Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Марченко В.А. звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 листопада 2023 року водій [PERSON] рухався на автомобілі «HYUNDAI TUCSON» реєстраційний номер [NUMBER] по вулиці А. Шалімова в селі с. Софіївська Борщагівка, на перехресті А. Шалімова та вулиця Козацька. 3 другорядної дороги виїхав автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер [NUMBER] , який не надав перевагу, в наслідок чого сталося дорожньо-транспортна пригода; уникнути зіткнення зі сторони [PERSON] не було можливим. Водій автотранспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись на перехресті вулиць А. Шалімова, 31 та вул. Козацька в с. Софіївська Борщагівка, виїхавши з вулиці Козацької на перехрестя, не надала перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній - «HYUNDAI TUCSON» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушила вимоги, п. 16.11 ПДР України.. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.01.2024 року, [PERSON] визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Так, позивач вказує, що ні він, ні відповідач на момент ДТП не мали поліса обов`язкового страхування, внаслідок чого завдані збитки не відшкодовуються у порядку страхової виплати. Окрім того, неможливим є звернення до МТСБУ через відсутність страхування саме у позивача. Відповідно до висновку експертного дослідження № 19928 від 04.12.2023 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу склала 115 729,14 грн. (сто п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять гривень 14 коп.). Крім того, позивач зазначав, що вищевказана матеріальна шкода заподіяла йому моральну шкоду, яка полягає у пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Зазначав, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вказував, що сума в розмірі 10 000,00 грн. є достатньою для відшкодування моральної шкоди. Отже, розрахунок ціни позову, що підлягає стягненню з відповідача складається з матеріального збитку, що становить 115\~729,14 грн. та 10 000,00 грн.\~моральної шкоди, а також пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 3 500,00 грн.. На підставі вище наведеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу: 115\~729 (сто п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 14 коп., витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі: 3 500,00 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 10\~000 (десять тисяч) грн.00 коп., що разом становлять 129 229 (сто двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 14 коп., а також понесені судові витрати. 11.04.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощено позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали клопотання в яких просили суд здійснювати розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначений чинним законодавством порядку. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 22 листопада 2023 року о 08 год. 00 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак [NUMBER] ,, при виїзді з вул. Козацької на нерегульоване перехрестя з вул. Шалімова с. Софіївської Борщагівки Бучанського району Київської області, не надала перевагу в русі автомобілю HYUNDAI, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі по вул. Шалімова та скоїла з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками., чим порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.01.2024 року, [PERSON] визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до висновку експертного дослідження №19928 від 04.12.2023 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу склала 115\~729,14 грн. (сто п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять гривень 14 коп.). На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власників автомобілів «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер [NUMBER] , та «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників автомобілів «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер [NUMBER] , та «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована не була, то відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинна сплатити на користь позивача суму матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити суму матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, у розмірі: 115 729 (сто п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 14 коп. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п. п. 3, 9 постанови від 31.03.1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження. Крім цього, для визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок страхового випадку, позивачем замовлено експертизу. За послуги з проведенням експертизи позивач сплатив 3 500 грн. 00 коп. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved