Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

17.05.2023 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, відповідно до якого просить суд: - визнати садовий будинок за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати земельну ділянку площею 0,120 га розташовану за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,120 га розташованої за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.1-7, 119-125). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.03.1975 року, який було розірвано 17.09.2010 року за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. 28.09.2010 року за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, та після його смерті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Б.С. була відкрита спадкова справа до майна померлого №69611931. 20 квітня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса КМНО Погорелова Б.С. з метою отримання свідоцтва на частку в спільному майні подружжя, а саме: у садовому будинку. Однак, нотаріус повідомив, що це неможливо, оскільки право власності на садовий будинок зареєстровано за померлим у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином позивачка дізналась про порушення свого права на частку в спільному майні подружжя, у зв`язку з цим нею подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Позивач зазначає, що садовий будинок, що увійшов до складу спадщини є спільним майном подружжя позивача та померлого [PERSON] , так як його було побудовано під час шлюбу за спільні кошти та спільними зусиллями подружжя. Зокрема зазначає, що будівництво велося майже 20 років, починаючи з 1995-1996 року. Будинок будувався в інтересах сім`ї, для спільного проживання, як заміський будинок. Будівельні матеріали та сплата будівельних робіт проводилась за спільні сімейні кошти. Користуватись будинком подружжя почало майже одразу після зведення «коробки», облаштовуючи одну кімнату і потім поступово розширюючись і добудовуюсь. Так у 2005-2006 проводили зовнішнє оздоблення, будували лазню. Також під час шлюбу по завершенню будівництва приватного будинку на підтвердження завершення будівництва було отримано технічний паспорт БТІ. З урахуванням вимог ст.ст.60, 69,70 СК України вважає, що садовий будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Посилаючись на вимоги ст. 377 ЦК України та ч.1 ст.120 ЗК України, зважаючи на те, що на земельній ділянці 0,120 га, розташована на території садового товариства «Острів-4», Бориспільського району Київської області, розташовано збудований за час спільного проживання у шлюбі спірний житловий будинок, позивач вважає, що нею має бути визнане право власності на 1/2 земельної ділянки. 11.10.2023\~до суду\~надійшов відзив\~від представника\~відповідача \~ [PERSON] \~адвоката Хромова\~М.М., відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що подана заява про поновлення строків на звернення до суд, не підлягає задовольнянню (т.1 а.с.188-190). Заперечуючи проти позову, зазначають, що шлюб між позивачкою та померлим [PERSON] було розірвано за рішенням Солом`янського районного суду м Києва, яке набрало законної сили 28.09.2010, за змістом якого зазначено, що шлюбні відносини та спільне господарство не ведуться більше десяти років. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Вважають, що позивач фактично підтвердила, що спільне господарство не ведеться, що означає, що протягом 10 років позивач не приймала ніякої участі у будівництві. Звертають увагу, що позивачем не надано жодних загальних, сімейних фото або фото з спільними друзями сім`ї, за період так названого 20 річного будівництва. Також зазначають, відповідач 1, спілкувався з померлим, знав що останній уклав у 2016 році офіційний шлюб з відповідачем 2, у якому у 2019 року народилась спільна дитина. Стверджують, що починаючи з 2000 року [PERSON] проживав окремо, і позивачка жодного разу не з`являвся на території будинку та не проводила час як подружжя, та протягом 12-ти років після розірвання шлюбу не зверталася з позовом про визнання будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в нерухомому майні, у зв`язку з чим термін позовної давності давно вийшов. 09.04.2024 представник третьої особи [PERSON] подав пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову (т.2 а.с.220-223), зокрема зазначає, що в матеріалах спадкової справи наявна інформація, що згідно заяви від 25.08.22р. [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] було прийнято спадщину, проте [PERSON] не був залучений позивачем у справу в якості співвідповідача. Представник третьої особи звертає увагу, що за змістом рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2010 було встановлено обставини, які є преюдиційними, а саме обставини про те що між сторонами спору: «шлюбні відносини та спільне господарство не ведуться вже більше десяти років». Зазначає, що оскільки рішенням від 17.09.2010 в іншій справі було встановлено, що між позивачем та [PERSON] шлюбні відносини та спільне господарство не ведуться вже більше десяти років, то доводи позивача про те, що будинок є спільним майном подружжя її та [PERSON] , так як його було побудовано під час шлюбу, за спільні кошти та спільними зусиллями, а позивач приймала участь у будівництві будинку, є безпідставними та необґрунтованими. Звертає увагу, що будинок був збудований [PERSON] значено пізніше, крім того під час судового розгляду 28.03.2024 було з`ясовано, при наданні пояснень сторонами та свідками, що в період після 2010 року, що в будинку було здійснено добудову двох кімнат та інших приміщень, а також, що позивач, яка вважає будинок спільним майном подружжя, жодними чином не обґрунтовує, на якій підставі може вимагати поділу частини будинку, яка була добудована набагато пізніше, після 2010 року. Також зазначає, що позивачем на підтвердження своїх доводів про здійснення будівництва будинку за спільні кошти та сплати за будівельні матеріали і будівельні роботи тощо докази не надаються. Також вказує, що членом садівничого товариства був [PERSON] , який сплачував членські внески та внески за спожиту електроенергію, а [PERSON] не здійснювала платежів. Звертає увагу, що у період з 2004 року по 2010 рік [PERSON] фактично перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка проживала разом з [PERSON] однією сім`єю з 2004 по 2010 рік і вела з ним спільний побут, а позивач у цей період не проживала з [PERSON] , не вела спільний побут та не брала участь у будівництві будинку. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. 12.07.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] адвокатом Рябко С.О. подано заяву про застосування строку позовної давності, зокрема зазначає, що позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знала, що [PERSON] оформив право власності на будинок в 2010 році, а документи на нього були у неї, а також, що, якби [PERSON] не помер, то вона б не піднімала питання про майно, бо не хоче щоб воно досталось незнайомій людині. Зазначені обставини, на думку заявника, підтверджують, що про порушення свого права на частину в спірному майні позивачці було відомо ще з моменту, коли [PERSON] оформив зва собою право особистої приватної власності на будинок 28.09.2010, вже після розірвання шлюбу, і що відповідні документи щодо оформленого права власності були у позивачки. Вважає, що позивач дізналася про порушене право ще 28.09.2010, а подала позов лише 17.05.2023,з пропуском визначеного законом трирічного строку. Звертає увагу, що позивачем було подано клопотання про поновлення строків звернення до суду,

Outcome: approved