Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. Вимоги заявника мотивовані тим, що [PERSON] , [INFO] 01.03.2001 року була прийнята на посаду в.о. головного бухгалтера до Сніжнянського гірничого технікуму по переводу із Вузла виробничо-технічного зв`язку Виробничого об`єднання «Сніжнеантрацит». 26.03.2001 року заявниця була переведена на посаду головного бухгалтера. 05.10.2015 року, на підставі Наказу МОН ДНР № 667 Снежнинський горний технікум був перейменований в Державний професійний навчальний заклад «Сніжнянський гірничий технікум». 31.03.2016 року на підставі наказу № 55 від 31.03.2016 року заявниця була присвоєна категорія «спеціаліст першої категорії». 06.04.2016 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 21-к від 01.04.2016 року. Це підтверджується записом в трудовій книжці № [NUMBER] , [NUMBER] . Також факт існування трудових відносин між заявницею та Сніжнянським гірничим технікумом підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу виданими Пенсійним фондом України за формою ОК-5. Після звільнення з роботи зі Сніжнянського гірничого технікуму [PERSON] не працювала, так як доглядала за своєю матір`ю [PERSON] яка була людиною похилого віку та померла у 2020 році у віці 83 років. Після початку повномасштабної війни з боку російської федерації на території Донецької області заявниця була вимушена переїхати на підконтрольну державі Україні територію - до [ADDRESS] , де проживає з березня 2022 року та по сьогоднішній день, та де заявниця була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою ВПО (довідка № 3244-70001752447 від 31 березня 2023 року). При виїзді зі Сніжного [PERSON] , не змогла звільнитись в установленому законом порядку, оскільки підприємство вже було не підконтрольне державі Україна. Більше до своїх трудових обов`язків в Сніжнянському гірничому технікумі не приступала. На даний час у заявниці виникла необхідність розірвати трудовий договір, для того, щоб працевлаштуватись, але фактично позбавлена такої можливості. Місцезнаходженням, робочого місця [PERSON] було м. Сніжне Донецької області. У зв`язку із збройною агресією російської федерації заявник вимушена була переїхати до села Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 3244- 70001752447 від 31 березня 2023 року. При виїзді з м. Сніжне [PERSON] , не мала можливості звільнитися в установленому законом порядку, оскільки залишилася на непідконтрольній Україні території. На даний час юридично відносини з роботодавцем дійсні, при цьому фактично роботу заявник припинив. Заявник має намір працевлаштуватися у м. Києві, або в Київській області, але через оформлені трудові відносини зі Сніжнянським гірничим технікумом не має можливості цього зробити. Відповідно до пункту 52 розділу ХІ Закону України «Про зайнятість населення» та частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що під час дії воєнного стану для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України. 07.03.2024 року [PERSON] , усно звернулась в Бучанську філію Київського обласного центру зайнятості для того, щоб припинити трудові відносини із Сінжнянським гірничим технікумом за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. 25.03.2024 року [PERSON] отримала відповідь, в якій було зазначено, що заявниця вважається «зайнятою особою» в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», а факт звільнення згідно українського законодавства необхідно визнавати звернувшись до суду. З цих підстав, [PERSON] , не може реалізувати своє набуте право на отримання статусу безробітної, отримати допомогу по безробіттю, а також знайти нову роботу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Разом з тим, положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Крім цього, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII від 20.10.2014, Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти на окремі території Донецької та Луганської областей. Згідно розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Сніжне Донецької області знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюють на даний час свої повноваження, в тому числі і поштові служби. Таким чином, заявниця не мала можливості подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються. При таких обставинах, враховуючи те, що установа заінтересованої особи знаходиться на непідконтрольній Україні території, поштова служба зв`язку не працює у заявника відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб, окрім звернення до суду, з метою отримання можливості в подальшому реалізовувати своє право на працю. На підставі вище наведеного, заявниця просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 06 квітня 2016 року припинено трудові відносини між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та Сніжнянським гірничим технікумом (ЄДРПОУ: 00173380) відповідно до статті 38 КЗпП України у зв`язку з переїздом на інше місце проживання. 09.04.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі. 08.07.2024 року заявниця через канцелярію суду зареєструвала заяву, у якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, інші особи в судове засідання не з`явилися. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] 01.03.2001 року була прийнята на посаду в.о. головного бухгалтера до Сніжнянського гірничого технікуму по переводу із Вузла виробничо-технічного зв`язку Виробничого об`єднання «Сніжнеантрацит». 26.03.2001 року заявниця була переведена на посаду головного бухгалтера. 05.10.2015 року, на підставі Наказу МОН ДНР № 667 Снежнинський горний технікум був перейменований в Державний професійний навчальний заклад «Сніжнянський гірничий технікум». 31.03.2016 року на підставі наказу № 55 від 31.03.2016 року заявниця була присвоєна категорія «спеціаліст першої категорії». 06.04.2016 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 21-к від 01.04.2016 року. Це підтверджується записом в трудовій книжці № [NUMBER] , [NUMBER] . Також факт існування трудових відносин між заявницею та Сніжнянським гірничим технікумом підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу виданими Пенсійним фондом України за формою ОК-5. Після звільнення з роботи зі Сніжнянського гірничого технікуму [PERSON] не працювала, так як доглядала за своєю матір`ю [PERSON] яка була людиною похилого віку та померла у 2020 році у віці 83 років. Після початку повномасштабної війни з боку російської федерації на території Донецької області заявниця була вимушена переїхати на підконтрольну державі Україні територію - до [ADDRESS] , де проживає з березня 2022 року та по сьогоднішній день, та де заявниця була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою ВПО (довідка № 3244-70001752447 від 31 березня 2023 року). При виїзді зі Сніжного [PERSON] , не змогла звільнитись в установленому законом порядку, оскільки підприємство вже було не підконтрольне державі Україна. Більше до своїх трудових обов`язків в Сніжнянському гірничому технікумі не приступала. На даний час у заявниці виникла необхідність розірвати трудовий договір, для того, щоб працевлаштуватись, але фактично позбавлена такої можливості. Місцезнаходженням, робочого місця [PERSON] було м. Сніжне Донецької області. У зв`язку із збройною агресією російської федерації заявник вимушена була переїхати до села Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 3244- 70001752447 від 31 березня 2023 року. При виїзді з м. Сніжне [PERSON] , не мала можливості звільнитися в установленому законом порядку, оскільки залишилася на непідконтрольній Україні території. На даний час юридично відносини з роботодавцем дійсні, при цьому фактично роботу заявник припинив. Заявник має намір працевлаштуватися у м. Києві, або в Київській області, але через оформлені трудові відносини зі Сніжнянським гірничим технікумом не має можливості цього зробити. Відповідно до пункту 52 розділу ХІ Закону України «Про зайнятість населення» та частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що під час дії воєнного стану для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України. 07.03.2024 року [PERSON] , усно звернулась в Бучанську філію Київського обласного центру зайнятості для того, щоб припинити трудові відносини із Сінжнянським гірничим технікумом за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. 25.03.2024 року [PERSON] отримала відповідь, в якій було зазначено, що заявниця вважається «зайнятою особою» в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», а факт звільнення згідно українського законодавства необхідно визнавати звернувшись до суду. З цих підстав, [PERSON] , не може реалізувати своє набуте право на отримання статусу безробітної, отримати допомогу по безробіттю, а також знайти нову роботу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Разом з тим, положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Крім цього, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII від 20.10.2014, Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти на окремі території Донецької та Луганської областей. Згідно розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Сніжне Донецької області знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюють на даний час свої повноваження, в тому числі і поштові служби. Таким чином, заявниця не мала можливості подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються. При таких обставинах, враховуючи те, що установа заінтересованої особи знаходиться на непідконтрольній Україні території, поштова служба зв`язку не працює у заявника відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб, окрім звернення до суду, з метою отримання можливості в подальшому реалізовувати своє право на працю. Відповідно до статей 3, 221, 231\~КЗпП України в порядку передбаченому\~главою ХV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об`єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. У статті 232 КЗпП України\~визначено, які трудові спори безпосередньо розглядаються в судових і , як правило, це спори про звільнення, і спори про відмови у прийнятті на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006). Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами дослідженими в судовому засіданні, враховуючи, що заявник з об`єктивних причин не може підтвердити у позасудовому порядку факт припинення нею трудових відносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] , заінтересована особа: Сніжнянський гірничий технікум про встановлення факту припинення трудових відносин. На підставі викладеного та

Outcome: approved