Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та встановлення (визначення) розміру заборгованості по аліментах. В обґрунтування позовних вимог указує, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2010 у справі № 2-5155/10 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2009 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Також змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 указане заочне рішення скасовано, проте розмір та порядок стягнення аліментів залишився незмінним. 02.12.2020 виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 12.11.2012, пред`явлено стягувачем до виконання та 07.12.2020 державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження АСВП № 63845065. 23.02.2021 начальником відділу державної виконавчої служби проведено перевірку виконавчого провадження, за результатами якої оформлено новий розрахунок заборгованості по аліментах від 23.02.2021, відповідно до якого аліменти нараховані за період з 02.12.2010 по 01.01.2021. 07.11.2022 позивач звернувся до державного виконавця про надання актуального розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим провадженням за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Однак, державний виконавець повідомила позивача про відсутність підстав для складення нового розрахунку за період до 01.01.2022, адже наявні чинні розрахунки заборгованості, складені 23.02.2021, 02.04.2021, 23.06.2021, 12.01.2022 та надала розрахунок заборгованості по аліментах, складений 09.11.2022, відповідно до якого заборгованість [PERSON] станом на 01.01.2022 складає 255 384,03, заборгованість за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року склала 39 404,00 грн, загальний розмір заборгованості становить 283 954,03 грн. Позивач вважає, що загальний розмір заборгованості в сумі 283 954,03 грн станом на 01.11.2022 обчислений державним виконавцем всупереч ст. ст. 5, 9 ЦК України, ст. 55, 58 Конституції України, ч. 1 ст. 194 СК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до розміру заборгованості включені періоди нарахування аліментів, починаючи з 02.12.2010 по 02.12.2017. Указує, що при розрахунку заборгованості виконавець, зважаючи на те, що виконавчий лист пред`явлено позивачем до виконання лише 02.12.2020, застосував положення ч. 1 ст. 194 СК України зі змінами від 28.08.2018, однак положеннями ч. 1 ст. 194 СК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Обов`язок позивача зі сплати аліментів виник з моменту набрання законної сили заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2010, тому вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 194 СК України в редакції, станом на час набрання чинності рішенням суду про стягнення аліментів, тобто на момент виникнення у позивача обов`язку по сплаті аліментів. Зазначає, що доказів на підтвердження розшуку боржника чи перебування його за кордоном, відповідно до положень ч. 2 ст. 194 СК України, матеріали виконавчого провадження не містять. Указує, що оскільки примусове виконання рішення суду розпочато у грудні 2022 року, а рішення суду про стягнення аліментів ухвалено у 2010 році, тобто у період дії ч. 1 ст. 194 СК України в редакції до 28.08.2018, розрахунок заборгованості за минулий час мав здійснюватися лише за три роки у період з 03.12.2017 по 02.12.2020, проте виконавцем його проведено, починаючи з 02.12.2010. Позивач посилається на наявність спору щодо визначення розміру заборгованості по аліментах, водночас вважає, що підстави для пред`явлення вимоги про скасування розрахунків заборгованості відсутні, оскільки в даному випадку наявний спір щодо визначення розміру заборгованості по аліментах, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, який виник у зв`язку з різним тлумаченням та застосуванням норм ч. 1 ст. 194, ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України. З урахуванням наведеного, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, нарахованої в межах виконавчого провадження № 63845065 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5155/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси 23.11.2012, за минулий час за період з 02.12.2010 по 02.12.2017 включно, в розмірі 94\~046,06 грн та встановити, що розмір заборгованості [PERSON] , нарахованої в межах виконавчого провадження № 63845065 за аліментами станом на 01.11.2022, становить 189\~907, 97 грн. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила ухвалити рішення в інтересах неповнолітньої дитини сторін, при розгляді справи просила врахувати, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2010 та постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 у справі № 2-5155/10 встановлено необхідність виплати [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину, а також наявність заборгованості зі сплати аліментів. Указує, що відповідач протягом трьох років ініціює судові процеси та сплачує послуги адвокатів, при цьому з 2010 року аліментів на дитину не сплачував. На її думку, [PERSON] всіляко намагається уникнути відповідальності щодо утримання дитини. Також просить при ухваленні рішення у справі врахувати і те, що на даний час їхній син є студентом, а витрати на його навчання, харчування, лікування, одяг та інші види забезпечення здійснює виключно вона. Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав до суду заяву, в якій указує, що нарахування аліментів в період з 02.12.2010 по 13.09.2011 проведено, виходячи з фактично отриманого боржником доходу в ТОВ «Свікон-Плюс» на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 01.03.2011 по 29.07.2011 - з фактично отриманого боржником доходу в ПП «Мустанг» на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 25.04.2012 по 26.01.2013 - на підставі довідки № 94/11/03 від 02.02.2021, наданої Одеським міським центром зайнятості; в період з 01.04.2013 по 18.11.2015, виходячи з фактично отриманого боржником доходу у СПД « [PERSON] » на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 03.02.2014 по 27.09.2015 - виходячи з фактично отриманого боржником доходу у СПД « [PERSON] » на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 01.10.2015 по 17.11.2015 проведено, виходячи з фактично отриманого боржником доходу у СПД « [PERSON] » на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 11.01.2016 по 29.02.2016 проведено, виходячи з фактично отриманого боржником доходу в ПТ «Ломбард-Скарбниця» за участю «Треже Шеаз Інвестмент ЛЛП», «Лакі Оз Капітал ЛЛП» на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 11.01.2016 по 02.08.2016 проведено, виходячи з фактично отриманого боржником доходу в ПТ «Ломбард «Гроші Тут» за участю ТОВ «Дискаунтсейл», ТОВ «Цент Розвитку Ринків Фінансових Послуг» на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5); в період з 15.05.2018 по 11.01.2019 проведено, виходячи з фактично отриманого боржником доходу в ТОВ «Азотфострейд» на підставі наданих ПФУ відомостей (форма ОК-5). У зв`язку з відсутністю відомостей про дохід боржника в період з 14.09.2011 по 24.04.2012, з 27.01.2013 по 31.03.2013, з 17.11.2015 по 10.01.2016, з 03.08.2016 по 14.05.2018, з 12.01.2019 по 01.02.2021, нарахування аліментів виконано, виходячи з середньомісячної заробітної плати, встановленої по м. Одесі, згідно з інформацією, яка міститься на офіційному сайті Головного управління статистики в Одеській області. Станом на 01.02.2021 заборгованість [PERSON] склала 211 052,01 грн. Оскільки в подальшому інформація щодо працевлаштування [PERSON] до Відділу не надходила, розрахунки складались, виходячи з середньомісячної заробітної плати, встановленої по м. Одесі, згідно з інформацією, яка міститься на офіційному сайті Головного управління статистики в Одеській області. У період з 07.12.2020 по 01.04.2023 боржником надано копії квитанцій на підтвердження сплати аліментів безпосередньо стягувачу [PERSON] на загальну суму 14 630,00 грн, станом на 01.04.2023 заборгованість склала 305 554,03 грн. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представником позивача - адвокатом Ніцом А. С. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. подала заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 03.07.2024. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2010 року позов [PERSON] задоволено. Змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зобов`язано Третій Приморський відділ РАЦС Одеського міського управління юстиції м. Одеси внести зміни до актового запису № 363 від 17 травня 2006 року про народження [PERSON] , змінивши відомості в графі «прізвище» з « [PERSON] » на « [PERSON] », та видати нове свідоцтво про народження з урахуванням внесених змін; в іншій частині актовий запис залишено без змін. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частин з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 вересня 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Виконавчий лист пред`явлено стягувачем до примусового виконання 02.12.2020. Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2010 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб: Третього Приморського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції м. Одеси, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення аліментів та зміну прізвища дитини задоволено. Змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Встановлено порядок виконання рішення, згідно з яким, це рішення є підставою для внесення Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) змін до актового запису № 363 від 17 травня 2006 року про народження [PERSON] , змінивши відомості в графі «прізвище» з « [PERSON] » на « [PERSON] » та видачі нового свідоцтва про народження з урахуванням внесених змін; в іншій частині актовий запис залишено без змін. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частин з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 вересня 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . З розрахунку заборгованості по аліментах, складеного заступником начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. 09.11.2022 слідує, що станом на 01.01.2022 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 255\~384, 03 грн, заборгованість за період з січня по жовтень 2022 склала 39\~404 грн, загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 283 954,03 грн. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом установлено, що позивач має обов`язок по сплаті аліментів на дитину на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Як слідує з матеріалів справи, у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. ЦПК також закріплює положення щодо судового рішення. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Закон України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа 465/1735/14-ц). Разом із цим, у випадку ухвалення судового рішення про стягнення аліментів чинне законодавство передбачає певний механізм виконання такого батьківського обов`язку, у тому числі через визначення спеціальних суб`єктів, упроваджених на здійснення обрахування відповідних сум стягнення, та закріплення певного порядку визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Зокрема, положеннями ч. 3 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». У той же час, ч. 1 ст. Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. За правилами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Системний аналіз вказаних норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного або приватного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Тобто, що лише у випадку, коли заборгованість, визначена виконавцем, є спірною, її розмір визначається судом. Таким чином, нормами чинного законодавства в імперативному порядку встановлено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним чи приватним виконавцем, або судом у випадку її оспорення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що заборгованість по сплаті аліментів нарахована державним виконавцем усупереч вимог законодавства, оскільки до розміру заборгованості включені періоди нарахування аліментів, починаючи з 02.12.2010 по 02.12.2017. Вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 194 СК України в редакції, станом на час набрання чинності рішенням суду про стягнення аліментів, тобто на момент виникнення у позивача обов`язку по сплаті аліментів. Зазначає, що оскільки примусове виконання рішення суду розпочато у грудні 2022 року, а рішення суду про стягнення аліментів ухвалено у 2010 році, тобто у період дії ч. 1 ст. 194 СК України в редакції до 28.08.2018, розрахунок заборгованості за минулий час мав здійснюватися лише за три роки у період з 03.12.2017 по 02.12.2020, проте виконавцем його проведено, починаючи з 02.12.2010. Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення від 25.03.2010, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року (далі - Закон № 2475-VIII), до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни, і вказана норма була викладена у наступній редакції: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання». Разом з\~тим,\~посилання позивача\~на те,\~що заборгованість\~по аліментах\~за минулий\~час мала\~нараховуватися лише\~за три\~роки у\~період з\~03.12.2017\~по 02.12.2020,\~оскільки рішення суду про стягнення аліментів ухвалено у 2010 році, тобто у період дії ч. 1 ст. 194 СК України в редакції до 28.08.2018, є необґрунтованим, адже, як слідує з матеріалів справи, заочне рішення від 25.03.2010, на яке посилається позивач, скасовано судом апеляційної інстанції та 24.10.2022 ухвалено нове судове рішення, зокрема, про стягнення з позивача аліментів на дитину, починаючи з 23 вересня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Відтак, доводи позивача про наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості та визначення розміру заборгованості по аліментах, виходячи з обґрунтувань позову, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed