Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

30.04.2024 року позивач [PERSON] , [INFO] , звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 21.06.1998 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 463, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін спільних дітей немає, подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, з квітня 2006 року проживають окремо, примирення та збереження шлюбу є неможливим, оскільки з 2010 року позивач проживає з іншою жінкою, у зв`язку із чим, змушений звернутися до суду із позовом. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.06.2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю на розгляд\~до Київського районного суду м. Одеси. 05.07.2024 року вказана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Одеси. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.07.2024 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, з якої вбачається, що він за віком постійно хворіє, у зв`язку з тривогами, вважає пересування небезпечним для нього, тому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. \~ \~ \~ \~Суд вважає докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 21.06.1998 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 463, що вбачається із свідоцтва про шлюб, яке видано повторно 13.04.2024 року, серії [NUMBER] . /а.с.17/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін спільних дітей не було. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються на протязі тривалого часу, спільного господарства сторони не ведуть, сумісних дітей не мають, проживають окремо з квітня 2006 року, із позову вбачається, що у позивача з 2010 року фактично склалась інша сім`я, спору щодо поділу спільного майна не має, матеріальних претензій не існує, надання строку на примирення з метою збереження сім`ї є недоцільним, оскільки сторони не проживають на протязі 18 років, тому є законні підстави для розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.\~\~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.\~\~ На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.\~

Outcome: approved