Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

01 лютого 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 3/20 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є донькою [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 3/20 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивачка прийняла спадщину після його смерті, проте оформити свідоцтво про право на спадщину за законом не може через розбіжності у правовстановлюючих документах, де об`єкт спадкового майна визначений як частина домоволодіння, а за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де спадкове майно визначено як квартира. 05 лютого 2024 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 14 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Представниця позивачки - адвокат Тонкошкура В.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач - Одеська міська рада свого представника у судове засідання не забезпечила, причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями не зверталися. Оскільки відповідач в установлений ч.7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представниці позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 жовтня 1984 року серія [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу 03 червня 2006 року із [PERSON] позивачка змінила своє прізвище на « [PERSON] ». За своє життя [PERSON] разом з донькою [PERSON] у порядку приватизації на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 03 квітня 2006 року № 195254 набули у рівних частках у спільну часткову власність 3/10 частини домоволодіння і гараж, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею будинку (домоволодіння) 217,5 кв.м., (приватизована частина 80,3 кв.м.), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03 квітня 2006 року, та зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 12-30606. Відповідно до витягу КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 травня 2006 року за кожним із співвласників зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 3/20 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, актовий запис № 4701, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 02 травня 2023 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 3/20 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Донька померлого - [PERSON] протягом встановленого строку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа щодо майна померлого за № 488/2023. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. Державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. своєю постановою від 25 грудня 2023 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки є розбіжності між правовстановлюючими документами та відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у визначенні виду об`єкту спадкового майна, зокрема домоволодіння чи квартира. Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] зареєстрована як окрема одиниця, вид об`єкта - квартира, тоді як за відомостями КП «БТІ «ОМР» відповідно до свідоцтва про право власності на житло за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному зареєстровано право власності на 3/10 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в якому також вказаний гараж. Але згідно з наданим [PERSON] технічним паспортом від 07 листопада 2023 року, виготовлений КП «БТІ» Одеської міської ради» станом на 16 жовтня 2023 року, в склад вищезазначеного домоволодіння, входить три гаражі під літерами «Д», «3», «Е», який саме гараж належить померлому [PERSON] не відомо. Крім того, інші 11/50, 7/100, 21/100 частин, 1/2 частина та інша 1/2 частина вказаного домоволодіння, які є частинами одного об`єкту нерухомості, належать іншим особам. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За нормою ст. 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Як закріплено нормами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вимогами ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). За нормами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, із досліджених судом доказів встановлено, що позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька, проте через розбіжності у визначені виду об`єкта спадкового майна між правовстановлюючими документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи те, що за життя спадкодавець був власником 3/20 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , отже, за позивачкою слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на об`єкт спадкового майна відповідно до свідоцтва про права власності на житло.

Outcome: approved