Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Представник позивача Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, як органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей [PERSON] в уточнюючій позовній заяві звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що адміністрація КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» ЧОР надала інформацію, що у їх закладі, на підставі заяви матері про тимчасове влаштування, з 12.08.2022 . виховується дитина [PERSON] , [INFO] . Мати останній раз відвідувала дитину у липні 2023 року. З того часу не телефонувала, не приймала участі у вихованні та утриманні дитини, не вирішує питання повернення дитини на виховання в сім`ю. Відповідачка ніде не працює, участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, має низьких рівень розвитку, сама потребує сторонньої допомоги, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності. Остання склала нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . У зв`язку з неможливістю вирішення питання в досудовому порядку, Яблунівської сільської ради Прилуцького району, як орган опіки та піклування, звертається до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивач та їх предтавниця не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та просила провести розгляд справи без участі сторони позивачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з`явилася також, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення надіслана на адресу її реєстрації. Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подала. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представниця третьої особи у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Разом з тим, подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі, при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування та виключно інтереси дитини. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 05 липня 2022 року Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) а.с.10. Відомості про батька дитини записані у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України сформованого 05 липня 2022 року за №00036033744 (а.с.11). 12 серпня 2022 року [PERSON] написала заяву до Комунального некомерційного підприємства «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради про тимчасове перебування її малолітнього сина у вказаному закладі. 29 січня 2024 року адміністрація КПП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» ЧОР, звернулася до служби у справах дітей Яблунівської сільської ради з клопотанням про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] (а.с.13). Адміністрація КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» ЧОР повідомила, що у їх закладі, на підставі заяви матері про тимчасове влаштування, з 12 серпня 2022 року виховується дитина [PERSON] , [INFO] . Мати останній раз відвідувала дитину 26 липня 2023 року. З того часу не телефонувала, не приймала участі у вихованні та утриманні дитини, не вирішує питання повернення дитини на виховання в сім`ю, що підтверджується копією листа та копією акту комісії від 29 січня 2024 року (а.с.14). При розгляді вказаного клопотання, Службою у справах дітей Яблунівської сільської ради та КЗ «Центр надання соціальних послуг Яблунівської сільської ради» було проведеною перевірку та встановлено, що [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично прожаває за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 26 січня 2024 року та копією довідки про склад сім`ї від 22 березня 2024 року (а.с.15-16). [PERSON] ніде не працює, не навчається, участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, має низьких рівень розвитку, сама потребує сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою-характеристикою Яблунівської сільської ради Ковтунівського старостинського округу від 01.04.2024 за №7 та довідкою Яблунівської сільської ради Прилуцького району від 01.04.2024 за №8 (а.с.32-33), неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності (а.с.22-26). Згідно копії акту оцінки потреб сім`ї, складеного КЗ «Центр надання соціальних послуг Яблунівської сільської ради», вбачається, що донька - [PERSON] , [INFO] , знаходиться на цілодобовому перебуванні у Комунальному навчальному закладі «Яблунівський ліцей» Чернігівської обласної ради, має задовільну успішність. Син - [PERSON] , [INFO] , перебуває на державному утриманні в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради (а.с.17-20). 29 січня 2024 року [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.21). За результатами проведеної перевірки, Службою у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району, складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 28 лютого 2024 року № 16 «Про доцільність позбавлення батьківських прав», оскільки, таке рішення буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON] (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.ст. 164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] беззаперечно має бути позбавлена батьківських прав відносно свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , від виховання якого вона свідомо ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не утримує дитину матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог..

Outcome: approved