Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернувся до суду з зазначеним позовом та просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] складала 1/2 частини вказаної квартири та визнати за позивачем [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ), в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] . У позивача є рідна сестра - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2000 рідним позивача, а саме батьку [PERSON] , матері [PERSON] , сестрі [PERSON] та племінниці [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизована на всіх зареєстрованих осіб. Сестра позивача та племінниця у вказаній квартирі не проживали, у зв`язку з чим мати позивача [PERSON] зняла їх з реєстрації у вказаній квартирі. [INFO] помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, проте а ні позивач а ні його матір та сестра не звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини [PERSON] . Мати позивача [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] до нотаріуса не подавала, але оскільки вона була зареєстрована разом із спадкодавцем на момент його смерті, вона вважається такою, що прийняла спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. У встановлений строк позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сумської області Ассорі О.Ю. На підставі заяви позивача про прийняття спадщини приватним нотаріусом Ассорі О.Ю. 15.09.2022 відкрито спадкову справу за №69686582. Сестра позивача - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась. 19 січня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ассорі О.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] , на частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії зареєстрованою за вихідним №17/02-14 від 19.01.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вищевказаної постанови про відмову вчиненні нотаріальної дії позивачем надано документи, що підтверджують право власності на спадкове майно, в яких не визначено розмір частки спадкодавця у праві власності. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, частки у праві спільної сумісної власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять по 1/4 частини належних батьку позивача [PERSON] , матері позивача [PERSON] , сестрі позивача [PERSON] , племінниці позивача [PERSON] . Оскільки на момент смерті батька позивача його мати [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала з ним, за адресою: [ADDRESS] , то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вона фактично прийняла спадщину, а саме 1/4 частки квартири за вказаною адресою. Таким чином, матір позивача отримала у власність ще 1/4 квартири за вищевказаною адресою та фактично стала співвласником 1/2 квартири, за адресою: [ADDRESS] . Отже, враховуючи вищевикладені обставини, позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх прав та за визнанням права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 18.03.2024 позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10:30 04.04.2024, витребувано копії спадкових справи після смерті [PERSON] та [PERSON] 26.03.2024 до суду надійшла спадкова справа заведена після смерті [PERSON] , а також повідомлення , що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась. Ухвалою суду від 04.04.2024 закрито підготовче провадження, справа призначена для розгляду по суті на 10:00 27.05.2024. Протокольною ухвалою від 27.05.2024 слухання справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 10:00 22.07.2024. У судове засідання призначене на 22.07.2024 учасники справи не з`явилися, представником позивача надано клопотання про розгляд справи у її відсутність, не заперечує щодо винесення заочного рішення, відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзив на позов не надали. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Так під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.30) та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 31), що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2000 на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належала квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.19), частка кожного з власників в натурі не виділялася. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, частки у праві спільної сумісної власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять по 1/4 частини належних батьку позивача [PERSON] , матері позивача [PERSON] , сестрі позивача [PERSON] , племінниці позивача [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , згідно Інформаційних довідок зі спадкового реєстру (а.с.60 зворот, 61) інформація про заповіти та спадкові договори відсутня, інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності відсутня. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади на час смерті [PERSON] разом з ним за адресою [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] (а.с.58 зворот), згідно інформації наявної в копії спадкової справи [PERSON] інші особи на день смерті [PERSON] за зазначеною вище адресою зареєстровані не були (а.с.63-64). Враховуючи, що [PERSON] у відповідності до ст.1261 ЦК України була спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] та на момент смерті була зареєстрована та постійно проживали разом зі спадкодавцем та не подала в шестимісячний строк заяву про відмову від прийняття спадщини, вона в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою що її прийняла, тобто [PERSON] після смерті чоловіка успадкувала належну йому частку у праві спільної сумісної властності у розмірі 1/4 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , 15.09.2022 було заведено спадкову справу №7/2022 на підставі заяви [PERSON] , інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися (а.с. 54-66). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії зареєстрованою за вихідним №17/02-14 від 19.01.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у документі, що підтверджує право власності на спадкове майна не визначено розмір частки спадкодавця у праві власності. За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що спадкодавець не зареєструвала належним чином своє право власності на об`єкт нерухомості за життя, не склала заповіту, те що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця, інші спадкоємці першої черги фактично не проживали з спадкодавцем на момент смерті, не були зареєстровані з нею за однією адресою та не подали у встановлений законодавством строк заяв про прийняття спадщини, відсутність можливості у позивача в інший спосіб реалізувати свої спадкові права щодо нерухомого майна, яке не було належним чином зареєстроване спадкодавцем за життя, відмову нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] складала 1/2 частини вказаної квартири, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, що і було зроблено представником позивача, заявляючи в позові вимогу про визнання права власності в порядку спадкування. Враховуючи зазначене вимога про позивача визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] складала 1/2 частини вказаної квартири задоволенню не підлягає, оскільки вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, що узгоджується з правовою позицією ВС висловленою у справі № 570/997/19.

Outcome: partial