Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Ткаченко Марія Миколаївна в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - ТОВ «Інфінанс») та відповідачем укладено кредитний договір №0935846080, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №22/06-22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №0935846080 до відповідача в сумі 77417, 05 грн., з яких 7318,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 70098, 06 грн. - заборгованість по відсоткам. 16.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (далі - ТОВ «Качай гроші») та відповідачем укладено кредитний договір №00-3067373, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №27092021, відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №00-3067373 до відповідача в сумі 23220 грн., з яких 10000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 13220 грн. - заборгованість по відсоткам. 27.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та відповідачем укладено кредитний договір №18105-04/2021, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 18.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №18012022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №18105-04/2021 до відповідача в сумі 25000 грн., з яких 10000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 15000 грн. - заборгованість за відсотками. 24.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі - ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та відповідачем укладено кредитний договір №3259819746/683223, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 19.04.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №3259819746/683223 до відповідача в сумі 15940 грн., з яких 4000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 11940 грн. - заборгованість за відсотками. Спірні договори укладено з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. Позивачем не здійснювалися нарахування штрафних санкції відповідачу за спірними договорами. Відповідач не виконував свої обов`язки за спірними договорами, в результаті чого має заборгованість у загальній сумі 141577,05 грн. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. 13.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і призначення її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05.07.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. 30.04.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття до провадження зазначеної цивільної справи та призначено її до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не прибули. Представник позивача просила розглядати справу без її участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №22/06-22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №22/06-22 від 22.06.2022 від 22.06.2022 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5973, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу від 22.06.2022 №20102022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0935846080, заборгованість за основною сумою кредиту 7318,99 грн. та заборгованість по відсоткам 70098, 06 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості від 22.01.2021 за кредитним договором 15.04.2021 заборгованість відповідача становить 77417, 05 грн., з яких 7318,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 70098, 06 грн. - заборгованість по відсоткам. Натомість кредитного договору №0935846080 від 22.06.2022 позивачем до позовної заяви не додано. 16.04.2021 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем укладено кредитний договір №00-3067373, згідно з умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у національній валюті у вигляді кредиту у розмірі 10000 грн. на 30 днів зі строком повернення до 16.05.2021 за процентною ставкою 360% річних, що становить 1,00% на день, а останній зобов`язався повернути кошти кредиту в розмірі 10000 грн., сплатити проценти за користуванням ним в розмірі 3000 грн. (п. 1.2., 1.3., 1.4. 1.7. кредитного договору від 16.04.2021 №00-3067373). 27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №27092021, відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Згідно з витягом з реєстру боржників №2 до договору факторингу від 27.09.2021 №27092021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-3067373, заборгованість за основною сумою кредиту 10000 грн. та заборгованість по відсоткам 13220 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.04.2021 №00-3067373 за період з 16.04.2021 по 27.09.2021 заборгованість відповідача становить 23220 грн. 27.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено кредитний договір №18105-04/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало фінансовий кредит у розмірі 10000 грн. строком на 30 днів до 26.05.2021, перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 1,25% в день, 456,25% річних, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним (розділ І, ІІ кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021). 26.05.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 7 днів до 01.06.2021, до сплати 13750 грн. 02.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 7 днів до 08.06.2021, до сплати 13750 грн. 09.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 7 днів до 15.06.2021, до сплати 13750 грн. 18.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №18012022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 18.01.2022 №18012022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №18105-04/2021, заборгованість за основною сумою кредиту 10000 грн. та заборгованість по відсоткам 15000 грн. 15.05.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та відповідачем укладено кредитний договір №3259819746/683223, згідно з умовами якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» надало фінансовий кредит у розмірі 4000 грн. строком на 30 днів до 13.06.2021 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 2,45% в день, 894,25% річних, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним (розділ І, ІІ кредитного договору від 15.05.2021 №3259819746/683223). 13.06.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та відповідачем укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 15.05.2021 №3259819746/683223, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 30 днів до 13.07.2021, до сплати 6940 грн. 19.04.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги від 19.04.2022 до договору факторингу від 19.04.2022 №19042022-Є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3259819746/683223, заборгованість за основною сумою кредиту 4000 грн. та заборгованість за відсотками 11940 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15.05.2021 №3259819746/683223 за період з 19.04.2022 по 31.08.2022 заборгованість відповідача становить 15940 грн., з яких 4000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 11940 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд зазначає, що позивачем не додано до матеріалів справи договір від 15.04.2021 №0935846080, укладений між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Наданий до суду розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, не містить складових заборгованості, не відображає операцій за кредитним договором. Саме по собі зазначення у реєстрах боржників за договорами факторингу розміру заборгованості не є підтвердженням дійсної суми боргу відповідача. 16.04.2021 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем укладено кредитний договір №00-3067373, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 10000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження як видачі відповідачу кредитних коштів, так і внесення ним грошових коштів на погашення кредиту, до суду надано не було. Наданий до суду розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, не містить складових заборгованості, не відображає операцій за кредитним договором. Саме по собі зазначення у реєстрах боржників за договорами факторингу розміру заборгованості не є підтвердженням дійсної суми боргу відповідача. При зверненні до суду з позовом, окрім копії договору кредиту №№18105-04/2021, позивачем було надано також копії додаткових угод, укладених між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] . Так, 27.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено кредитний договір №18105-04/2021, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 10000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. 26.05.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 7 днів до 01.06.2021, до сплати 13750 грн. 02.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 7 днів до 08.06.2021, до сплати 13750 грн. 09.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 27.04.2021 №18105-04/2021, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 7 днів до 15.06.2021, до сплати 13750 грн. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження як видачі відповідачу кредитних коштів, так і внесення ним грошових коштів на погашення кредиту, до суду надано не було. Наданий до суду першої інстанції розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, не містить складових заборгованості, не відображає операцій за кредитним договором від 27.04.2021 №18105-04/2021, та взагалі наданий щодо іншого кредитного договору (18106-05/2021) та іншого боржника ( [PERSON] ) Саме по собі зазначення у реєстрах боржників за договорами факторингу розміру заборгованості не є підтвердженням дійсної суми боргу відповідача [PERSON] 15.05.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та відповідачем укладено кредитний договір №3259819746/683223, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 4000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом 13.06.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та відповідачем укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 15.05.2021 №3259819746/683223, згідно з якою сторони погодили відстрочення виконання позичальником зобов`язань на 30 днів до 13.07.2021, до сплати 6940 грн. Надання кредиту, відповідно до зазначених вище договорів, здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. А з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Суд відзначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості відповідача за кредитними договорами становить суму, що зазначена у розрахунках заборгованості та в реєстрах прав вимоги до договорів факторингу. Натомість, суд звертає увагу на те, що позивачем не було доведено і розміру заборгованості [PERSON] . Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитними договорами, а відповідач ці кошти отримав. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредиту, до суду надано не було. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договором не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, не містить складових заборгованості, не відображає операцій за кредитними договорами. Саме по собі зазначення у реєстрі боржників за договором факторингу розміру заборгованості не є підтвердженням дійсної суми боргу відповідача. Вказані висновки апеляційного суду гуртуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі. Враховуючи наведене. суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог через їх недоведеність т а необґрунтованість. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed