Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

17.01.2019 [PERSON] , представник позивача адвокат Максимов Микола Ігорович звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу, визнання права власності на частку у житловому будинку, скасування державної реєстрації права власності. 28.09.2020 позивач уточнила свої позовні вимоги, просила скасувати запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.02.2011 про реєстрацію за [PERSON] права власності на 47/100 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 52/300 часток вказаного житлового будинку, визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . 26.04.2021 представник позивача подав заяву про уточнення способу захисту порушеного права, просив скасувати запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.02.2011 про реєстрацію за [PERSON] права власності на 47/100 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , скасувати запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 15.04.2011 про реєстрацію за [PERSON] права власності на 24/100 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . 15.02.2022 позивач також уточнила позовні вимоги, визначила відповідачем [PERSON] та просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 04.02.2011 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на 47/100 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . Справа перебувала у провадженні суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю., Шелест І.М. На підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду міста Харкова № 20-13/16 від 27.01.2023, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 646/303/19, провадження № 2/646/326/2023. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Демченко І.М. Ухвалою суду від 31.01.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.06.2023 з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори витребувано інформацію про заведення спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . За повідомленням Першої Харківської міської державної нотаріальної контори після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , 04.10.2006 заведена спадкова справа за № 547/06 та 22.12.2006 спадкодавцям видані свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 04.10.2023 замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем його спадкоємицею [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилався на те, що рішення від 04.02.2011 про реєстрацію за [PERSON] права власності на 47/100 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , перешкоджає позивачу провести державну реєстрацію її права власності на частину вказаного житлового будинку, яке було встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989\~року у\~справі №2/3-1124,\~яким було\~розподілено ідеальні\~долі в\~частках домоволодіння\~за адресою\~ [ADDRESS] \~та визнано\~за [PERSON] \~право на\~41/100\~часток вказаного\~домоволодіння,\~ за\~ [PERSON] \~-79/300\~часток,\~ [PERSON] -39/300\~часток,\~за [PERSON] -\~49/300\~часток,\~за [PERSON] \~в порядку\~спадкування визнано\~право власності\~на 52/300\~часток у\~праві власності\~на житловий\~будинок.\~Зазначає,\~що у 2018 році позивачу стало відомо, що рішенням від 24.04.1991 року Червонозаводського районного суду м. Харкова було визнано дійсним усний договір купівлі-продажу частки у праві власності на будинок між [PERSON] та [PERSON] , а рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року було визнано перерозподіл часток у праві спільної власності на вказаний житловий будинок. Згодом постановою президії Харківського обласного суду від 18.12.1992 року вказане рішення було скасоване, а потім згідно ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.1993 року позов [PERSON] про перерозподіл часток було залишено без розгляду, тобто зберіглася реєстрація права власності здійснена на підставі скасованого судового рішення. Державним реєстратором було відмовлено [PERSON] у реєстрації її права власності на 52/300 часток вказаного будинку на підставі того, що існує реєстрація права власності на підставі вищевказаного скасованого рішення та заявлена нею частка не відповідає перерозподілений частці згідно останнього рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце проведення судового засідання, будь-яких клопотань або заяв суду не надала, тому суд вирішив дану справу на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] заперечень проти останніх уточнених позовних вимог не надав, покладався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] також у судове засідання не з`явилися, будь-яких клопотань суду не надавали. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989 року у справі №2/3-1124 було розподілено ідеальні долі в частках домоволодіння за адресою [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право на 41/100 часток вказаного домоволодіння, за [PERSON] -79/300 часток, [PERSON] -39/300 часток, за [PERSON] - 49/300 часток, за [PERSON] в порядку спадкування визнано право власності на 52/300 часток у праві власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Харківського обласного суду від 18.07.1989 року справа №1074 вказано, що рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.1989 року залишено без змін. За повідомленням Червонозаводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, згідно стор.133 Словника-довідника «Власні імена людей» Київ, наукова думка, 2005, імена Діна, Ана, Аня є скороченими варіантами імені Діана. Відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.01.2009року у справі №2-720/2009 було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок літ Н-1 та сарай літ О, які розташовані за адресою [ADDRESS] . За рішенням виконавчого комітету Червонозаводської районної ради в місті Харкові №140 від 21.04.2009 було присвоєно житловому будинку літ Н-1 з господарчою будівлею сарай літ.О нову поштову адресу [ADDRESS] , за житловим будинком літ.А-1 з іншими надвірними будівлями- залишити поштову адресу [ADDRESS] . Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право на 47/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , зареєстровано 04.02.2011 року за [PERSON] на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.04.1991 та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року. 15.04.2011 року право на 24/100 часток вказаного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину р№1-379 від 22.03.2011, виданого 1-ю Кременчуцькою державною нотаріальною конторою. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 було визнано право власності за [PERSON] на 42/100 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS] та перерозподілено ідеальні долі, а саме вважати, що [PERSON] належить 5/100 часток, [PERSON] - 24/100 часток, [PERSON] -9/100 часток, [PERSON] 10/100 часток, [PERSON] -8/100 часток , [PERSON] - 2/100 часток ( копія рішення містить довідку про набрання ним законної сили) . Постановою президії Харківського обласного суду від 18.12.1992 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд та ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.1993 року позов [PERSON] про визнання права власності на 42/100 частин домоволодіння ( не зазначено за якою адресою) залишено без розгляду . За відомостями, які надано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 30.03.2009 року житлові будинки з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , зареєстровано під р. №1240 за: [PERSON] -47/100 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.04.1991 року і рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року. Після перерозподілу ідеальних часток не зареєстровано за: [PERSON] -24/100ч., [PERSON] -10/100ч., [PERSON] -8/100ч., [PERSON] - 2/100ч., [PERSON] -9/100 ч. На земельній ділянці розташовані два житлових будинки з надвірними спорудами. Згідно відомостей із спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину у вигляді 24/100 часток житлового будинку [ADDRESS] прийняв [PERSON] , про що йому 22.03.2011року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори ( р.№1-379). За даними звіту про оцінку майна №13/04-19 станом на 19.04.2019 року вартість об`єкта оцінки: житлового будинку загальною площею 105,кв. м за адресою [ADDRESS] становить 438474 грн. Як свідчить рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Шеховцової М.Є. від 05.04.2018 року під час розгляду заяви [PERSON] про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , було встановлено відсутність повної інформації щодо об`єкта та суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами. Наступним рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Шеховцової М.Є. від 17.04.2018 року було встановлено, що поданий заявником примірник рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989 року по справі №2/3-1134, як правоустановчий документ для реєстрації, містить необумовлені дописки, належний примірник вказаного рішення суду реєстратору не подано. 20.06.2018 року державним реєстратором Шеховцовою М.Є було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою [PERSON] , оскільки нею не були усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Окрім того, 17.11.2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме 49/300часток житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] . У цій постанові нотаріус зазначає, що право власності на 49/300 часток житлового будинку за адресою [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», а свідоцтво про право на спадщину видається за наявності документів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та за умови державної реєстрації права власності на майно за спадкодавцем. Матеріали інвентаризаційної справи, наданої комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», містить копію свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 2/6 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] . При цьому станом на 26.01.1988року вказане домоволодіння ( р.№1240) зареєстровано у частковій власності за: [PERSON] -41/100, [PERSON] -13/100, [PERSON] -13/100, [PERSON] -13/100 часток. Також в матеріалах інвентаризаційної справи міститься копія рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989 року про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 52/300 частин вказаного житлового будинку ( рішення містить необумовлені виправлення) . 04.02.2011 року реєстратором Лаутіною Н.В. на підставі заяви [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на 24/100 часток житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] за [PERSON] та на 47/100 часток -за [PERSON] (на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989 у справі №2/3-1124 та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 №2/5-208). При цьому витяг з реєстру прав власності від 07.02.2011 року містить відомості, що не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток за : [PERSON] -10/100, [PERSON] -8/100, [PERSON] -2/100, [PERSON] -9/100часток. Крім того, за відомостями, які надано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 30.03.2009 року житлові будинки з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , зареєстровано під р. №1240 за: [PERSON] -47/100 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.04.1991 року і рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року. Після перерозподілу ідеальних часток не зареєстровано за: [PERSON] -24/100ч., [PERSON] -10/100ч., [PERSON] -8/100ч., [PERSON] - 2/100ч., [PERSON] -9/100 ч. На земельній ділянці розташовані два житлових будинки з надвірними спорудами. Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради було надано матеріали інвентаризаційної справи, з якої вбачається: Згідно наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності з дня первинної інвентаризації на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] було проведено Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради наступним чином: 2 частина за [PERSON] (російською мовою) на підставі виконавчого листа № 2-1 Народного суду ІІ-ї дільниці Краснозаводського району м. Харкова від 16.01.1948; -1/2 частина за [PERSON] (російською мовою) на підставі виконавчого листа № 2-216 Народного суду ІІ-ї дільниці Краснозаводського району м. Харкова від 24.03.1948; - право власності на 1/2 частину перейшло після [PERSON] (російською мовою) до [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.02.1958 6-ю Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1018, дублікат видано 02.07.1982, р. № 3-3035; - право власності на 1/6 частину перейшло після [PERSON] (російською мовою) до [PERSON] (російською мовою) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.07.1982 1-ю Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 2ДН-758; - 2/6 частини за [PERSON] (нині померлим) на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.02.1958 6-ю Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 1018, дублікат видано 19.07.1983, p. № 2-3275; - право власності на 2/6 частини перейшло після [PERSON] (російською мовою) до [PERSON] (російською мовою) та [PERSON] (російською мовою) по 1/6 частині за кожною на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 