Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ), [PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулися до суду з позовом до Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] (далі - [PERSON] ), після смерті якого залишилось спадкове майно, яке прийняли його діти та дружина. [PERSON] (далі - [PERSON] ) та [PERSON] (далі - [PERSON] ) прийняли спадщину після [PERSON] , однак не встигли оформити її, оскільки померли. За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавців. У зв`язку з цим позивачі просять у судовому порядку визнати за ними право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.06.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.07.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі та їхній представник у судове засідання не прибули, представник позивачів подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без їхньої участі, позов підтримав. Представник відповідача у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 10.12.1950 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Ківерцівським Рай ЗАГС Волинської області, актовий запис №114, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.12.1950 (а.с.12). Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями будівельного паспорта № 49 на забудову земельної ділянки; рішення виконкому Цуманської селищної ради депутатів трудящих №20 від 27.10.1969; договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 05.01.1970; акта про відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 25.11.1969 (а.с.17-23). Статтею 22 Кодексу про сім`ю та шлюб України (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 1 ст. 28 Кодексу про сім`ю та шлюб України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки вказаний житловий будинок набутий під час перебування у шлюбі, тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.01.1983 (а.с.10). Спадщину після смерті [PERSON] , а саме: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , прийняли його дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , тобто по 1/6 частки вказаного будинку, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ; свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.02.1949; довідками Цуманської селищної ради від 29.12.2023 №637, від 05.04.2024 №284; від 19.01.2024 №44 та від 19.07.2024 №439 (а.с.12, 14, 24-26, 85). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.01.1987 (а.с.11). Як вбачається із заповіту, посвідченого 29.08.1983 Цуманською селищною радою народних депутатів Ківерцівського району Волинської області за реєстровим №89, [PERSON] розпорядилася належним їй житловим будинком з надвірними будівлями, що заходиться в [ADDRESS] , на користь дочки [PERSON] . Заповіт не змінено та не скасовано (а.с.16). Відповідно до спадкової справи [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.50-60). Однак постановою від 30.05.2024 №557/02-31 державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.36). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.08.2021 (а.с.13). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Цуманської селищної ради від 29.12.2023 №637 (а.с.24). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] шляхом спільного проживання, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.1974 та копією спадкової справи (а.с.61-75). Однак постановою від 12.02.2024 №164/02-31 державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.34). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачали, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст. 1266 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлих спадкодавців унеможливлює спадкоємцям - позивачам у справі оформити свідоцтва про право на спадщину. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved