Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування, посвідченого 12 червня 1996 року Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 3550, та зареєстрованого Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 18.06.1996 за номером 450, [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) належала на праві приватної власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 квітня 1994 року органом приватизації Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Фондом комунального майна м. Сєвєродонецька, позивачу та членам її родини: матері - [PERSON] та батькові - [PERSON] , належала на праві приватної спільної сумісної власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 20 червня 1998 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після одруження з дівочого « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , успадкувала позивач. 15 березня 2000 року позивач та її мати [PERSON] уклали договір обміну. Відповідно до умов договору, позивач обміняла свою квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала її матері. З 15 березня 2000 року позивач є одноосібним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 2022 року російська федерація (надалі - РФ) в порушення пункту 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй здійснила акт військової агресії проти України. З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, позивач була змушена покинути місце свого постійного проживання та перемістила до міста Дніпро Дніпропетровської області. Позивачу стало відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією РФ проти України, її квартира була пошкоджена (знищена). Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивача спеціальних знань, а також беручи до уваги тимчасову окупацію РФ Луганської області, в тому числі міста Сєвєродонецьк. Будучи потенційним отримувачем компенсації для відновлення своєї квартири, пошкодженої (знищеної) внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією РФ, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, позивач звернулась із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Рішенням державного реєстратора від 27 вересня 2023 року № 69486241 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що у договорі обміну від 15 березня 2000 року, на підставі якого позивач стала одноосібним власником пошкодженої квартири, було зазначено її дівоче прізвище « [PERSON] » всупереч того, що відповідно до свідоцтва про одруження позивач змінила прізвище на «Полстяна» у 1998 році. Позивач вказує, що зазначене рішення унеможливлює отримання в майбутньому нею компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Зазначає, що невизнання права власності на спірну квартиру є наслідком того, що позивач після укладення шлюбу та зміни прізвища у 1998 році обміняла у зв`язку з цим документи лише після спливу двох років з моменту реєстрації шлюбу: 29 березня 2000 року - паспорт громадянина України, [INFO] - картку платника податків. При цьому, укладаючи 15 березня 2000 року договір обміну квартир зі своєю матір`ю, позивач надала нотаріусу свій паспорт громадянина України, в якому зазначено її дівоче прізвище « [PERSON] ». У зв`язку зі спливом більше ніж двадцяти років з часу укладення договору обміну квартир позивач не пам`ятає та не може пояснити суду обставини посвідчення нотаріусом цього правочину, в тому числі, витребування нотаріусом відповідних відомостей щодо перебування [PERSON] у шлюбі на момент вчинення правочину. Однак, позивач пам`ятає, що в її паспорті з дівочим прізвищем була наявна відмітка (штамп) про реєстрацію шлюбу аналогічна тієї, що міститься і в заміненому після реєстрації шлюбу паспорті. Не викликає сумнівів той факт, що позивач надав нотаріусу свій паспорт під час посвідчення правочину, а тому слід вважати, що нотаріус був обізнаний з тим, що [PERSON] перебуває у шлюбі на момент укладення договору. Представником позивача направлений адвокатський запит до Східного міжрегіонального управління юстиції (далі - Управління) про надання інформації з приводу здійснення приватної нотаріальної діяльності [PERSON] , яка посвідчила правочин щодо обміну квартир, та збереження її архіву. У відповідь на адвокатський запит Управління повідомило, що у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Сєвєродонецьк приватний нотаріус Сердюк Н. І. не здійснює свою приватну нотаріальну діяльність; документи нотаріального діловодства та архіву до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передавались; відомості про стан збереження архіву наразі відсутні. Вказує, що договір обміну квартир від 15 березня 2000 року оформлений на нотаріальному бланку та містить всі необхідні реквізити, такі як серію та номер бланку, реєстровий номер, підписи сторін договору тощо. На договорі обміну вчинений реєстраційний напис, який посвідчує, що 1/3 частка квартири, право власності на яку набуто позивачем за договором обміну, зареєстровано Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації за номером 327 від 22 березня 2000 року. На теперішній час відсутня можливість внесення будь-яких змін до договору обміну квартир, а єдиним можливим та ефективним способом відновлення (захисту) невизнаного (порушеного) права власності позивача на квартиру є звернення до суду з позовом про визнання права власності. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на будинок, позивач звертається до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 14 березня 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Постановленими судом ухвалами від 03 червня 2024 року від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову та закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 08 липня 2024 року позивачем надано на виконання ухвали суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні та в судовому засіданні 08 липня 2024 року судом оглянуто оригінали доказів. В судове засідання позивач, представниця позивача не з`явилися, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність та підтримала вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Про обізнаність щодо розгляду справи свідчить виконання ухвали суду про витребування доказів. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оригінали доказів, висновує таке. Судом установлено, що згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 грудня 2023 року № 359022094 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване в Державному реєстрі /а.с.40/. Також, з оглянутого в судовому засіданні оригіналу та долученого позивачем у копії розпорядження органу приватизації № 3514 від 19 квітня 1994 року задоволено прохання наймача [PERSON] та передано в приватну спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.32/. Згідно з оглянутим в судовому засіданні оригіналом та долученого позивачем у копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 квітня 1994 року органом приватизації Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Фондом комунального майна м. Сєвєродонецька, [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] передано у приватну спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 67,5 кв.м. /а.с.59-60/. Свідоцтво містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька про реєстрацію права власності синіх кольорів з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , запис відомостей в реєстрову книгу за № 32717.05.1994. 22 червня 1999 року [ADDRESS] . На вказаному свідоцтві міститься відмітка, засвідчена печаткою та підписом нотаріуса Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області, згідно з якою 1/3 частка квартири перейшла від [PERSON] до [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину, видане свідоцтво держнотконторою 25 лютого 2000 року № 59. Також, на вказаному свідоцтві міститься відмітка, засвідчена печаткою та підписом приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н. І., відповідно до якої 1/3 частка від [PERSON] за договором обміну від 15 березня 2000 року № 890 перейшла до [PERSON] 20 червня 1998 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після одруження з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить надана суду копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.57/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] помер /а.с.61/. З оглянутого в судовому засіданні оригіналу та долученого позивачем у копії технічного паспорту квартири [ADDRESS] , складеного 29 лютого 2000 року вбачається підтвердження відомостей про площу квартири, відомостей про власників [PERSON] , [PERSON] (2/3 свідоцтво про право власності від 25 квітня 1994 року) та [PERSON] (1/3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 2000 року № 59) /а.с.62/. Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синіх кольорів, підписи посадових осіб. Згідно з оглянутим в судовому засіданні оригіналом та долученого позивачем у копії договору вбачається, що 15 березня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н. І. та зареєстрований в реєстрі за № 890, відповідно до умов якого [PERSON] обміняла належну їй 1/3 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на власність на житло, виданого 25 квітня 1994 року. Договір містить штамп «Реєстраційний напис на документі» та печатку БТІ м. Сєвєродонецька, підпис посадової особи, згідно з якою 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] та зареєстровано в реєстрову книгу за № 327 22 березня 2000 року /а.с.23-24/. Згідно з оглянутим в судовому засіданні оригіналом та долученого позивачем у копії технічного паспорту квартири [ADDRESS] , складеного 20 березня 2000 року вбачається підтвердження відомостей про площу квартири, відомостей про власника [PERSON] (1/3 договір обміну від 15 березня 2000 року № 890; 1/3 свідоцтво про право власності від 25 квітня 1994 року; 1/3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 2000 року № 59) /а.с.63-66/. Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синіх кольорів, підписи посадових осіб. Відповідно до копії паспорту громадянки України [PERSON] серія [NUMBER] , виданого 29 березня 2000 року /а.с.43-47/ вбачається, що з 28 квітня 2000 року позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відомості щодо місця реєстрації позивача підтверджуються також Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 вересня 2023 року № 1205-5002952120 /а.с.20/. Згідно з оглянутим в судовому засіданні оригіналом та долученою позивачем у копії домовою книгою для прописки громадян за адресою: [ADDRESS] , з відтисками штампу та печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька, вбачається наявність штампів та відміток про: реєстрацію права власності Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синього кольору з підписами посадових осіб про: набуття права власності на квартиру на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 17 травня 1994 року; набуття [PERSON] 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 10 березня 2000 року; про набуття права власності на цілу квартиру [PERSON] на підставі договору міни від 22 березня 2000 року. Відмітки засвідчені печаткою БТІ та підписами начальників Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька. Книга містить інформацію, що її прошито та пронумеровано, засвідчену відтиском печатки та підписом начальника РВ Сєвєродонецького МУВС України в Луганській області 14 липня 1994 року /а.с.27-31/. При цьому, домова книга містить штампи та підписи посадових осіб про реєстрацію та зняття з реєстрації, в тому числі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розпорядженням начальника Сєвєродонецької МВА від 19 січня 2024 року № 47ВА перейменовано, в тому числі, [ADDRESS] /а.с.48-50/. З інформації № 359031089 від 19 грудня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 19 вересня 2023 року зареєстроване право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-205, виданого 05 лютого 2010 року Першою сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою /а.с.38-39/. Рішенням державного реєстратора від 27 вересня 2023 року № 69486241 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій /а.с.51-53/ підставою рішення державного реєстратора вказано те, що для проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] подано заяву про державну реєстрацію прав з реєстраційним номером 57174032 від 21 вересня 2023 року. Разом із вказаною заявою для проведення державної реєстрації заявником зокрема був наданий договір обміну, посвідчений 15 березня 2000 року за реєстровим № 8910 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І., зі змісту якого вбачається, що набувачем права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Зі змісту наданого разом із заявою про державну реєстрацію прав свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 20 червня 1998 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, вбачається, що [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначені обставини також встановлені за результатом перевірки інформації в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Встановлення особи набувача права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , здійснено нотаріусом за паспортом [PERSON] , який на час посвідчення договору обміну підлягав обміну та не містив актуальних відомостей про прізвище особи, якій він був виданий. Таким чином, договір обміну, посвідчений 15 березня 2000 року за реєстровим № 8910 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н. І., є неналежним документом, який не підлягає використанню для цілей документального відтворення процедури державної реєстрації прав, внаслідок чого державний реєстратор позбавлений можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на зазначене вище нерухоме майно. 26 грудня 2023 року Східним міжрегіональним міністерством юстиції позивача повідомлено, що робоче місце приватного нотаріуса Сердюк Н. І. знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тимчасовою окупацією міста Сєвєродонецьк приватний нотаріус Сердюк Н. І. не здійснює свою приватну нотаріальну діяльність. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Сердюк Н. І. до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передавались. Відомості про стан збереження архіву наразі відсутні /а.с.18/. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності, розбіжністю в прізвищі власника майна. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності (договір обміну, свідоцтво про право власності), однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією РФ території України, позбавляє позивача можливості довести своє право. Також, позивач указує, що позивач після укладення шлюбу та зміни прізвища у 1998 році обміняла у зв`язку з цим документи лише після спливу двох років з моменту реєстрації шлюбу: 29 березня 2000 року - паспорт громадянина України, [INFO] - картку платника податків. Укладаючи 15 березня 2000 року договір обміну квартир зі своєю матір`ю, позивач надала нотаріусу свій паспорт громадянина України, в якому зазначено її дівоче прізвище « [PERSON] ». Пунктом 74 Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 1984 року № 22/5 (чинній, на момент укладення шлюбу позивачем), яким передбачалось, що у документах, що посвідчують особу тих, які одружилися, проставляється штамп про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя, місця і часу реєстрації шлюбу. Якщо особа, в паспорті якої проставляється штамп про реєстрацію шлюбу, прийняла прізвище другого з подружжя, на першій сторінці паспорта зазначається, що паспорт підлягає обміну в місячний строк у зв`язку з переміною прізвища при вступі в шлюб. З п. 16 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ в редакції, чинній на момент зміни позивачем прізвища обмін паспорта провадиться у разі:зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові;встановлення розбіжностей у записах;непридатності для користування. При цьому, п. 1 Положення про паспорт встановлює, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Разом з тим, Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачем право власності набуте у 1994 (на 1/3) та у 2000 роках (1/3 й 1/3). Надані позивачем докази у виді свідоцтва про право власності на житло, договору обміну, технічного паспорту та домової книги, видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 рік Сєвєродонецьке БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ній, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Надані позивачем свідоцтво про шлюб та копія паспорту, виданого після укладення договору обміну, реєстрація місця проживання у спірній квартирі підтверджують твердження позивача щодо причин розбіжностей у правовстановлюючому документі, фактичне набуття саме позивачем права власності на спірну квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сєвєродонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, наявні розбіжності у правовстановлюючому документі, усунути які шляхом внесення змін в позасудовому порядку є неможливим, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved