Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

ПАТ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних. Позов мотивований тим, що 08.05.2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 90-Ф/08. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 108 910,00 доларів США. 10.03.2011 року Староміським районний суд м. Вінниці ухвалив рішення по справі № 2-258/11 про задоволення позовних вимог Банку. Стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 90-Ф/08 від 08.05.2008 року заборгованість в сумі 958\~062,88 грн. та заборгованість по пені в сумі 33991,81 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Рішення набрало законної сили. Заборгованість стягнута рішенням суду до цього часу не погашена, що підтверджується випискою по особовому рахунку [NUMBER] …..7044.840 за період з 08.05.2008 року по 15.01.2024 року. Відповідно до виписки по особовому рахунку [NUMBER] …..7044.840 25.11.2015 року заборгованість за кредитним договором списана за рахунок резерву в розмірі 80\~465,76 доларів США та відповідно до виписки 9611…….7044 станом на 15.01.2024 року оприбуткована безнадійна заборгованість за кредитним договором в розмірі 87\~143,71 долар США. Станом на день звернення позивачем до суду із даним позовом, боржник не виконав зобов`язання, заборгованість по процентах, стягнута за рішенням суду від 10.03.2011 року, не погашена в розмірі 80\~465,34 доларів США, тому у ПАТ АБ «Укргазбанк» є підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних на прострочену суму боргу. Таким чином, з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості, Банк нарахував 3% річних у розмірі 11 963 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три ) доларів США 98 центів, що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість 3% річних, а також судовий збір. Ухвалою суду від 26.02.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задвольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог та подала до суду письмові пояснення, в яких нею наведений свій розрахунок 3 % річних, а саме вважає, що з неї на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від суми заборгованості за період з 14.02.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 2678 доларів США (80465,34*3%/100%*405/365), а також просила застосувати загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Суд, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 року у цивільній справі № 2-258/11 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 90-Ф/08 від 08.05.2008 року заборгованість в сумі 958\~062,88 грн. та заборгованість по пені в сумі 33991,81 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Заборгованість стягнута рішенням суду до цього часу не погашена, що підтверджується випискою по особовому рахунку [NUMBER] …..7044.840 за період з 08.05.2008 року по 15.01.2024 року. Відповідно до виписки по собовому рахунку [NUMBER] …..7044.840 25.11.2015 року заборгованість за кредитним договором списана за рахунок резерву в розмірі 80\~465,76 доларів США та відповідно до виписки 9611…….7044 станом на 15.-1.2024 року оприбуткована безнадійна заборгованість за кредитним договором в розмірі 87\~143,71 долар США. Станом на день звернення позивачем до суду із даним позовом, боржник не виконав зобов`язання, заборгованість по процентах, стягнута за рішенням суду від 10.03.2011 року, не погашена в розмірі 80\~465,34 доларів США. Таким чином, з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості, Банк нарахував 3% річних у розмірі 11 963 доларів США 98 центів, що підтверджується розрахунком заборгованості. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого йому було надано кредит строком до 07.05.2038 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, з ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором № 90-Ф/08 від 08.05.2008 року, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 23.02.2022 року. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст. 257 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Статтею 257 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що був прийнятий 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року. Крім того, суд звертає увагу на те, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України). Згідно чинної до цього редакції від 19 березня 2022 року відповідний пункт 19 передбачав продовження строків позовної давності на строк дії воєнного стану в Україні. У даній справі ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явило позов до суду 14.02.2024 року. При цьому позивач звернувся за стягненням з [PERSON] 3% річних за час прострочення, який, як він вважає, тривав з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року виходячи із простроченої суми заборгованості. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованих банком 3% складає 11\~963,98 доларів США, що еквівалентно на час звернення до суду із позовом 453\~130,95 грн. Також, із наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованих банком 3% складає 2\~678,00 доларів США. Суд перевіривши вищезазначенні розрахунки заборгованості надані сторінами по справі, не погоджується із наданим відповідачем розрахунком 3 % річних і вважає його помилковими та таки, що не відповідають чинному законодавству, а заявлення клоптання про застосування строку позовної давності до даних правовідносин безпідставним. Разом з тим наданий представником позивача розрахунок у повній мірі відповідає діючому законодавству та розмір нарахованих банком 3%, який складає 11\~963,98 доларів США на переконання суду є вірним і знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи. З огляду\~на те,\~що [PERSON] \~не повернуто\~вчасно позивачу\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 90-Ф/08\~від 08.05.2008\~року,\~а також\~враховуючи,\~що під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)\~строки,\~визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу,\~продовжувалися на\~строк дії\~такого карантину,\~який закінчено\~30.04.2023\~року та\~у зв`язку із\~оголошенням 24.02.2022\~року воєнного\~стану в\~Україні, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, було зупинено на строк дії такого стану, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від суми заборгованості за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року в сумі 11\~963,98 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 6 796,96 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved