Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

31.07.2023 представник АТ КБ «ПриватБанк» Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість у розмірі 42161,67 грн. за кредитним договором № б/н від 28.04.2016, судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON] , будучи\~ позичальником, не виконує умови кредитного договору № б/н від 28.04.2016, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 11.06.2023 в розмірі 42161,67 грн., яка складається з такого: 34923,44 грн. заборгованість за кредитом; 7238,23 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. \~Суд своєю ухвалою від 07.08.2023 залишив вказану позовну заяву без руху. 21.08.2023 на виконання ухвали суду про залишення позову без руху від представника позивача надійшла заява разом з доданими до неї копіями документів. Суд своєю ухвалою від 28.08.2023 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.10.2023 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона не згодна із сумою заборгованості, зокрема, із сумою нарахованих процентів, оскільки під час укладення кредитного договору (підписання анкети-заяви) нею не було погоджено відсоткову ставку. Крім того зазначила, що додані позивачем витяги з умов та правил надання банківських послуг, тарифів не можуть бути належними доказами, оскільки відсутні підтвердження того, що підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку вона погодилася та ознайомилася саме з ними. 12.12.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачка, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним картам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Крім того вказав, що із наданої виписки по рахунку відповідачки вбачається, що останній було встановлено кредитний ліміт, вона користувалася грошима, частково сплачувала заборгованість, у тому числі і за відсотками, що також свідчить про її обізнаність про умови кредитування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених нею у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що 28.04.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування на АТ «ПриватБанк») та [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг погодилася отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язалася виконувати вимоги умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку. У наданих представником позивача копій витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та правил надання банківських послуг, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (пункт 1.1.7.11 згаданих умов), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих умов), та інші умови. Крім того в витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вказано, що повна версія умов та правил надання банківських послуг, а також актуальні тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua. Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 28.04.2016 станом на 17.06.2024 становить 36115,12 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту, у тому числі, за простроченим тілом кредиту 34923,44 грн., заборгованості за простроченими відсотками 1191,68 грн. Відповідно до частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048\~ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 633\~ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Норми\~статті 1056-1 ЦК України\~регламентують, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Статті\~525,\~612,\~625 ЦК України\~передбачають, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.\~\~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Досліджені судом докази свідчать, що сторони у справі узгодили умови кредитного договору, у тому числі сплату відсотків, про що свідчить анкета-заява позивачки про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у яких зазначено тип кредиту, розмір кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитом, строк кредитування, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того із виписки за договором № б/н за період з 28.04.2016 по 01.06.2023 вбачається, що відповідачка з 2016 року користувалася наданими їй кредитними коштами, частково сплачувала кошти, у тому числі і відсотки, на погашення кредитної заборгованості, що свідчить про її обізнаність про умови кредитування. Отже враховуючи наведене вище суд доходить до висновку, що між позивачем та відповідачкою був укладений договір про надання банківських послуг, за яким позичальниця отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську карту, який мала щомісячно погашати, проте у зв`язку із порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо вчасного повернення кредитних коштів в останньої станом на 17.06.2024 утворилась заборгованість у розмірі 36115,12 грн., яку слід стягнути на користь позивача та задовольнити позов. Що стосується заяви відповідачки про застосування позовної давності до спірних правовідносин, то суд виходить із такого. Так відповідно до ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором № б/н станом на 01.06.2023, відповідачкою, зокрема, 16.03.2023 здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом у сумі 88,00 гривень, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК України. За таких обставин перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідачки за кредитом, що узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 31.07.2023, а перебіг позовної давності почав спливати з 16.03.2023, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому заява відповідачки про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved