Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

До Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.09.2023 року за підсудністю надійшла вищезазначена цивільна справа. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 419,60 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову посилається на те, що 19.11.2020 року між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 343280103. Відповідно др Реєстру боржників № 115 від 05.01.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" до останнього перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 343280103. 20.10.2023 р. між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" передає ТОВ "ФК"ЄАПБ" за плату нележні йому Прави Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах права вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 р. до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 р. ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 28 419,60 грн., з яких: 12 100 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 16 319,60 грн. - сума заборгованості по відсоткам. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконує. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ухвалою суду від 03.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку з віднесенням даної категорії справ до малозначних. Ухвалою суду від 06.06.2024 р. здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 11.07.2024 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник позивача в позовних вимогах просив розгляд справи проводити за його відсутністю, проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, позовна заява з додатками разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі надсилалася відповідачу, які останній\~не отримавпро\~що свідчать\~поштові конверти,\~які повернулись\~на адресу\~суду із\~відміткою від\~03.07.2024\~р.\~"адресат\~відсутній за\~вказаною адресою", що відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК\~України вважається повідомлений належним чином. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом було розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на веб-сайті "Судова влада". Відзив на позов не подав, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Справа розглядається відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду, за формою спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, на підставі наявних доказів. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та [PERSON] 19.11.2020 року було укладено кредитний договір № 343280103. Вказаний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам\~Цивільного кодексу України\~та іншого законодавства. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 1 800 грн., строком на 11 днів. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснювалось щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,66 % від суми кредиту за кожний день користування Кредитом. У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин мід Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом (а.с. 5-6). Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 343280103 від 19.11.2020 року сторони правочину узгодили графік розрахунків та орієнтовану сукупну вартість кредиту (зв. а.с. 6). Вказаний кредитний договір містить особисті дані відповідача, його паспортні дані, місце проживання податковий номер, електронну адресу. Додатковою угодою до Договору № 343280103 від 19.11.2020 року сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 500 грн. з 26.11.2020 р. на строк дії зазначеного Договору на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору (а.с. 7). Додатковою угодою до Договору № 343280103 від 19.11.2020 року сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 9 000 грн. з 29.11.2020 р. на строк дії зазначеного Договору на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору (а.с. 8). Додатковою угодою до Договору № 343280103 від 19.11.2020 року сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 800 грн. з 30.11.2020 р. на строк дії зазначеного Договору на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. ст. 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З доданої до позовної заяви копії договору № 343280103 від 19.11.2020 року з додатком вбачається, остання підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV226YA. Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем додаткових угод (а.с. 7-9), останні не містять відомостей щодо того, що їх укладення відбувалось за допомогою підписання за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Звертаючись до суду із вказаним позовом, на підтвердження наявності права на звернення із відповідним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач вказував на наявність у нього такого права на звернення до суду, оскільки відповідно до Реєстру боржників № 115 від 05.01.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТАЛІОН ПЛЮС" до останнього перейшло право грошової вимогит до Відповідаач за кредитним договором № 343280103 від 19.11.2020 р. В подальшому, 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022. Разом з тим, суд критично оцінює вказані твердження позивача, виходячи з наступного. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Проте, у матеріалах справи відсутній Договір факторингу № 28/1118-01, а також реєстр боржників № 115 від 05.01.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладені між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», на які посилається позивач у позовній заяві, а тому, суд не може встановити а ні факту переходу права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 343280103 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а ні розмір заборгованості. До того ж, суд зазначає, що розрахунок заборгованості, який долучений позивачем до матеріалів справи, є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19. Крім того, судом встановлено, що розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Долучена до матеріалів справи копія Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 р., укладеного між ТОВ "ФК"ЄАПБ" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" є неповною, оскільки містить лише 1, 2, 3, 10 сторінки, а тому суд не може прийняти такий доказ до уваги. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020, справа № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, з наданих позивачем документів, судом не встановлено розмір заборгованості та наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 343280103 від 19.11.2020, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, виходячи із положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684 грн. не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed