Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі- Генеральна угода ) від 29.03.2013, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 19 095 грн. 25 коп. грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку за заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та Банком Кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим станом 15.04.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 36 005 грн. 46 коп., однак просить стягнути заборгованість в розмірі 26 457 грн. 83 коп. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при зверненні з позовом до суду подав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 29 березня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 19 095, 25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом із встановленням обов`язку погашення заборгованості щомісячним платежем з «1» по «25» число кожного місяця (а.с. 14). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Як вказано у п.п. 1.1.1. та 1.1.2. Генеральної угоди, сторони домовилися по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме, проценти на 0,0 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 542,33 грн., штраф на 1 325,13 грн. Заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 5 954 грн. 89 коп. Відповідно до пунктів 1.2.1 та 1.2.2 Генеральної угоди сторони домовилися по Договору 2 зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме, проценти на 2 395,1 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. Заборгованість по Договору 2 з дати підписання Генеральної угоди складає 14 390, 37 грн. Згідно пунктів 1.1.3 та 1.2.3 дата остаточного погашення заборгованості за Договором 1 та Договором 2 - 31.03.2016. 04 липня 2005 року на рахунок встановлений кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн, а надалі - 19 095,26 грн, про що свідчить довідка АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . З виписки за договором б/н за період з 29 березня 2013 року до 18 квітня 2024 року встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом здійснення платежів, переказу коштів, поповнення картки. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а відтак у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № б/н від 29.03.2013 у відповідача, станом на 15 квітня 2024 року, наявна заборгованість у загальному розмірі 26 457,83 грн., яка складається з наступного: 19 095,26 грн. - заборгованість за кредитом; 7 362,57 грн. - заборгованість по відсоткам за корстування кредитом. На даний час заборгованість відповідачем не погашена. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Всупереч умовам спірного договору та наведеним нормам закону відповідач порушив строки погашення заборгованості за кредитом, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором. Докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбаченими спірним договором, у справі відсутні. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором у встановлені ним строки, позовні вимоги про стягнення заборгованості належить задовольнити. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved