Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень (а.с. 146-149), зазначив, що відповідачка самовільно зайняла частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,2336 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що при цьому відповідач не є власницею земельної ділянки, якою користується, у розумінні до вимог діючого закнодавства, оскільки у неї відсутні належні правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку; існує лише рішення виконкому сільської ради про виділення останній земельної ділянки 0,16 га. Наразі площа ділянки відповідачки є більшою за рахунок зайняття нею частини ділянки позивача. Відповідачка самовільно зайняла частину ділянки позивача, встановивши на ній паркан і відмовляється його переносити на межу між ділянками. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2336 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених відповідачем на межі з ділянкою позивача паркану та залізобетонних стовпів, до яких паркан прикріплений, перемістивши його на відстань, не менше ніж на 1 (один) метр уздовж всієї межі вглиб земельної ділянки по [ADDRESS] , звільнивши таким чином зайняту земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0,01294 га (129,4 кв. м.) У судове засідання з`явився позивач, якій підтримав свої вимоги. Наголосив, що згідно результатів проведеної експертизи експертом вставлено порушення норм ДБН, оскільки для обслуговування будинку треба відстань не менше одного метра, а паркан відповідачки встановлений на відстані меншій за передбачені норми та стандарти. У судове засідання відповідачка [PERSON] , явку якої судом було визнано обов`язковою, не з`явилась. Представник відповідачки у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Під час розгляду справи була допитана в якості свідка [PERSON] , яка виготовляла у 2023 році технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] (а.с. 177-194). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,2336 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 06 квітня 2001 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-391 (а.с. 10), та державним актом на право приватної власності на землю серії ЖТ 08-06-03 № 000011 від 19 серпня 2002 року (а.с. 11). Право власності позивача на частину вказаної земельної ділянки площею 0,1496 га (в межах державного акту про право приватної власності на землю) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 182208200:05:001:0511 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2019 року (а.с. 12) та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну діялнку (а.с. 13). З рішення виконавчого комітету Глибочицької сілської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 22.04.1994 року №7 [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства у с. Гадзинка (а.с. 16). Відповідачем цей факт не оспорено. У сторін вже виникав спір з приводу користування вказаних спірних земельних ділянок, який вирішувався судом (а.с. 17-21). На виконання вимог ухвали суд від 18.02.2022 року судовим експертом [PERSON] було проведено судову земельно-технічну еквпертизу, висновок якої надано у справу за № 458/09-2022 від 30 вересня 2022 року (а.с. 95-115). Для роз`яснення і доповнення висновку у судове засідання була викликаний судовий експерт [PERSON] , який пояснив, що позивач фактично користується меньшою площею земельної ділянки, в той же час у відповідача перебуває у користуванні більша площа земельної ділянки, яка ій виділялась відповідними компетентними органами. Крім того, зазначив, що згідно норм ДБН Б.2.2-12:2019 - планування та забудова територій, які, серед іншого, регулюють і питання відстаней між будинками, будівлями та спорудами як на власній, так і на сусідніх ділянках, відстаней до меж ділянок, господарських споруд, для обслуговування будинку має бути відстань до забору суміжного користувача земельною ділянкою не менше одного метра. У порушення таких норм відповідачем побудовано паркан, відстань від якого до будівлі позивача становить меньше 1,0 метра, що прослідковується на рис. 10 стор. 28 висновку експерта. Пояснив, що саме земельна ділянка відповідача заважає користуванню своєю земельною ділянкою позивачу. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до п. 6.1.40 та 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій", при розташуванні житлових будінків та громадських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних та пожежних норм, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках. При розміщенні будинків в кварталах, забудова в яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не маенше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покривель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або має бути взаємоузгоджене водовідведення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність порушення [PERSON] права власності [PERSON] на земельну ділянку, яке полягає у встановленні нею на земельній ділянці позивача забору, у зв`язку з чим, вважає занеобхідне задовольнити позовну заяву та зобов`язати відповідачку усунути вказані перешкоди у здійсненні позивачем права користування своїм майном. Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 908,00 грн судового збору та 9440,00 грн витрат на проведення експертизи (а.с. 150-151).

Outcome: approved