01.03.1984 1-ю Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 2ДН-191; - вищезазначену реєстрацію права власності анульовано, у зв`язку з перерозподілом ідеальних часток, та зареєстровано в подальшому наступним чином: - право власності на 41/100 частину перейшло після [PERSON] (російською мовою) до [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989, справа № 2/3-1124; - право власності на 52/300 частини перейшло після [PERSON] (російською мовою) до [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989, справа № 2/3-1124; - 49/300 частин за [PERSON] (російською мовою) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1.03.1984 1-ю Харківською державною нотаріальною конторою, р. № 2ДН-191; рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989; - 27/300 частин за [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989, справа № 2/3-1124; - 27/300 частин за [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення Народного суду Червонозаводського району м. Харкова від 24.04.1991; - вищезазначену реєстрацію права власності анульовано, у зв`язку з перерозподілом ідеальних часток, та зареєстровано в подальшому наступним чином: - 47/100 частин за [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення Народного суду Червонозаводського району м. Харкова від 24.04.1991; рішення Червонозаводського районного народного суду м. Харкова від 24.02.1992, справа № 2/5-228; - 24/100 частини за [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.1989, справа №2/3-1124 Червонозаводського районного суду м. Харкова -право власності на 24/100 частин перейшло після [PERSON] до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.03.2011 Кременчуцькою державною нотаріальною конторою р.№1-379. Право власності в цілому на житловий будинок [ADDRESS] від [PERSON] перейшло до [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мануйловою Г.В. 12.05.2011 р.№265. В матеріалах інвентарізаційної справи Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічноїінвентаризації»(а.с.136) також мається копія рішення Народного суду Червонозаводського району м.Харкова від 24.04.1991 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання за ним права на 27/300 часток домоволодіння [ADDRESS] . Представник позивача посилається на те, що рішенням від 24.04.1991 року Червонозаводського районного суду м. Харкова було визнано дійсним усний договір купівлі-продажу частки у праві власності на будинок між [PERSON] та [PERSON] , а рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року було визнано перерозподіл часток у праві спільної власності на вказаний житловий будинок. Згодом постановою президії Харківського обласного суду від 18.12.1992 року вказане рішення було скасоване, а потім згідно ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.1993 року позов [PERSON] про перерозподіл часток було залишено без розгляду. Що стосується скасування рішення Червонозаводського району м.Харкова від 24.04.1991 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною , такі відомості у справі відсутні. Тобто, подальше скасування постановою президії Харківського обласного суду від 18.12.1992 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.1992 року, яким було визнано перерозподіл часток у праві спільної власності на вказаний житловий будинок, не змінює ніяким чином факту наявності іншого судового рішення від 24.04.1991 року щодо визнання права власності за [PERSON] права власності на 27/300 часток вказанного домоволодіння, що не є скасованим та яке також стало підставою для реєстрації вподальшому права власності за [PERSON] на частину спірного домоволодіння. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. Суд, за загальним правилом, повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, які встановлені судовим рішенням, що набуло законної сили. Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV), згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до статті 3 Закону № 1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Частиною першою статті 5 Закону № 1952-ІV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Пунктами 1-3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Як передбачено частиною першою статті 18 Закону № 1952-ІV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Системний аналіз законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.( Постанова ВП ВС від 07.04.2020 у справі №916/2791/13) При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). (Постанова КГСВС від 23.06.2020у справі№922/2589/19) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Положення абзацу 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить. (Постанова ВПВС від 21.12.2022у справі№914/2350/18 ). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови ВП ВС від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що навність рішення Червонозаводського району м.Харкова від 24.04.1991 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання за чухлатим права вланості на частину спірного домоволодіння, щодо якого відсутні відомості про його перегляд, та яке стало підставою для державної реєстрації права власності за ним н а27/300 часток домоволодіння [ADDRESS] свідчить про правомірність відмови позивачу державним реєстратором та необгрунтованість позовних вимог. Щодо стосується строку позовної дівності при зверненні позивача до суду, суд виходить із слідуючого. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).\~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). ВП ВС від 17.10.2018 №362/44/17 Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Натомість, як вбачається з висновків, що зазначені у постанові ВП ВС від 28.11.2018 по справі №\~504/2864/13-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. У зв`язку з вищенаведеним, суд у даному випадку не застосовує положення закону щодо наслідків пропуску строку позовної давності, а вбачає підстави для відмови у позові за його необгрунтованістю. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність\~\~і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, копії судових рішень, які додано до позову, є неповними та містять суперечливі відомості. Наівність нескасованого судового рішення, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на частину спірного домоволодіння за відповідачем, унеможливлює прийняття судом рішення про скасування державної реєстрації права відповідача та припинення його права вланості. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у ній докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed