Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивачка подала до суду позов про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами, тобто навчанням доньки у Національному університеті «Одеська морська академія» у сумі 19320 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять) грн. В обґрунтування позову представник позивачки адвокат Банар В.В. посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного життя мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2020 року діти проживають разом з позивачкою і на теперішній час старша донька [PERSON] студентка Національного унівеситету «Одеська морська академія». Згідно договору про надання освітніх послуг за денною формою навчання №039-23 МО у даному навчальному закладі загальна вартість освітніх послуг становить 154\~560 грн, в тому числі І-й курс 38640,00 грн, ІІ-й курс 38640,00 грн, ІІІ-й курс 38640,00 грн та ІV-й курс 38640,00 грн. Позивачка сплатила за навчальний рік 2023-2024 вартість навчання доньки у сумі 38640,00 грн, що на її думку є додатковими витратами на утримання неповнолітньої доньки, а тому просить стягнути з відповідача половину вказаної суми. Ухвалою судді від 06 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач отримав 10.05.2024 року та 22.05.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог. Вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 зроблено висновок, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Кушнеренко І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, в обґрунтування чого посилалися на те, що відповідач [PERSON] не працює, не має можливості сплачувати додаткові витрати на утримання дитини, а тим більше, що вибір вищого навчального закладу для доньки з ним ніхто не узгоджував, про платну форму навчання його ніхто не повідомляв. Просили прийняти до уваги заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного життя мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 24, 25). Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Відповідно до копії рішення Теплицького районного суду Вінницької області у справі №144/1316/19 від 24 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22). З копії даного рішення вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну щомісячно, починаючи з 12 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії довідки Національного університету «Одеська морська академія» № 463 від 01 вересня 2023 року (а.с. 26) [PERSON] дійсно зарахована у Наційнальний університет «Одеська морська академія» на перший курс навчально-наукового інституту морського права та менеджменту, за спеціальністю 073 «Менеджмент», наказ №1168 від 15 серпня 2023 року (денна форма навчання, за контрактом). З копії Договору про надання освітніх послуг за денною формою навчання № 039 23/МО від 17.08.2023 року (а.с.10-11) вбачається, що [PERSON] , як замовник для [PERSON] , як здобувача освіти, уклала даний договір із Національним університетом «Одеська морська академія». Предметом договору є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу закладом освіти. Загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання становить 154 560 грн. Вартість освітньої послуги за роками навчання становить: 2023-2024 навчальний рік І-й курс 38640,00 грн, 2024-2025 навчальний рік ІІ-й курс 38640,00 грн, 2025-2026 навчальний рік ІІІ-й курс 38640,00 грн та 2026-2027 навчальний рік ІV-й курс 38640,00 грн. З копій квитанцій №105 від 18.08.2023 (а.с.14) та №179 від 15.12.2023 року (а.с.15) вбачається, що позивачкою [PERSON] було сплачено за навчання [PERSON] кошти на загальну суму 38640 грн. Одержувачем коштів вказано НУ «Одеська морська академія». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома із батьками відповідача, працює напроти магазину ритуальних послуг, власниками якого вони є. Часто бачить відповідача, який працює там водієм ритуального автомобіля. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір`ю відповідача. Останній проживає із нею, ніде не працює, доходів не має, вона повністю його утримує. Про навчальний заклад, куди вступила онука, ні вона, ні її син не знали, з ними ніхто не радився, оскільки спілкування між ними фактично припинено. Положеннями частини другої статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А тому суд критично оцінює показання свідків та до уваги їх не бере. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму ВерховногоСуду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення». Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд бере до уваги посилання сторони Відповідача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, де зроблено висновок, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, однак при цьому враховкє положення ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та приходить до висновку, що понесені витрати щодо навчання дитини стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст.185 СК України. Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено витрати на розвиток здібностей дитини у розмірі 38640 грн. за оплату навчання на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , за навчальний рік 2023-2024 на виконання договору № 039 23/МО від 17.08.2023 року про надання освітніх послуг за денною формою навчання. Вказані витрати підтверджуються матеріалами справи (а.с. 14, 15) і на думку суду не можуть охоплюватися аліментами, які отримує мати на утримання доньок до їх повноліття, оскільки на час стягнення аліментів такі витрати, як оплата за навчання не передбачалися. Позивач просила стягнути з відповідача 50% додаткових витрат, а саме 19320 грн на оплату навчального року 2023-2024 доньки [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату навчання неповнолітньої доньки [PERSON] є саме додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України як фактично понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину, на яку сплачуються аліменти, обумовлені особливими обставинами, а саме, необхідністю здобуття фахової вищої освіти (платної) будучи неповнолітньою. Щодо посилань відповідача та його представника на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, та що ненадання позивачкою доказів про узгодження між сторонами питання щодо навчання [PERSON] , а навчальний заклад було обрано нею на власний розсуд, суд зазначає наступне. З огляду на положення ст. 180 та 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Навчання дитини у закладі вищої освіти з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору. При цьому, суд зауважує, що поняття здібність не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. Як і всі інші індивідуально-психологічні особливості, здібності не даються людині відразу, не є природною властивістю. Здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку. З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем по оплаті за навчання доньки у закладі вищої освіти, пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст. 185 СК України є додатковими. Таким чином, враховуючи, що відповідач, який є працездатним чоловіком, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, дитина потребує додаткових витрат на неї для забезпечення розвитку її здібностей, і ці витрати фактично понесені позивачкою, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч .6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді, повністю покладаються на відповідача. До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження понесених судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, представник позивача [PERSON] адвокат Банар В.В. надав лише ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 8) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 23). Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, не зробив відповідну заяву про те, що подасть такі напротязі п`яти днів, а тому суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, заявленому стороною позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved