Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПСП «Явір», у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просять: 1) визнати договір оренди землі від 28.02.2005 року № 359 та додаткову угоду від 20.08.2008 року до договору оренди землі від 28.02.2005 року укладені між ПСП «Явір» та [PERSON] кадастровий номер 632584700:03:000:0336 недійсними; 2) припинити право користування ПСП «Явір» належною позивачам земельною ділянкою кадастровий номер 632584700:03:000:0336; 3) стягнути з відповідача судові витрати по справі та витрати за надання правової допомоги. Свої вимоги мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори, вони є власниками земельної ділянки за кадастровим номером 6323584700:03:000:0336 у розмірі по частині за кожною. 28 лютого 2005 року між спадкодавицею [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Явір» було укладено договір оренди землі №359, згідно з яким в оренду передано земельну ділянку загальною площею 4,1846 га, у тому числі ріллі 4,1846 га. Строк дії договору складає 5 років. Цей договір зареєстровано у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 20 вересня 2006 року №040669900281. Позивачі зазначають, що пунктом 4.1. договору оренди земельної ділянки передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 723 грн 00 коп в рік, у тому числі: в грошовій, натуральній та відробітковій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю відповідно до п.4.2 договору, здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься згідно із п. 4.3 договору до 30 листопада поточного року. Пунктом 12.5 договору оренди землі від 28 лютого 2005 року обумовлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. 20 серпня 2008 року до договору оренди земельної ділянки №359 від 28 лютого 2005 року між [PERSON] та ПСПІ «Явір» укладено додаткову угоду, яку зареєстровано в Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040969900243 від 30 жовтня 2009 року. Додатковою угодою внесено деякі зміни до договору оренди землі №359 від 28 лютого 2005 року, а саме: п.3.1. договору викладено в наступній редакції: договір укладено на 25 років. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Пункт 4.1. договору викладено в наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 1772 грн 00 коп в рік, у тому числі: в грошовій, натуральній та відробітковій формі. Інші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність. Позивачі зазначають, що в укладеному договорі оренди землі №359 від 28.02.2005 року не зазначено кадастровий номер земельної ділянки та розмір відсотку орендної плати за користування землею. Крім того, в додатковій угоді від 20.08.2008 року до договору оренди земельної ділянки №359 від 28.02.2005 року також не зазначено кадастровий номер земельної ділянки та розмір відсотку орендної плати за користування землею. Вказують, що такі договірні відносини між позивачем і відповідачем порушують права позивачів, оскільки конкретно не оговорено в процентному відношенні орендну плату за землю, внаслідок чого орендна плата не сплачена відповідачем відповідно до договору до 30.11.2022 року, що обумовлено п.4.3 договору оренди землі від 28.02.2005 року. Орендна плата за землю не виплачена до дня подачі позову до суду позивачу [PERSON] 15.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ПСП «ЯВІР» позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Так, позивачами - [PERSON] та [PERSON] було успадковано земельну ділянку площею 4,1846 га, яка знаходиться на території Мурафської сільської ради Богодухівського району (колишнього Краснокутського району) Харківської області, кадастровий номер 6323584700:03:000:0336 по частин, після смерті матері [PERSON] . За життя [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки №359 від 28 лютого 2005 року із ПСП «ЯВІР», який зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 вересня 2006 року за № 040669900281. До вказаного договору оренди землі було додано, його невід`ємні частини, а саме: план земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди. У акті приймання-передачі земельної ділянки вказано кадастровий номер земельної ділянки, яка була передана в оренду, а саме 6323584700:03:000:0336. Представник відповідача зазначає, що статтею 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції від 01.01.2005 року, тобто станом на момент укладення договору земельної ділянки №359 від 28 лютого 2005 року, та станом на 01.01.2006 року, в редакції від 01.01.2006 року, яка діяла на момент реєстрації вказаного договору, передбачено істотні умови договору оренди землі, серед яких не було передбачено вимоги щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки. Відповідно до приписів ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 01.01.2006 року в договорі оренди землі №359 було зазначено істотні умови, а саме: об`єкт оренди із зазначенням його місця розташування - Мурафська сільська рада Краснокутського району Харківської області, площа земельної ділянки - 4,1846 га. ріллі, строк дії договору оренди - 5 років, орендна плата із зазначенням її розміру - 723,00 гривень в рік, сплата орендної плати здійснюється в грошовій, натуральній, відробітковій формі. Обчислення розміру орендної плати здійснюється із урахуванням індексів інфляції, термін сплати до 30 листопада поточного року. Земельна ділянка, згідно з умовами вказаного договору оренди була передана для вирощування сільськогосподарської продукції. Цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення. Умовами повернення земельної ділянки - після припинення дії договору, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно із тим, у якому він одержав її в оренду. Умови збереження об`єкту оренди - відсутні. Відповідно до згаданого договору на вказану земельну ділянку відсутні обмеження, обтяження у її використанні. Крім того, п. 14. Прикінцевих положень договору оренди земельної ділянки №359 встановлено його невід`ємні частини. Також, у додатку до договору, а саме: у акті приймання-передачі зазначено кадастровий номер земельної ділянки, тому твердження позивачів по справі, про відсутність у договорі №359 від 28 лютого 2005 року кадастрового номеру жодним чином не підтверджується. Представник відповідача зазначає, що під час укладання договору оренди землі №359 від 28 лютого 2005 року між ПСП «Явір» та орендодавцем - [PERSON] , сторони дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору, в тому числі, щодо строку дії договору, розміру, форми і строків внесення орендної плати за землю. Вважає, що доказом цього є підпис власниці земельної ділянки на договорі оренди та його додатках, також той факт, що сторонами умови договору виконувалися: земельна ділянка була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та використовується орендарем згідно з цільовим призначення з дотриманням умов договору, орендар сплачував орендну плату, а орендодавці в свою чергу отримували її. Правочин було вчинено у формі, встановленій законом. Як вважає представник позивача, в цілому договір оренди було укладено відповідно до вимог чинного на час укладання законодавства, що регулює земельні відносини, а саме Закону N 161-XIV «Про оренду землі» та вимог Земельного кодексу України. Крім того, зазначає, що відповідно до пункту 12.5 Договору оренди землі від 28 лютого 2005 року - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація особи орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Позивачі ставши власниками вказаної земельної ділянки більше семи років не заявляли жодних претензій до ПСП «Явір», яке користувалось належною їм земельною ділянкою, нараховувало їм орендну плату. Крім того, позивачами було уповноважено громадянина [PERSON] , отримати орендну плату за користування земельною ділянкою, яка була ними успадкована після смерті матері [PERSON] . Отримання орендної плати за 2017 рік громадянином [PERSON] підтверджується його підписами у відомості на виплату грошей №161 за грудень 2017 року, довіреність №194 від 20 жовтня 2017 року підписана [PERSON] , посвідчена секретарем виконкому Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області та довіреність №124 від 19 жовтня 2017 року, підписана [PERSON] та посвідчена секретарем виконавчого комітету Качалівської сільської ради Харківської області. Сторона відповідача вважає твердження позивачів, про те що ними було втрачено договір оренди землі від 28.02.2005 року №359 та додаткову угоду до договору оренди землі від 20.08.2008 є не правдивим, оскільки уповноваженою ними особою отримувалася орендна плата за користування належної їм земельної ділянки. Крім того на виконання умов договору, щорічно, починаючи із 2016 року, бухгалтерією ПСП «Явір» нараховувалася та поштовими переказами надсилалася позивачам [PERSON] та [PERSON] орендна плата за користування спірною земельною ділянкою. З огляду на викладене вище, вважають, що представником позивача не доведено наявність належних правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним чи його розірвання, та припинення права користування земельною ділянкою. Наведені позивачами підстави не можуть визнаватися обставинами для визнання договору недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України чи його розірвання з інших підстав. Відтак, у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі. 20.04.2023 від представника позивачів надійшли доповнення до позовної заяви, в яких остання продовжує стверджувати про те, що в договорі оренди землі від 28.02.2005 та додатковій угоді від 20.08.2008 року не значиться кадастровий номер та розмір відсотку орендної плати за користування землею, що є істотними умовами договору оренди землі. Зазначає, що відповідно Витягу №HB-9900351352023 від 06.01.2023 вартість нормативної грошової оцінки земельних ділянок кадастровий номер 63258700:603:000:0336 становить 144063, 37 грн., отже у даному випадку 3% від нормативної грошової оцінки землі становить 4321, 90 грн., частина - 2160,99 грн. Проте, орендарем відповідно до поданих до суду представником відповідача накладних (поштової квитанції) орендну плату позивачам сплачено в меншому розмірі. Крім того, розмір орендної плати орендарем не переглядається, починаючи з 2016 року, що не відповідає вимогам договору п.4.5 та впливає на матеріальний стан позивачів по справі, оскільки сторонами не узгоджено вартість земельного паю за оренду землі. Орендарем не надано у доданих до відзиву на позовну заяву доказів про суму сплати та дату сплати орендної плати за 2022 рік. Отже на думку представника позивача, виплата орендної плати позивачами не відповідає діючому законодавству, що є додатковою підставою для задоволення позову. 20.11.2023 від представника відповідача на електронну адресу суду та через систему Електронний суд надійшло клопотання/заява, в якому останньою стверджувалося про те, що кадастровий номер земельної ділянки (6323584700:03:000:0336) було зазначено у спірному договорі оренди земельної ділянки, а саме: у акті приймання-передачі земельної ділянки. Крім того, зазначила, що на підтвердження відповідності графічних матеріалів доданих до договору оренди землі №359 від 28 лютого 2005 року, а саме експлікації земельної ділянки, слугують копії Рішення Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 18 січня 2002 року «Про видачу державних актів на право приватної власності на землю» із додатками, на підставі якого вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку № [NUMBER] , державний акт серії ХР №0229547. Виділення цієї земельної ділянки відбувалося на підставі процедури жеребкування між колишніми членами КСП «Мурафське» та закріплено у Акті про передачу та прийом земельних часток (паїв) переданих у приватну власність із земель КСП «Мурафське». Експлікація про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності за формою 6-зем, земельної ділянки №359 закріпленої за [PERSON] . Крім того, у позовній заяві позивачами по справі [PERSON] та [PERSON] було зазначено, що відомості про зареєстрований договір оренди землі із Спадкодавицею [PERSON] та ПСП «Явір» не було занесено до Державного реєстру речових прав, на усунення цієї невідповідності даних сторона відповідача додано Витяг з ДРРП №347963345 про реєстрацію 20.09.2008 року договору оренди землі №359. 29.05.2024 від представника відповідача надійшов відзив на доповнення до позовної заяви, в якому адвокат Маслова (Лихвар) Г.А. заперечує те, що у договорі оренди землі від 28.02.2005 та додатковій угоді до нього від 20.08.2008 відсутні кадастровий номер земельної ділянки та розмір відсотку орендної плати, що є істотними умовами договору оренди землі. Зауважує, що договір оренди укладено відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на момент вчинення правочину. Щодо нарахування орендної плати, представник відповідача посилається на те, що відповідно до витягу №НВ-9900351352023 від 06.01.2023 року, вартість нормативної грошової оцінки успадкованої земельної ділянки із кадастровим номером 6323584700:03:000:0336 становить 144 063,37 гривень і відповідно до розрахунку орендна плата в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки становить - 4321,90 грн., якої становить - 2160,99 гривень, та дійсно як звернула увагу представник позивачів, орендна плата є меншою, як вбачається з наданих стороною відповідача фіскальних чеків. Проте ситуація, яка склалася пояснюється утриманням з орендної плати необхідних податків, на підтвердження чого надала суду відповідні довідки №99 та №100 від 25.05.2023 виданої ПСП «Явір» гр. [PERSON] та [PERSON] . Наведене свідчить про те, що орендна плата нараховувалася в розмірі, який становить 3% від нормативно-грошової оцінки вказаної земельної ділянки. Щодо твердження сторони позивачів щодо не проведення перегляду розміру орендної плати, представник відповідача зазначає, що розмір орендної плати переглядається у випадку змін в умовах господарювання орендаря, якщо такі відбулися. В зв`язку із тим, що таких обставин не відбувалося і орендодавиці жодного разу не звернулися до орендаря ні з усною, ні з письмовою пропозицією, щодо перегляду розміру орендної плати за користування належною їм земельною ділянкою, то на думку представника відповідача, таке твердження з боку позивачів є необґрунтованим, оскільки договір, відповідно до вимог Цивільного Кодексу України, є двосторонньою угодою і всі зміни і доповнення до нього вносяться лише на підставі домовленостей між сторонами. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути із позивачів суму судових витрат на отримання відповідачем правової допомоги, підтвердження понесення яких зобов`язалася надати до суду до закінчення судових дебатів у справі. 12.01.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, з приводу наступного. Так, щодо межових знаків на земельній ділянці, зазначає, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер: 6323584700:03:000:0336, яка розташована на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, належить до колишніх земель КСП «Мурафське», поля якого оброблялися єдиним масивом. Після розпаювання земель колишнього КСП землі продовжували використовуватись єдиним масивом, і межі кожної з таких земельних ділянок визначалися в Проекті організації території земельних часток (паїв), та не переносилися в натуру (на місцевість). Це пов?язано з тим, що власники розташованих в одному земельному масиві (полі) земельних ділянок виявили бажання передати земельні ділянки в оренду одному сільськогосподарському товаровиробнику. За такого використання земельних ділянок межові знаки, якби вони встановлювалися на межах кожної з них, створювали б перешкоди у використанні великої сільськогосподарської техніки, застосуванні сівозміни тощо. З метою уникнення таких ускладнень Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" дозволяє не закріплювати межі земельних ділянок, розташованих в одному земельному масиві (полі). 31.01.2024 до суду надійшла відповідь представника позивачів на пояснення представника відповідача, в яких зазначено, що у своїх раніше наданих до суду завах представник відповідача, з посиланням на правові норми, стверджує про обов`язковість визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) при укладенні договорів оренди, проте у додаткових поясненнях остання визнає відсутність акту визначення меж у спірному договорі оренди земельної ділянки, що, на думку представника позивачів, є ознакою недійсності договору. Позивачі у відкрите судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивачів - адвокат Фільова Н.Д., будучи присутньою у відкритому судовому засіданні, позицію викладену у позовній заяві, доповнені до позову та у відповіді на пояснення представника відповідача підтримала повністю, надала аналогічні їх змісту пояснення, просила позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Маслова (Лихвар) Г.А., у відкрите судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява від 27.06.2024, в якій вона просить стягнути із позивачів витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 3200, 00 грн. Крім того, просить судове засідання у справі проводити без участі представника ПСП «ЯВІР», у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України та ст. 319 Цивільного кодексу України гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Змістом статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з відповіді № 94/327-23 від 03.02.2023 наданої начальником Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, на земельну ділянку площею 4,1846 га, кад. N? 6323584700:03:000:0336, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування земельної ділянки - за межами населеного пункту, на території Мурафської сільської ради, КСП «Мурафське», видано Державний акт серії I-ХР N? 105734 від 15 травня 2003 року за N? 201 на ім?я гр. [PERSON] / Т.1, а.с.17, 16/. Судом встановлено, що 28.02.2005 між орендодавцем [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Явір» в особі генерального директора [PERSON] , укладено Договір оренди земельної ділянки № 359, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, площею 4,1846 га, строком на 5 років. У розділі 14 Прикінцевих положень Договору зазначено, що невід`ємними частинами договору є: - план або схема земельної ділянки; - кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у використані та встановлених земельних сервітутів; - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - акт приймання-передачі об`єкта оренди /Т.1, а.с. 14, 47, 246-247/. Як вбачається з копії Акту визначення меж земельної ділянки в натурі, орендодавець [PERSON] , власник земельної ділянки за державним актом серії ХР № 105734, з одного боку, та орендар ПСП «Явір» в особі [PERSON] з другого боку, склали це акт про визначення меж земельної ділянки № [NUMBER] , в натурі загальною площею 4.1846 га, в тому числі ріллі 4.1846 га, із земель власності, розташована на території Мурафської сільської ради / Т.1, а.с. 49/. В Акті відсутня дата його складення. Згідно з Актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 26.09.2006 року за договором оренди від 28.02.2005 № 359, Орендодавець передає земельну ділянку, кадастровий №6323584700:03:000:0336, площею 4.1846 га, розташовану за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради, а Орендар приймає вищевказану земельну ділянку в оренду. Зазначено, що земельна ділянка не зайнята та придатна для сільськогосподарського використання / Т.1, а.с.48/. 20.08.2008 між орендодавцем [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Явір» в особі генерального директора [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 359 від 28.02.2005 р., якою внесено зміни до договору оренди земельної ділянки № 359 від 28.02.2005 року, а саме: п.3.1. договору викладено в наступній редакції. Так, Договір укладено на 25 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 6 календарних днів до закінчення строку Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. П.4.1. договору викладено в наступній редакції: Орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: 1772 грн. 00 коп. в рік у тому числі: в грошовій, натуральній та відробітковій формі. Номенклатура, кількість та вартість продукції, яка поставляється Орендарем Орендодавцю в рахунок орендної плати зазначається в окремій угоді, що щорічно укладається між Орендодавцем і Орендарем і є додатком до цього договору. Інші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність. Дійсна додаткова угода є невід`ємною частиною вищевказаного договору і набирає чинності з дати державної реєстрації, складена у 4-х примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін і два для органу державної реєстрації /по кількості примірників договору оренди / Т.1, а.с.15, 51, 248/. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав № 347963345 від 26.09.2023 державним реєстратором Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Бондар М.В. зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323584700:03:000:0336, площею 4.1846 га; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69453511 від 26.09.2023; документи подані на державну реєстрацію: договір оренди землі, серія та номер: 359, виданий 20.09.2006, видавник: сторони договору оренди; договір щодо внесення змін до договору, серія та номер: б/н, виданий 20.08.2008, видавник: сторони договору; вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки. Відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар: ПСП «ЯВІР», орендодавець: [PERSON] та [PERSON] /Т.1, а.с. 220-221/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.07.2015 виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, [INFO] померла [PERSON] / Т.1, а.с. 9/. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2016, виданого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, спадкоємцями щодо майна померлої [PERSON] у цьому свідоцтві зазначені її доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які успадкували після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , по частини земельної ділянки площею 4,1846 га, що знаходиться на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР №105734, виданого Мурафською сільською Радою народних депутатів Харківської області, згідно з рішенням XVIII сесії XXIII скликання Мурафської сільської Ради народних депутатів від 18.01.2002 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 201, кадастровий номер 6323584700:03:000:0336. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.12.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомості (земельної ділянки): 1111766763235 /Т.1, а.с.10/, про що свідчить і копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 75330991 від 09.12.2016 /Т.1, а.с. 11/. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 319479498 від 03.01.2023, за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право приватної власності по частини земельної ділянки, площею 4.1846 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, землі сільськогосподарського призначення, розташовану на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр № 1786, серія та номер: НВО 145514, виданого 09.12.2016, видавник Краснокутська державна нотаріальна контора Краснокутського району Харківської області та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр № 1782, серія та номер: НВО 145513, виданого 09.12.2016, видавник Краснокутська державна нотаріальна контора Краснокутського району Харківської області /Т.1, а.с.12-13/. Так, за приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відтак, позивачі успадкували після смерті [PERSON] усі права і обов`язки, що належали останній на момент відкриття спадщині, в тому числі і за Договором оренди земельної ділянки №359 від 28.02.2005 року. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України). Спеціальним законом, що регулює спірні земельні правовідносини є Закон України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. У позові позивачі зазначають, що при укладенні Договору оренди земельної ділянки №359 від 28.02.2005 року не було додержано вимоги ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 203 ЦК України в частині зазначення в договорі оренди кадастрового номеру земельної ділянки, не містить таких відомостей і Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки №359, що на думку останніх є істотною умовою договорів оренди землі. Проте,з такими твердженнями суд не може погодитися, оскільки діюче на час укладення спірних правочинів, законодавство не передбачало серед істотних умов договору оренди землі зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, відтак, твердження позивачів в цій частині є неспроможними. Також твердження позивачів спростовується інформацією, що міститься в Акті прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 28 лютого 2005 р. №359, який є невід`ємною частиною спірного договору оренди. Так, судом встановлено, що у згаданому Акті зазначено кадастровий номер земельної ділянки 6323584700:03:000:0336 /Т.1, а.с. 48/. Крім того, у судовому засіданні представник позивачів звертала увагу суду на відсутність дати складення в Акті визначення меж в натурі, який також є невід`ємною частиною спірного договору, також вважає, що Акт складено не правильно, оскільки не містить в собі відомостей щодо межових знаків на спірній земельній ділянці в натурі. За приписами ст. 3 Цивільного кодексу України одним із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність. У постанові КЦС ВС від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 викладено висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Презюмуючи факт того, що сторони при укладенні спірних правочинів, діяли добросовісно, з огляду на те, що попередня власниця земельної ділянки [PERSON] була ознайомлена з умовами спірних договорів, про що свідчать наявність в них та невід`ємних його частинах її підписів, зокрема і в Акті прийому передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 28 лютого 2005 р. №359, відтак, зазначене дає суду підстави вважати, що [PERSON] була згодна з викладеними в них умовами, спірні договори сторонами виконувалися впродовж всього часу аж до її смерті, після чого права та обов`язки за якими успадкували її спадкоємиці, позивачки по справі. Тому твердження позивачів у цій частині є неспроможними. Крім іншого, представник позивачів звертає увагу на те, що після смерті [PERSON] , ПСП «Явір» не внесли до спірного договору оренди змін стосовно нових власників [PERSON] та [PERSON] , на що суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. За приписами ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно з ч. 4 ст. 148-1 Земельного кодексу України за згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Отже, сторони у разі зміни орендодавця можуть за взаємною згодою внести зміни до укладеного договору оренди землі, які стосуються нового власника ділянки, проте це не є для них обов`язковим. Перехід прав та обов`язків відбувається автоматично, незалежно від того, внесено зміни до договору оренди землі чи ні. Таким чином, якщо в умовах договору оренди земельної ділянки прописано, що зміна орендодавця не є підставою для внесення змін або припинення договору, то укладати додаткову угоду, де буде зазначено нового власника, немає необхідності. Але, якщо цього бажає власник, можна погодитися й укласти таку угоду. Проаналізувавши зміст спірного договору оренди земельної ділянки, суд не віднайшов в ньому відповідних положень, які б зобов`язували сторони внести до нього зміни, на випадок зміни власника спірної земельної ділянки, як і відсутні відомості про ініціювання з боку позивачів укладення відповідної додаткової угоди. Відтак, невнесення змін до договору оренди стосовно нових власників не має для сторін жодних негативних наслідків. Їхні права та обов`язки згідно з договором залишаються незмінними, та при цьому ніяким чином не порушуються. З огляду на викладене, суд вважає, що твердження позивачів в цій частині не заслуговують на увагу. Крім того, представник позивачів неодноразово стверджує про те, що державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі спірного договору оренди земельної ділянки проведено не було, що дає стороні позивача підстави вважати, що такий договір чинності не набув, та як наслідок ПСП «Явір» не набуло право орендаря за цим договором. При цьому посилаються на правову позицію ВП ВС викладену в постанові від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц. Так, відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення договору оренди землі, набирає чинності після його державної реєстрації. З 01.01.2013 набрав чинності Закон України від 07.07.2011 № 3613-VІ «Про Державний земельний кадастр», підпунктом «е» підпункту 2 пункту 5 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого статтю 126 ЗК України викладено у новій редакції, а саме передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Отже, до 1 січня 2013 року в українському законодавстві передбачалася необхідність реєстрації договору оренди, то після 01.01.2013 реєструється лише право оренди. Як встановлено судом, Договір оренди земельної ділянки №359 від 28.02.2005 року був зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії Центру ДЗК, про що 20.09.2006 року у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 040669900281, що повністю відповідає вимогам діючого на час укладення спірного договору законодавства. Помилковим суд вважає і посилання позивачів на правову позицію ВП ВС викладену в постанові від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц, в якій ВП ВС дійшла висновку про те, що державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі, оскільки правовідносини, щодо яких ВП ВС зробила такі правові висновки, є схожими, проте не аналогічними. В ході розгляду справи представник позивачів неодноразово зауважувала, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки на підставі спірного договору оренди земельної ділянки проведена лише після звернення до суду з цим позовом, крім того, до державного реєстратора ПСР «Явір» звернулося за власною ініціативою, при цьому не повідомивши про це позивачів. Такі дії з їх боку вважає неправомірними. За вимогами ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Для державної реєстрації необов`язковим є звернення власника, право власності за ним може бути зареєстровано за заявою орендаря. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав, діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Такі правові позиції викладено у низці постанов КГС ВС, як то у справі №921/320/18 від 05.09.2019 року, у справі №918/410/18 від 22.05.2019 року, у справі №911/1603/19 від 20.05.2020 року. Отже, твердження позивачів в цій частині не заслуговують на увагу. Поміж іншого, позивачі також зазначають про те, що у спірному договорі оренди земельної ділянки та додатковій угоді до нього не зазначено розмір відсотка орендної плати, більш того, її розмір є меншим ніж 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та не переглядався відповідачем з 2016 року, крім того, навіть послуги поштового зв`язку, за допомогою якого позивачі отримували орендну плату, сплачувалися за рахунок останніх. Так, частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Базою для розрахунку орендної плати є нормативна грошова оцінка землі. Вона зазначена в кожному сертифікаті на отримання земельної частки (паю). Розмір ставки орендної плати за землі сільськогосподарського призначення повинен бути не менше 3 відсотків від вартості земельної ділянки відповідно до статті 1 Указу Президента України від 02.02.2002 р. № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» зі змінами. Порядок сплати та розмір орендної плати по спірному договору оренди земельної ділянки №359 від 28.02.2005 року врегульовано в розділі 4. «Орендна плата станом на 2005 р.» Договору та Додатковій годі до нього від 20.08.2008 року. За змістом пунктів 4.1.-4.3. Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 723 грн. 00 коп. в рік, у тому числі: в грошовій, натуральній та відробітковій формі. Номенклатура, кількість та вартість продукції, яка поставляється орендарем орендодавцю в рахунок орендної плати, зазначається в окремій угоді, що щорічно укладається між орендодавцем і орендарем і є додатком до цього договору. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата сплачується до 30 листопада поточного року. Розмір орендної плати як зазначено у п.4.5. Договору переглядається один раз у 2 роки у разі: - зміни умов господарювання передбачених договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках передбачених законами. Як встановлено судом, вподальшому, а саме: 20.08.2008 року, до спірного договору оренди земельної ділянки було укладено Додаткову угоду, якою сторони на підставі взаємної згоди вирішили внести в спірний договір оренди деякі зміни та доповнення, зокрема, внесено зміни до пункту 4.1., яким орендну плату визначено у розмірі 1772 грн. 00 коп. в рік. Як вбачається з витягу № НВ-9900351352023 від 06.01.2023 року, копія якого надано стороною позивачів, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер 6323584700:03:000:0336 становить 144 063, 37 гривень. Отже, орендна плата в розмірі 3% від зазначеної нормативної-грошової оцінки становить 4321,90 грн., якої дорівнює 2160,99 гривень /Т.1, а.с. 18/. При цьому позивачі зазначають, що отримують орендну плату в значно меншому розміру, ніж 2160,99 грн., що порушує їх законні права та інтереси як орендодавців. Відповідно до копії довідки №99 та від 25.05.2023 року виданої генеральним директором ПСП «Явір» на ім`я [PERSON] , вбачається, що за користування земельною ділянкою із кадастровим номером 6323584700:03:000:0336 загальною площею 2,0923 га, було нараховано орендну плату та утримано податки за період з 2017-2022 р. у наступному розмірі: 2017 рік 2470,50 грн, приб под. 444, 69, військ. збір 37,06 грн, до видачі 1988,75; 2018 рік 2470,50 грн, приб под. 444, 69, військ. збір 37,06 грн, до видачі 1988,75; 2019 рік 2470,50 грн, приб под. 444, 69, військ. збір 37,06 грн, до видачі 1988,75; 2020 рік 2470,50 грн, приб под. 444, 69, військ. збір 37,06 грн, до видачі 1988,75; 2021 рік 2470,50 грн, приб под. 444, 69, військ. збір 37,06 грн, до видачі 1988,75; 2022 рік 2470,50 грн, приб под. 444, 69, військ. збір 37,06 грн, до видачі 1988,75 / Т.1, а.с.131/. Аналогічна ситуація щодо розміру нарахованої орендної плати та утриманих податків за період з 2017-2022 р. по спірному договору оренди земельної ділянки склалася і у [PERSON] , про що свідчить копія відповідної довідки №100 та від 25.05.2023 року виданої генеральним директором ПСП «Явір» / Т.1, а.с.132/. Також представником відповідача до матеріалів справи додано копії звітів про використання коштів виданих на відрядження або звіт, а також копії фіскальних чеків щодо направлення позивачам орендної плати, що стороною позивача під час розгляду справи не заперечувалося /а.с.118-130/. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, під час нарахування та виплати орендної плати, відповідно до укладених договорів землі, орендар, виступаючи податковим агентом, в розумінні п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями сплачує до державного бюджету податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПКУ. Зазначене дає підстави зробити висновок про те, що розмір орендної плати нараховувався відповідачем правомірно, він не був меншим за 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, проте, оскільки саме з доходів орендодавців, як вже було зазначено вище, передбачено необхідність сплати податків, то останні і отримували «на руки» орендну плату, розмір якої був меншим за рахунок проведених з неї відрахувань. Відтак, твердження позивачів в цій частині є неспроможними, такими ж суд вважає і твердження позивачів щодо не проведення з 2016 року ПСП «Явір» перегляду розміру орендної плати, оскільки підстави, які слугують для такого перегляду передбачено пунктом 4.5. спірного договору оренди земельної ділянки, проте, доказів того, що такі підстави існували матеріали справи не містять, як відсутні і докази звернення позивачів до ПСП «Явір» з питанням щодо перегляду розміру орендної плати. Крім іншого, невдоволення позивачів необхідністю сплачувати за власний кошт послуги поштового зв`язку, якими позивачі отримували орендну плату, суд також не бере до уваги, оскільки в спірному договорі не визначено способи отримання орендодавцями орендної плати, як не містять матеріали справи і доказів звернення позивачів з відповідними претензіями до ПСП «Явір». У позові як на одну з підстав визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки позивач зазначає про несплату ПСП «Явір» орендної плати за 2022 рік. Так, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний крім іншого, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України та статей 651 - 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним. Такий правовий висновок викладено в постанові КЦС ВС від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц. Отже, несплата орендної плати за земельну ділянку не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним, однак є підставою для його розірвання, проте з такими позовними вимогами в рамках розгляду цієї справи позивачі не зверталися. З огляду на викладене, підсумовуючи, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій статті 215 ЦК України. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 р. у справі №506/132/20. У справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі таких умов, передбачених ст. 15 указаного Закону, визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема, в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 року в справі № 6-1512цс16 та у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року в справі № 747/51/22. Відтак, підлягає захисту саме порушене право, отже, розглядаючи спори подібної категорії, суд повинен встановити, чи дійсно відсутність у договорі оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», порушує право орендодавця, визначити істотність цих умов, та з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця. Згідно з позицією ЄСПЛ у справах «Проніна проти України» від 18.06.2006, «Серявін та інші проти України» від 10.01.2010 року: хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на викладене суд зазначає, що оскільки сторони протягом певного часу виконували Договір оренди земельної ділянки та Додаткової угоди до нього на раніше погоджених умовах, відтак, незгода позивачів з відсутністю в його тексті інформації щодо кадастрового номеру земельної ділянки та розміру відсотку орендної плати, не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав, тим більш, що з боку позивачів не надано жодних доказів того як відсутність в Договорі перелічених істотних умов порушило їх права як орендодавців та унеможливило його виконання. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що 14.03.2023 року між адвокатом Лихвар Галиною Андріївною, та Приватним сільськогосподарським підприємством «Явір», в особі генерального директора Рибака Василя Васильовича, було укладено Договір №1 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надавати ПСП «Явір» правову допомогу, пов`язану з представництвом інтересів підприємства в усіх судах України та низці інших органів. Гонорарні відносини передбачено розділом 4 Договору №1 про надання правової допомоги від 14.03.2023 року. Так, відповідно до п.4.2. Договору обсяг та зміст наданої правової допомоги, кількість годин надання правової допомоги сторони встановлюють письмовими Актами наданих послуг, які формуються адвокатом по мірі надання правової допомоги та направляються на адресу клієнта засобами поштового зв`язку, комунікаційного зв`язку або вручаються клієнту чи уповноваженій особі клієнта під розписку. Оплата гонорару здійснюється клієнтом не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами Актів наданих послуг. Акт може складатися як за певний період надання правової допомоги, так і на певний її вид. Акт отриманий клієнтом або уповноваженою особою клієнта, вважається погодженим та підписаним клієнтом, якщо протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання Акту від клієнта не надійшли обґрунтовані зауваження щодо такого Акту. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача у відзиві на доповнення до позовної заяви від 29.05.2023 року зобов`язувалася надати до закінчення судових дебатів у справі докази понесених ПСП «Явір» судових витрат на професійну правничу допомогу. Так, 27.06.2024 року до суду від представника відповідача - адвоката Маслової (Лихвар) Г.А. надійшла заява, в якій остання просить суд стягнути з позивачів понесені відповідачами витрати по професійній правничій допомозі в сумі 3200 грн.. До заяви крім іншого додала Договір №2 про надання правової допомоги від 18.03.2024 року, Детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги від 30.01.2024 року, Акт прийому-передачі наданих послу правової допомоги від 30.01.2024 року за Договором №1 від 14.03.2023 року, платіжна інструкція №115 від 30.01.2024 року. Проте, у судовому засіданні від 02.07.2024 року представник позивачів - адвокат Фільова Н.Д. заперечувала щодо долучення до матеріалів справи зазначених вище документів, посилаючись на те, що представником відповідача копії таких доказів стороні позивачів надіслані не були. Так, відповідно до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд не бере до уваги надані представником відповідача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відомостей, які б свідчили про направлення стороні позивачів копій таких доказів, матеріали справи не містять, відтак, відсутні і підстави для стягнення з позивачів таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed