Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

12.06.2024 представник позивача Кудіна А.В. звернулася до суду в інтересах ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості: за Кредитним договором № 2504641 від 10.06.2020 в розмірі - 13 821,32 грн.; за Кредитним договором № 05236-11/2020 від 14.11.2020 в розмірі - 8 760,00 грн. Позов обгрунтовано тим, що [PERSON] 10.06.2020 уклав із ТОВ «Авентус Україна» кредитний договір № 2504641, 14.11.2020 із ТОВ «ФК «Інвеструм» кредитний договір № 05236-11/2020. Наразі право вимоги за цими договорами має Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі договорів факторингів. Ухвалою суду 13.06.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представником позивача - адвокатом Бородіним Д.В. на адресу суду 11.07.2024 подано відзив на позовну заяву, зі змісту якої останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за не доведеністю та стягнути на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн (а.с.65-83). 12.07.2024 наелектронну адресу суду від представника позивача Романченко Д.П. надійшла відповідь на відзив, зі змісту якого остання просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.84-136). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання 16.07.2024 не з`явилася, подав до суду заяву, зі змісту якої просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідно них визначив правовідносини, що склалися між сторонами. 10.06.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2504641 на суму 5000.00 грн, строком на 30 днів, тобто до 10.07.2020, знижена процентна ставка 3,66% (0,01% в день), стандартна процентна ставка 695,40% річних (1,90% в день), шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно графіку платежів за договором про надання споживчого кредиту № 2504641 від 10.06.2020 [PERSON] за 30 днів користування коредитними коштами в сумі 5000 грн., мав би сплатити 15,00 грн. нарахованих процентів, що разом повинно було становити 5015,00 грн. Договір № 2504641 від 10.06.2020, графік погашення платежів, як додаток №1 до договору та паспорт споживчого кредиту, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М346311, 10.06.2020 о 16:35:06 (а.с.7-12) 30.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 30062021, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 30.06.2021 до Договору факторингу № 30062021 від 30.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 13821,32 грн., з яких: - 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8821,32 грн. - сума заборгованості за відсотками; Згідно розрахунку заборогованості (а.с.17) , [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2504641 за період з 30.06.2021 по 30.04.2024 в розмірі 13821.32 грн., з яких: - 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8821,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. Картка обліку заборгованості за договором № 2504641 від 10.06.2020 містить відомості, що станом на 29.06.2021 борг за кредитом- 5000,00 грн, нараховано відсотків по 31.03.2021 включно -25840,00 грн, а сплачено 14455,00 грн, що становить різницю в сумі 11385,00 грн. (а.с.108-127). 14.11.2020 між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 05236-11/2020 на суму 3000,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 13.12.2020, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 584,0% річних від суми кредиту в розрахунку 1,60% на добу, тип процентної ставки - фіксована. У разі погашення кредиту протягом 7 днів діє акційний період і нарахування проценті здійснюється за ставкою 0,01% на добу, з 8 дня ставка - 1,60% на добу. В розділі 7 Договору вказано рахунок позичальника [NUMBER]. 14.11.2020 між [PERSON] та ТОВ «Інвеструм» підписано додаток №1 до договору № 05236-11/2020 в якому погоджено графік розрахунків та сукупна вартість кредиту, так відповідач мав сплатити за 30 днів користування кредитом - 3000,00 грн самого кредиту та 1440,00 грн відсотків з розрахунку 1,60% за день користуання кредитом (а.с.25) Договор № 05236-11/2020 та додаток №1 до нього підписано [PERSON] електронним підписом W46455 (а.с.23-24) 15.12.2020 [PERSON] звернувся до директора ТОВ «ФК «Інвеструм» з заявкою про продовження дії договору № 05236-11/2020 від 14.11.2020 на 7 днів (а.с.27) . Згідно додаткової угоди №2 від 15.12.2020 до кредитного договору № 05236-11/2020 від 14.11.2020 сторони погодили продовження строку дії договору до 22.12.2020 на суму 3000,00 грн але під 2,20% в день , тобто [PERSON] мав сплатити 462,00 грн відсотків за користування 3000,00 грн, а всього 3462,00 грн за 7 днів. Рахунок позичальника [NUMBER]. Додаткову угоду підписано електронним підписом W83851 (а.с.27) 16.12.2020 [PERSON] звернувся до директора ТОВ «ФК «Інвеструм» з заявкою про продовження дії договору № 05236-11/2020 від 14.11.2020 на 30 днів (а.с.26) Згідно додаткової угоди №2 від 16.12.2020 до кредитного договору № 05236-11/2020 від 14.11.2020 сторони погодили продовження строку дії договору до 15.01.2021 на суму 3000,00 грн але під 2,20% в день , тобто [PERSON] мав сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 1980,00 грн та 3000,00 грн. кредиту, а всього 4980,00 грн за 30 днів. Додаткову угоду підписано електронним підписом W24478 (а.с.34) Згідно довідки від 28.05.2024 № 5803/05 ТОВ "Платежі онлайн" як технологічний оператор платіжних послуг повідомив, що на сайті Торговця через платіжний сервіс ""Platon" було провежено транзакцію на 3000,00 грн на картку [NUMBER] (а.с.128). 11.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 11.08.2021 до Договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 (витяг з Реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 8760 грн., з яких: - 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5760,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; Згідно розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 05236-11/2020 від 14.11.2020 за період з 11.08.2021 по 30.04.2024 складає 8760 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, а 5760,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.32) Таким чином суд встановив, що між сторонами існують правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Правовий висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що Кредитний договір № 2504641 від 10.06.2020 та Кредитний договір № 05236-11/2020 від 14.11.2020, як і додаткові угоди №2 від 15.12.2020 та 16.12.2020 були укладені з [PERSON] з дотриманням вимог законодавства, підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, та при його укладенні погоджено всі істотні умови кредитування (сума кредиту, строк кредитування, відсотки за користування кредитом в залежності від дати погашення кредиту ). Разом з тим, суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Суд же тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, відповідно з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, має бути доведеним надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Суду в якості доказів отримання [PERSON] грошових коштів від ТОВ «ФК «Інвеструм» за договором № 05236-11/2020 від 14.11.2020 надано довідку ТОВ "Платежі онлайн" від 28.05.2024 № 5803/0 5про те, що ТОВ "Платежі онлайн" як технологічний оператор платіжних послуг сайті Торговця через платіжний сервіс ""Platon"провів транзакцію на 3000,00 грн на картку [NUMBER] (а.с.128) . Проте суду не надано договору між ТОВ "Платежі онлайн" та ТОВ «ФК «Інвеструм», довідка 28.05.2024 № 5803/05 не містить ПІБ особи, якій було перераховано грошові кошти лише вказано, що на картку [NUMBER]. Доказів того, що платіжна картка [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] матеріали справи не містять. Суд розуміє, що інформація про держателя банківської картки містить банківську таємницю та не може розкриватися за запитом неуповноваженої особи. Разом з цим позивач не був позбавлений права на звернення до суду з клопотанням (при подачі позову) про витребовування доказів з банку в порядку ст. 84 ЦПК України. Проте, такого клопотання суду подано не було, а як вже зазначено вище суд сам докази не збирає, а лише сприяє сторонам в цьому за наявності належних підстав. В свою чергу, доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України) Доказів того, що відповідач отримав від ТОВ «Авентус Україна» 5000,00 грн також не надано. При цьому суд не оцінює в якості доказів (а.с.129-133) оскільки долучені представником відповідача в якості доказів таблиці не містять назви, ніким не підписані. Отже, суду не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 5000,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов договору № 2504641 від 10.06.2020; грошових коштів в сумі 3000,00 грн. отриманих від ТОВ «ФК «Інвеструм» на виконання умов договору № 05236-11/2020 від 14.11.2020, та додаткових угод №2 від 16-16 грудня 2020 року Оскільки належних та допустимих доказів отримання коштів відповідачем за договорами № 2504641 від 10.06.2020 та № 05236-11/2020 від 14.11.2020 суду не надано, то відповідно і позивач не довів, що набув права вимоги до відповідача. При цьому суд не надає оцінки праввильності нарахування відсотків, оскільки не доведено сам факт видачі кредитних коштів. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через недоведеність, що не перешкоджає повторно звернутися до суду, за наявності інших доказів. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивач сплатив судовий збір при подачі позову і йому в задоволенні позову відмовлено, то відповідно такі судові витрати позивачу не відшкодовуються та покладаються на позивача. Щодо клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так представник відповідача долучив до відзиву в якому міститься клопотання про стягнення судових витрат в сумі 20000,00 грн: - ордер серії АМ №1020996 від 23.06.2024; - свідодоцтво №645 про право на зайняття одвокатською діяльністю Бородіна Д.В. від 12.04.2012 . Тоді як за приписами ч.8 ст.141 ЦПК України докази судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В заяві представника відповідача не має відомостей, що докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судду, отже суд оцінює надані докази про витрати на правничу допомогу під час ухвалення рішення. Оскільки доказів витрат в грошовому еквіваленті суду не надано, суд приймає рішення про відмову в стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача.

Outcome: dismissed