Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці червня 2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2018 року уклало з [PERSON] договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №9157842. За цим договором [PERSON] застрахувала цивільно-правову відповідальність, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак [NUMBER] . 14 січня 2019 року близько 17 години 36 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак [NUMBER] , по вул. Кийлівська поблизу будинку [ADDRESS], зі сторони с. Кийлів в напрямку до м. Бориспіль, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не впевнився у безпеці свого маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по краю проїзної частини в напрямку м. Бориспіль. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Крім цього, [PERSON] після наїзду на пішохода [PERSON] автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак [NUMBER] , яким керував, не переконався чи потерпілий потребує допомоги, байдуже поставився до наслідків для останнього, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілого до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив. На підставі договору про припинення зобов`язання за угодою сторін від 05 лютого 2020 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 180000 гривень на користь представника потерпілих ТОВ «Центр автовиплат поліс». Тому у [PERSON] виник обов`язок відшкодувати ПрАТ «СГ «ТАС» витрати на виплату страхового відшкодування. З цих підстав, ПрАТ «СГ «ТАС» просить стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 180000 гривень. 2. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Представник позивача Миц І.В. направила до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги у повному обсязі, вказавши на те, що у випадку заподіяння джерелом підвищеної небезпеки шкоди життю та здоров`ю ПрАТ «СГ «ТАС» зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування за зверненням потерпілих осіб незалежно від вини винуватця дорожньо-транспортної пригоди та незалежно від відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення пред`явленого позову, вказавши на те, що [PERSON] , дружина відповідача, передала [PERSON] , який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, що еквівалентно 420000 гривень, в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок загибелі [PERSON] . У такий спосіб шкода, завдана потерпілим, була відшкодована у повному обсязі. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2024 року було скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року та призначено розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження (а.с.105-106). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.114). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 17 жовтня 2018 року між [PERSON] та ПрАТ «СГ «ТАС» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №9157842. За умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак [NUMBER] (а.с.9-10). 14 січня 2019 року близько 17 години 36 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Кийлівській поблизу будинку [ADDRESS] зі сторони с. Кийлів в напрямку до м. Бориспіль, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яку йому створив пішохід, не впевнившись у безпеці свого маневру здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по краю проїзної частини в напрямку м. Бориспіль. У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події. Крім цього, 14 січня 2019 року близько 17 години 36 хвилин [PERSON] після наїзду на пішохода [PERSON] автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак [NUMBER] , маючи змогу надати допомогу потерпілому [PERSON] , не викликав карету швидкої допомоги, не доставив потерпілого до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та за ч.1 ст.135 КК України - у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим остаточно [PERSON] визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк терміном три роки (а.с.53-59). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які врегульовані гл.82 «Відшкодування шкоди» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п.27.1 та п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до положення п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 5.2. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є [PERSON] . З довідки про склад сім`ї (а.с.15) вбачається, що на утриманні померлого [PERSON] перебували його матір [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] . 02 вересня 2019 року [PERSON] , а також [PERSON] як законний представник неповнолітнього [PERSON] , звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.16-18). На підставі договору про припинення зобов`язання за угодою сторін від 05 лютого 2020 року, укладеного між ПрАТ «СГ «ТАС» та представником потерпілих ТОВ «Центр автовиплат поліс» в особі директора Шепелівського О.М. , сторони погодили між собою розмір страхового відшкодування у розмірі 180000 гривень (а.с.14). Згідно страхового акту №01165/40/720 від 07 лютого 2020 року (а.с.7-8) та платіжної інструкції №79057 від 11 лютого 2020 року (а.с.45) ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило страхове відшкодування на користь потерпілих за втрату годувальника у розмірі 180000 гривень. Встановлено, що вироком Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. Разом з цим, зі змісту вироку Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року не встановлено тієї обставини, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14 січня 2019 року, [PERSON] перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З цих міркувань, суд вважає, що в силу пп.а п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у ПрАТ «СГ «ТАС» не виникло право вимоги до відповідача з відшкодування витрат на виплату страхового відшкодування у порядку регресу. Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування інших обставин, передбачених підпунктами б)- д) п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є підставою для звернення страховика з регресним позовом до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду. Встановлено, що 23 січня 2019 року [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , на підставі довіреності посвідченої 21 січня 2019 року Юска Н.М. , нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області, та [PERSON] була укладена угода про примирення та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.87-88). За змістом якої [PERSON] зобов`язалася відшкодувати [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньою-транспортної пригоди та загибелі [PERSON] , у розмірі 420000 гривень, що в еквіваленті складає 15000 доларів США. На підтвердження факту отримання грошових коштів [PERSON] надав письмову розписку про отримання ним матеріальної та моральної шкоди, внаслідок загибелі [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась [INFO] , у розмірі 15000 доларів США, що в еквіваленті складає 420000 гривень (а.с.89). [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , а також [PERSON] , законний представник [PERSON] , надали заяви, в яких вказали про відшкодування у повному обсязі матеріальної та моральної шкоди, яка спричинена потерпілій стороні внаслідок загибелі [PERSON] (а.с.91,92). На переконання суду вказані письмові докази є неналежними у розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України, оскільки не підтверджують право позивача на пред`явлення регресного позову. З огляду на це, підстави для стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 180000 гривень відсутні. Тому в задоволенні пред`явленого позову належить відмовити. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжних інструкцій №5396 та №5423 від 04 липня 2023 року та від 06 липня 2023 року (а.с.32,33) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило судовий збір у розмірі 2700 гривень. В задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для покладення на [PERSON] обв`язку з відшкодування судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed