Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

14.06.2024 р. адвокат Мінгазова Д.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначала наступне. 25 листопада 1995 року, сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району м. Запоріжжя, під актовим записом № 374. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Подальше збереження сім`ї є неможливим. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про поділ майна відсутній. Розірвати шлюб через органи РАЦСу не виявилось можливим, оскільки відповідач ухиляється від явки до вказаних органів. З огляду на вказане, представник позивачки просив укладений між сторонами шлюб розірвати. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, при цьому позивачка звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує, заперечує проти надання строку для примирення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, вказував, що позов визнає, строк для примирення просив не надавати. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Водночас частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 25 листопада 1995 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 374 (а.с. 7). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. Відповідно до вимог статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого статтею 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони мають різні інтереси та погляди, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб слід розірвати. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не просить у позовній заяві відновити дошлюбне прізвище, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу залишити останній прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат у позові не порушується.

Outcome: approved