Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував з відповідачкою у шлюбі, від якого народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним та знаходяться на його утриманні. Позивачка залишила дітей проживати з ним, коли меншому був рочок. З того часу відповідачка почала віддалітися від дітей, що призвело до того, що вона взагалі не бачиться з синами з 2016 року, не цікавиться ними, не бере участі у їх вихованні, тобто самоусунулася з життя дітей та виконання своїх батьківських обов`язків. Станом на 01.10.2023 її заборгованість по аліментах становить 50676,67 грн. На даний час хлопцям 14 та 11 років, однак вони не прив`язані до матері, оскільки за 8 років з останнього візиту їх матері - забули її. Внаслідок невиконання відповідачкою батьківських обов`язків по вихованню дітей, відсутності контакту між нею та дітьми, страждають саме діти, порушуються їхні права та інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Крім того, оскільки з часу винесення рішення про стягнення аліментів, змінилися обставини, зокрема збільшився рівень цін, зросли потреби дітей, відповідно і збільшилися витрати на їх утримання, просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідачки аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 02.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 21.02.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Головному центрі обробки інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону відповідачкою. Ухвалою суду від 27.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що після розлучення мати дітей не з`являлася, вони не знають де вона і що з нею. Через кілька років після розлучення подав заяву про стягнення з відповідачки аліментів. Спочатку вона щось там платила, але потім виконавча служба не змогла її знайти. Оскільки відповідачка не має наміру спілкуватися з дітьми, не цікавиться ними, вирішив позбавити її батьківських прав. На даний час у нього є інша дружина, можливо вона всиновить його дітей і у них буде нормальна сім`я. У теперішньої дружини також є син від першого шлюбу. У нього троє дітей: двоє від першого шлюбу і одна спільна з теперішньою дружиною, вони живуть всі разом, він має статус батька багатодітної сім`ї, тому це ніяк не пов`язано з мобілізацією, просто хоче нормальну сім`ю для своїх дітей. Відповідачку востаннє бачив перед засіданням комісії у службі у справах дітей, коли мала розглядатися справи про розлучення, це був 2015 рік. З дітьми вона взагалі не спілкується, ні по телефону, ні в соціальних мережах. Під час вирішення питання судом щодо визначення місця проживання дітей з батьком, вона не заперечувала. Діти про неї вже і не питають, коли вона поїхала, ще до офіційного розлучення, меншому синові був лише рік, а як розлучалися, йому були три роки. Менший син зовсім не пам`ятає біологічну матір і відразу почав казати мама на його другу дружину, яка справді йому стала матір`ю. Старший син має туманні спогади про біологічну матір, йому це боліло, що рідна матір покинула, але з часом, трішки пізніше і він також почав називати вже другу дружину «мама». Представник Органу опіки та піклування Дубенської міської ради позовну заяву підтримав та вказав, що це вже другий епізод цієї родини за його участю. [PERSON] бачив лише раз, коли на комісії вирішувалося питання щодо визначення місця проживання дітей з батьком. Він намагався поспілкуватись з нею про дітей, пояснити наслідки, але за дітьми вона тоді взагалі не шкодувала, переймалася лише тим, щоб їй повернули дівоче прізвище. Відповідачка тоді в його присутності написала заяву, що не заперечує, щоб діти проживали з позивачем. І цього разу відповідачку неодноразово викликали на засідання комісії, однак вона не приходила. Оскільки він займався справами цієї сім`ї, дбаючи про інтереси дітей, підтверджує, що вже більше 10 років матір не бере участі у вихованні дітей і ще до розлучення пішла з сім`ї, покинувши й меншу дитину в віці приблизно 1 рік. Служба у справах дітей тоді виїжджали у сім`ю, діти були дуже маленькі. Цього разу вже опитували дітей, то діти навіть одразу не розуміли, про яку маму йде мова. Бо мамою вони називають нинішню дружину позивача, яка народила їм сестричку. Органом опіки було проведено дві комісії та встановлено, що біологічної матері не має з дітьми більше 10 років, менший хлопчик її взагалі не знав, а старший пам`ятає як в тумані. Судом було заслухано думку дітей. Думка [PERSON] , 14 років: Мама його покинула, він її давно не бачив. Останній раз бачив у 2015 році, вона не пише і не дзвонить. Тато і мама (друга дружина позивача) дозволяють спілкуватися з нею у соцмережах, але вона не виходить на зв`язок. Дбає про нього тато і мама (друга дружина позивача). Він хоче, щоб біологічну матір позбавили батьківських прав. Думка [PERSON] , 11 років: Хоче , щоб його біологічну маму позбавили батьківських прав. Він її не пам`ятає взагалі, вона нічого йому не присилала, не дзвонила, не писала. Мама для нього - це [PERSON] (друга дружина позивача), у них добрі відносини. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2009, є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 22.06.2015 шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дітей з батьком-позивачем у справі (а.с.12). Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 04.11.2020 присуджено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.13). Згідно довідки, виданої Білогірським ВДВС у Шепетівському районі з Хмельницької області від 24.04.2023, [PERSON] не отримував аліменти з [PERSON] у період з 01.09.2022 по 01.03.2023. Станом на 05.10.2023 заборгованість по аліментах становить 50 676,67 грн.(а.с.18-19). Малолітній [PERSON] навчається у 8-А класі Дубенського ліцею №1. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню сина, завжди цікавиться його успіхами та досягненнями. Мати, [PERSON] , участі у виховному процесі не бере. За час навчання ліцей не відвідувала і життям сина не цікавилася (а.с.14). Малолітній [PERSON] навчається у 6-Б класі Дубенського ліцею №1. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню сина, завжди цікавиться його успіхами та досягненнями. Мати, [PERSON] , участі у виховному процесі не бере. За час навчання ліцей не відвідувала і життям сина не цікавилася (а.с.15). Згідно довідки, наданої КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Дубенської міської ради №253 від 15.10.2023, на обліку в амбулаторії перебувають діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При зверненні до лікаря за медичною допомогою, проходженні профілактичних щеплень та оглядів, зі слів дільничних медиків, дітей супроводжує виключно тато. Зі слів медичної сестри та лікаря, які спостерігають за дітьми, протягом останніх п`яти років маму дітей на бачили (а.с.16). Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї від 25.09.2023 встановлено, що діти проживають у задовільних умовах. В ході спілкування з членами сім`ї та дітьми встановлено, що мати дітей вже більше 8 років з дітьми не спілкується, не зустрічається з ними, не телефонує. Аліменти на утримання дітей не сплачує (а.с.17). Згідно інформації, наданої Головний центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією, Громадянкою України [PERSON] , [INFO] в період з 08.11.2017 по 21.02.2024 в Базі даних не виявлено (а.с.42). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради від 26.03.2024, визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачем та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.44-47). IV. Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідачка впродовж 8 років свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям. Подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дітей. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] залишила дітей ще у маленькому віці, менший хлопчик її взагалі не пам`ятає, старший майже не пам`ятає, але намагався вийти на зв`язок з матір`ю. проте безуспішно. Діти і називають, і вважають мамою другу дружину свого батька. Суд першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Враховуючи, що відповідачка не виконує батьківські обов`язки та не бажає спілкуватися з синами, тому є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. 5.2 Також суд роз`яснює [PERSON] , що за ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. 5.3 Щодо вимоги позивача про зміну способу стягнення з відповідачки аліментів, враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача, зокрема, в розмірі 1/3 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На думку суду сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей та прав відповідачки. Разом з тим, це мінімальний розмір аліментів, передбачений законом на двох дітей, що стягується в безспірному порядку і за судовим наказом. 5.4 В підсумку суд позовні вимоги задовольняє. 5.4. Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073,60 грн., які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачки. 5.5. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивачка у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141, 142 ЦПК України 1211,20 грн. грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved