Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У квітні 2024 року представник ТОВ «ФК « Аваліст» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2018559341 від 13.04.2018 р. у сумі 23 103,78 грн.,. понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн., сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 13.04.2018 р. АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2018559341, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 29 650,00 грн. строком до 13.04.2021 р. зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 3,99 % від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануітетних платежів - згідно графіку платежів. Підписанням кредитного договору позичальник заявив та гарантував, зокрема, що ознайомлення з паспортом кредиту, отримав примірник кредитного договору з усіма додатками, в тому числі графік платежів, інформована про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримав послуги банку з видачі кредиту, надав згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором. 17.12.2021р. ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» уклали договір факторингу № 17/12/21. Згідно реєстру боржників № 1 до договору факторингу, боржник станом на 17.12.2021р. має заборгованість по кредитному договору у розмірі 23 103,78 грн. з яких: 6 265,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 943,80 грн. - сума заборгованості за відсотками по кредиту; 15 894,48 грн. - сума по сплаті комісії по кредиту. Таким чином 17.12.2021 р. до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 2018559341 від 13.04.2018 р. у сумі 23 103,78 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2024 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив (а.с. 31). [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 13.04.2018 р. АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2018559341, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 29 650,00 грн. строком до 13.04.2021 р. зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 3,99 % від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануітетних платежів - згідно графіку платежів. Підписанням кредитного договору позичальник заявив та гарантував, зокрема, що ознайомлення з паспортом кредиту, отримав примірник кредитного договору з усіма додатками, в тому числі графік платежів, інформована про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримав послуги банку з видачі кредиту, надав згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором. 17.12.2021р. ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» уклали договір факторингу № 17/12/21. Згідно реєстру боржників № 1 до договору факторингу, боржник станом на 17.12.2021р. має заборгованість по кредитному договору у розмірі 23 103,78 грн. з яких: 6 265,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 943,80 грн. - сума заборгованості за відсотками по кредиту; 15 894,48 грн. - сума по сплаті комісії по кредиту. Таким чином 17.12.2021 р. до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 2018559341 від 13.04.2018 р. у сумі 23 103,78 грн. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (договір кредиту). При укладенні договору сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як визначено ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідачем належних доказів на спростування доводів представника позивача суду не надано. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти не повернуто банку, суд доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів. Також представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну допомогу в розмірі 5000,00 гривень. Відповідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги № 07/23 від 14.02.2023 року, акт надання послуг № 124 від 14.02.2023 року та платіжну інструкцію № 297 від 26.03.2024 року, згідно якої позивачем сплачено 5 000 гривень на підставі договору про надання правової допомоги. Враховуючи, вищезазначене суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000,00 гривень витрат на професійну допомогу, підстав для відмови та зменшення витрат на правничу допомогу суд не вбачає. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 3028,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved