Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про повернення безпідставно отриманих коштів. Заява обґрунтована тим, що 05.10.2021 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис № 6219 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 71 100,42 грн. 15.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2022 у справі № 761/17652/21 визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А., реєстровий номер 6219 від 05.10.2021 про стягнення заборгованості на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі 71 100,42 грн. таким, що не підлягає виконанню. Представник Позивача зазначено, що з моменту відкриття виконавчого провадження та за період розгляду справи в Шевченківському районному суду м. Києва приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна стягнула з зарплатного рахунку та пенсійного рахунку [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» грошові кошти в сумі 34 945,41 грн., що стало підставою для звернення до суду. Позивач просить суд стягнути з Відповідача ???на його користь безпідставно отримані кошти в сумі 34 945,41 грн., проценти за користуванням грошовими коштами в сумі 8 392, 64 грн. за період з 29.03.2023 по 29.03. 2024 включно, витрати за надання професійної правничої допомоги відповідно до акту виконаних робіт 17 000 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Провадження у справі відкрито 02.04.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 червня 2024 року в адресу суду надійшов відзив на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику коштів. Кредитний договір є достатньою підставою для отримання ТОВ «Вердикт Капітал» коштів, стягнутих в рамках ВП, в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором №0395/021257-РR від 23.07.2013 укладений з між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Разом з тим просить суд відмовити в стягненні з Відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги у зв`язку із тим, що витрати такого розміру не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною було вчинено виконавчий напис № 6219 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 71 100,42 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2022 у справі №761/17652/21 визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною, реєстровий номер 6219 від 05.10.2019 про стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі 71 100,42 грн. таким, що не підлягає виконанню. Згідно відповіді приватного виконавця Клітченко О.А. від 14.12.2023 в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису з позивача було стягнуто на користь стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» - 46 112,88 грн., які розподілено наступним чином: 34 945,41 грн. - в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал»; 7 110,04 грн. - в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; ??400,00 грн. - в рахунок погашення витрат виконавчого провадження; ??3 657,43 грн. - перебували на депозитному рахунку приватного виконавця. 13 грудня 2023 року приватним виконавцем на рахунок [PERSON] повернуто грошові кошти в розмірі 7 110,04 грн., які були стягнуті в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця та 3 657,43 грн., які перебували на депозитному рахунку приватного виконавця. Так, згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Постановою Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 463/7127/22 зазначено, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Схожі за змістом правові позиції містяться також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18 та від 23 квітня 2019р. у справі № 918/47/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Суд звертає увагу, що судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20. Отже, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України). Враховуючи, що підставою отримання ТОВ «Вердикт Капітал» суми в розмірі 34 945,41 грн., яка стягнута з [PERSON] на підставі виконавчого напису, який судовим рішенням було визнано такими, що не підлягає виконанню, вказана сума вважається такою, що підлягає поверненню позивачу, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пеню, які нараховані за період з 29 березня 2023 року по 28 вересня 2023 року, суд приходить до висновку про їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Так, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 536 та частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України зазначила, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися в двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами в розмірі 8 392, 64 грн. Разом з тим [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 17 000,00 грн. Як свідчать матеріали справи, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем долучені докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Як свідчать матеріали справи, 28 листопада 2023 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Коляда Анатолієм Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі №761/11729/24. Відповідно до Розділу 4 договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар за правову допомогу який буде визначений в Акті наданих послуг. Згідно з п.4.1.1 Договору №28/11/2023 від 28.11.2023 одна година роботи адвоката становить 2000 гривень, в робочий час входить час який необхідний для прибуття до суду, та у зворотному напрямку його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, висловленій у постанові від 25 травня 202. року у справі N? 910/7586/19, та постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року справа N? 369/381719 провадження N? 61-12073св21. Як вбачається з попереднього розрахунку витрат позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про повернення безпідставно отриманих коштів становить 20 000 грн. 00 коп. Так [PERSON] долучив до позову договір №28/11/2023 від 28.11.2023, Акт наданих послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 28.11.2023 №28/11/2023 з описом виконаних робіт, які свідчать про понесені витрати позивачем представнику послуг за надання правової допомоги в розмірі 17 000 грн. 00 коп. Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. Підсумовуючи все вищенаведене, враховуючи клопотання представника відповідача щодо завищення суми витрат наданої правничої допомоги, а також загальний обсяг наданих адвокатом послуг, рівень складності справи, та виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України слід стягнути 17 000,00 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved