Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи заявлені вимги наступним. 07.07.2018 в м. Києві на вул. Гончара, 42 сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з [NUMBER] з вини водія автомобіля «AUDI Q7» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2018 по справі №761/26401/18, [PERSON] було визнано винним у скоєному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Позивачем фактично було оплачено відновлювальний ремонт свого транспортного засобу в ФОП [PERSON] на суму 55 338,00 грн. Крім того, Позивачем також були понесені фактичні витрати, пов`язані з ремонтом (рихтовкою) пошкоджених дисків коліс мого автомобіля на суму 955,00 грн. та з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання на суму 940,00 грн. Представник позивача зазначає. що загальна сума завданих збитків становить 57 233,00 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «AUDI Q7» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «СК «УСГ» за договором (полісом) №АК/7731659, страхова компанія сплатила Позивачу страхове відшкодування в розмірі 28 515,00 грн. У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 28 718,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 853,69 грн., інфляційні збитки в розмірі 2 995,29 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судові втрати. ??? Провадження у справі відкрито 11.01.2021, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог - стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 5 126,16 грн. та інфляційних збитків в розмірі 20 555,40 грн. Заперечень щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення від сторони позивача в адресу суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, проо день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомил. Правом на поачу відзиву не скористася. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 07.07.2018 в м. Києві на вул. Гончара, 42 сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля AUDI Q7 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2018 по справі №761/26401/18, [PERSON] було визнано винним у скоєному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно полісу № АК/7731659 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Приватним акціонерним товариством «СК «УСГ»(копія Полісу наявна в матеріалах справи). Як зазначає представник позивача, страхова компанія ПАТ «СК «УСГ`сплатила [PERSON]. страхове відшкодування у розмірі 28 515,00 грн. Разом з тим, позивачем було оплачено відновлювальний ремонт транспортного засобу у сумі 55 338,00 грн. За таких обставин представник позивача просить суд стягнути з винуватця дорожньо-транспортної пригоди різницю між фактичним розміром шкоди і здійсненою страховою виплатою у розмірі 28 718,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 853,69 грн., інфляційні збитки в розмірі 2 995,29 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судові втрати. Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). До таких висновків дійшов Верховний Суд у справі № 522/15636/16-ц (постанова від 11.12.2019). Так, як свідчать матеріали справи транспортний засіб фактично відремонтований, розмір збитків понессених позивачем має визначатися як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на відновлення транспортного засобу. Як вже зазначалось витрати позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу становили 55 338,00 грн. Доказів зворотного під час розгляду справи встановлено не було. За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). За встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і здійсненою страховою виплатою у розмірі 28 718,00 грн. Також представник позивача просить стягнути з [PERSON] інфляційні збитки та 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Так, за розрахунком наданим представником позивача, який було перевірено під час розгляду справи 3% річних за період з 08.07.2018 по 18.06.2024 становлять 5 126,16 грн., інфляційні втрати - 20 555,40 грн. Зважаючи на викладене, наявні підстави для задоволення позову і в цій частині. Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, представник позивача вказує, що неправомірні дії [PERSON] спричинили [PERSON] моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях, хвилюванні та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості користування ним , оскільки транспортний засіб втратив свій попередній вигляд та експлуатаційні характеристики, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц Отже з урахуванням тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах позивача, часу та зусиль, що знадобились позивачеві для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку , що на користь позивача з метою компенсацію моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути суму у розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). На підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу надано договір № 11-2020, укладений між позивачем та адвокатом Остроух Миколою Валерійовичем 29.07.2020 , Акт від 14.08.2020 про надання правничої допомоги зп договором № 11-2020 від 29.07.2020, який містить опис виконаних робіт та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3 від 14.08.2020 щодо сплати послуг за надання правової догомоги у розмірі 10 000,00 грн.. Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачами в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось. Отже розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial