Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 08.01.2019 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №2001220166301 шляхом підписання Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який був збільшений до 103313 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на поточний рахунок позичальника, однак останній в порушення умов договору, у передбачені графіком строки, кредит не повертав, проценти за користування кредитом, комісію не сплачував, внаслідок чого станом на 01.02.2024 у відповідача перед банком наявна заборгованість у розмірі 145005,37 грн, з яких: 90176,93 грн - заборгованість за кредитом; 54828,44 грн заборгованість по відсоткам; 0,00 грн.- заборгованість за комісією. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Провадження у справі відкрито 04.06.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Належно повідомлена відповідач в судове засідання не прибула з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлену законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі. Судом установлено, що 08.01.2019 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №2001220166301 шляхом підписання Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який був збільшений до 103313 грн, строком на 12 місяців з подальшою пролонгацією у разі відсутності заперечень сторін, зі сплатою процентів, комісії у розмірі погодженому договором та в порядку визначених Графіком платежів. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником надавши кредит в обумовленому розмірі. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач своєчасно банку кредитні кошти не повертала, в зв`язку з чим станом на 01.02.2024 у відповідача перед банком наявна заборгованість у розмірі 145005,37 грн, з яких: 90176,93 грн - заборгованість за кредитом; 54828,44 грн заборгованість по відсоткам; 0,00 грн.- заборгованість за комісією. 01.02.2024 за вих. № КНО-44.2.2/74 банком на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №2001220166301. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку «Перший український міжнародний банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач в праві вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх використання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку відповідача, з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, та яка узгоджується із розрахунком заборгованості за тілом кредиту, який відповідачем не спростований. Доказів виконання (часткового виконання) кредитного договору відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними позивачем наявними в матеріалах справи доказами, а тому їх потрібно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved