із останнього заборгованість за договором позики у розмірі 31506,75 (тридцять одна тисяча п`ятсот шість гривень 75 копійок) грн. В обґрунтування позову зазначено, що 31.07.2023 року між сторонами було укладено договір позики на підтвердження чого відповідачем складено розписку про отримання коштів в сумі 1500,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 15 вересня 2023 року. Відповідач позику у повному обсязі не виконав, повернув лише 675,00 дол. США. Станом на дату подачі позову сума боргу становить 825 дол. США., що станом на день подачі позову за офіційним курсом НБУ (38,19 грн. за один дол.. США) становить (825,00*38,19) 31506,75 грн. Ухвалою від 16.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження Сторони в судове засіданні не з`явились. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у призначені судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не відомо, заяв та відзиву від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31. липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем [PERSON] складено розписку про отримання у борг у [PERSON] 15800 (одну тисячу п`ятсот) доларів США, які зобов`язується повернути до 15 вересня 2023 року. Станом на 31.07.2023 року за офіційним курсом НБУ (36,57 грн. за один долар США) сума позики становила 54\~855,00 грн. Але в зазначений у розписці строк, відповідач позику у повному обсязі не повернув. Повернув лише 675,00 дол. США. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1, 2ст. 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч. 3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями представника позивача, відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позики. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. При цьому суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Встановлено, що на 11.01.2024 (дату звернення з позовом до суду) з урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становив 38,19 грн. за 1 долар США. З урахуванням викладеного, зважаючи на вимоги ст.13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог, тобто на суму 31506,75 гривень, що є еквівалентом неповернутої суми боргу за договором позики в розмірі 825,00 доларів США на дату звернення з позовом до суду. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 1221,20 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved