Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

01.05.2024 позивач Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначається, що 18.09.2022 близько 12 години 43 хвили водій [PERSON] керуючи автомобілем «DAEWOO» д.н.з. [NUMBER] в м.Києві, допустив зіткнення з транспортним засобом «SEAT IBIZA» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина Відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2023 по справі №759/7013/23. Згідно Звіту №27/10/22 з визначення розміру збитків завданих ушкодженням транспортного засобу від 14.10.2022 р., складеного суб?єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , розмір завданих збитків становить 138 294 грн. 22 коп. Зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. [PERSON] на підставі довіреності, з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою якої було додано копію полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/210087816 термін дії з 17.07.2022 до 16.07.2023. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ 13.03.2023 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 98767,84 грн. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу. Крім того, МТСБУ понесло витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 1450,00грн. та сумі 1763,45грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь кошти в розмірі понесених витрат, а саме в сумі 101981,29 грн. та судовий збір 3\~028,00 грн. Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 03.05.2024 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 05.06.2024; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Розгляд справи було відкладено на 04.07.2024 у зв`язку з відсутністю у суду інформації про отримання повідомлення сторін у справі. 04.07.2024 представник позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явилася, проте 06.05.2024 подала клопотання в якому підтримала позовні вимоги та просила справу розглянути без її участі (а.с.47). Сповіщення відповідача [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи, здійснювалось судом шляхом скерування копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви і додатками до неї, та судові повістки на кожне з призначених судових засідань, на відому адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] згідно даних з Єдиного державного демографічного реєстру, а саме: [ADDRESS] . Однак, поштова кореспонденція скерована на ім`я відповідача повернулася до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою (а.с.49). Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до приписів\~статті 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що згідно відповіді від НПУ вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце по Житомирське Шосе, Святошинського району, м.Києва з участю легкового автомобіля «DAEWOO Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , з одного боку та легкового автомобіля «SEAT IBIZA», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , з іншого боку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.7-10). Матеріали справи містять витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №47415024 від 21.05.2022 з якого вбачається, що 21.05.2022 [PERSON] надана довіреність на транспортний засіб «SEAT IBIZA», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] Довіреність дійсна до 21.05.2032 (а.с.13). Так, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.15). З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце на 18 км Житомирського шосе в м.Київ 18.09.2022 о 13 годині 15 хвилин. Крім того, з даного повідомлення вбачається, що водій автомобіля «DAEWOO Lanos» виконував розворот на дорозі та не надав перевагу в русі водію автомобіля «SEAT IBIZA», в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів. Також, з вказаного повідомлення вбачається про наявність у [PERSON] полісу [NUMBER] з терміном дії з 17.07.2022 по 16.07.2023 який виданий страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (а.с.16-17). В матеріалах справи міститься копія полісу №ЕР-210087816 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого вбачається що страхувальником є [PERSON] (а.с.20). З постанови Святошинського районного суду м.Києва №759/7013/23 від 24.04.2023 вбачається, що [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. (а.с.21-24). Зі звіту №27/10/22 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу вбачається, що вартість відновлюваного ремонту з ПДВ становить 158594,06грн. (а.с.25-33). Матеріали справи містять рахунок № [NUMBER] від 28.10.2022 про сплату МТСБУ за надання послуг з доступу для розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки та/або можливого продажу за допомогою програмної платформи ТОВ «Аудатекс Україна» у сумі 1469,54 грн. (а.с.34). Платіжне доручення про сплату МТСБУ потерпілій особі [PERSON] відшкодування у сумі 98\~767,84 грн (а.с.36). Платіжне доручення про сплату МТСБУ коштів за експерта по справі №86557 у сумі 1\~450,00 грн. (а.с.35). Платіжне доручення про сплату МТСБУ коштів за послуги по справі №86557 у сумі 1763,45 грн. (а.с.37). Платіжне доручення про сплату МТСБУ судового збору в сумі 3028,0 грн (а.с.38). Згідно з вимогами частини 6 статті 82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. З урахуванням наведеного, суд констатує, що у результаті ДТП, у вчиненні якої визнано винуватим [PERSON] , був пошкоджений автомобіль «SEAT IBIZA» державний номерний знак [NUMBER] . На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб під керуванням [PERSON] був застрахований згідно полісу № 210087816 від 16.07.2022 таким чином, Моторно (транспортне) страхове бюро України визнало настання цивільно-правової відповідальності водія [PERSON] за спричинення пошкоджень транспортному засобу «SEAT IBIZA» державний номерний знак [NUMBER] ., яка мала місце 18.09.2022, та є страховим випадком (страховою подією), передбаченим Законом та полісом, а також призначило страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 98767,84 грн. Платіжним дорученням від 13.03.2023 № 824112 страхове відшкодування в розмірі 98767,84 грн було відшкодовано страховою компанією потерпілій особі [PERSON] . За приписами\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тлумачення частини другої статті 1187\~ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, нормами частини другої статті 1187\~ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. За положеннями\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом. Враховуючи, що відповідач у справі [PERSON] на момент вчинення ДТП керував автомобілем «DAEWOO», з державним номерним знаком [NUMBER] , є підстави для висновку, що він вважається особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Водночас, суд зауважує, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка відповідає за шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). Відповідно до частини 1 статті 16\~Закону України\~«Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з пунктом 3 частини 1статті 20\~Закону України\~«Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9\~Закону України\~«Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також встановлено, що страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України\~від 1\~липня 2004\~року №\~1961-IV\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №\~1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом пункту 1.4. частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, за змістом Закону №\~1961-IV (статті 9, 22, 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IVвиникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Враховуючи, що відповідач у справі [PERSON] на момент вчинення ДТП керував автомобілем «DAEWOO», з державним номерним знаком [NUMBER] , є підстави для висновку, що він вважається особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. За вказаних обставин, враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «SEAT IBIZA» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , на території України був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-210087816 від 16.07.2022, суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 18.09.2022, відповідно до статті 6\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" є страховим випадком, внаслідок якого у Моторного (транспортного) страхового бюро України настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] . Отже, зібрані у справі матеріали свідчать про те, що Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачена страхова виплата для здійснення відновлювального ремонту автомобіля «SEAT IBIZA» державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого у результаті ДТП, у вчиненні якої визнано винуватим відповідача у справі [PERSON] , у загальному розмірі \~98767,84 грн. Відповідно до підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Враховуючи викладене Моторне (транспортне) страхове бюро України має право вимагати від відповідача в порядку регресу повернення суми виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування у розмірі 98767,84 грн., витрати за послуги експерта в розмірі 1450,00грн. та інші послуги в розмірі 1763,45грн., а відтак позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у загальному розмірі 101981,29 грн. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №980833 від 15.04.2024 (а.с. 1). Тому, з відповідача, в силу частини першої\~статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved