Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

що позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов обґрунтовує тим, що з 21.11.2012 перебуває у шлюбі із відповідачем. За час шлюбу у них народилось двоє дітей. Вже декілька років поспіль стосунки між сторонами сильно погіршились у зв`язку з тим, що відповідач зловживає спиртними напоями, чим ставить сім`ю у важке матеріальне становище, і своєю протиправною ганебною поведінкою створює несприятливе середовище для повноцінного розвитку і нормального виховання дітей. Збереження шлюбу суперечить інтересам дітей та позивача, які мають істотне значення, а тому позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом. Просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, просить залишити з ним дітей на проживання та виховання. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подала відзив на позовну заяву. Вимоги позивача в частині розірвання шлюбу визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Зазначає, що з листопада 2023 року виконала лікування проти алкогольної залежності. Їй здійснили хірургічну імплантацію «підшивку» депо форми протиалкогольного імплантанта препарата «disulfiram» і цей факт підтверджує те, що вона не вживає спиртні напої. З вересня 2022 року вона з дітьми перебуває в Чехії із тимчасовим захистом. Заперечує щодо залишення дітей проживати з позивачем. Після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, однак у відзиві просить справу розглянути без її участі. Вимоги позивача визнає в частині розірвання шлюбу. Дітей просить залишити проживати з нею. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як передбачено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Судом встановлено, що 21.11.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, а їх шлюб існує лише формально. Між ними відсутні усталені відносини притаманні подружжю і сім`ї. Ці обставини сторонами визнаються. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Оцінивши встановлені судом обставини справи, зважаючи на конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки на підставі шлюбу сім`ї вони не створили, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення. У цій справі позивач вимог про визначення місця проживання дітей з ним не заявляв, але просить залишити дітей проживати з ним. Разом з тим, твердження відповідача у відзиві про проживання дітей з нею позивач не спростував. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Позивач не спростував за допомогою належних та допустимих доказів факту проживання дітей разом із матір`ю, як і не подав жодного доказу на підтвердження проживання дітей разом із ним. Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, втім позивачем зазначено у позовній заяві про залишення проживання дітей з ним після розірвання шлюбу, то у розрізі заявленого позову та в межах розгляду цієї цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання дітей. Судом вирішується лише питання про залишення проживання дітей з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вони проживають, відтак суд дійшов висновку про залишення дітей проживати разом із матір`ю. Зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення дітей проживати з матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, оскільки суд лише констатує, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення шлюбних відносин діти залишились проживати разом з матір`ю, що відповідає висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21). Суд не бере до уваги подані представником позивача відеодокази, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. ЦПК України). Представник позивача не обгрунтував неможливість подання цих доказів разом з позовною заявою. Крім того, не надано підтвердження надсилання доказів іншому учаснику справи, що передбачено ч. 9 ст. 83 ЦПК України. На підставі статті 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн., що підтверджується наданою квитанцією, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути 1 211,20 грн. сплаченого ним судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved