Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути зі [PERSON] та [PERSON] належні [PERSON] грошові кошти в сумі 1550 доларів США. Позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] домовилися про купівлю у останньої житлового будинку за 2500 доларів США, з яких 1550 позивач передала [PERSON] в рахунок авансу, а залишок у сумі 950 доларів США домовились передати після оформлення будинку у нотаріуса, про що було складено відповідну розписку. Оскільки [PERSON] запевнила позивачку, що в неї наявні всі документи на будинок, в неї не виникало сумнівів щодо його переоформлення, однак своїх зобов`язань [PERSON] не виконала, достатніх документів на переоформлення будинку не було, а за словами [PERSON] вона тільки займається їх виготовленням, чим порушено умови домовленостей між сторонами та норми ЦК України, що стало підставою звернення до суду. У відзивах на позов поданих 08 листопада 2023 року представник [PERSON] діючи в інтересах відповідачів заперечив проти задоволення позову та зазначив такі факти та обставини. Свою позовну заяву позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що внаслідок ракетних обстрілів з боку російської федерації її будинок в смт. Високопілля був зруйнований та вона почала шукати собі та вона дізналась , що відповідачка [PERSON] продає будинок, яка на той час вже проживала в с. Драбівці, Золотоніського району, Черкаської області. В жовтні 2022 року під час телефонної розмови з відповідачкою [PERSON] позивачка домовились з продажу будинку по [ADDRESS] та 29 жовтня 2022 року позивачка передала в якості завдатку 1550 доларів США відповідачці [PERSON] ,яка являється дочкою [PERSON] , а решту коштів в сумі 950 доларів США домовились передати в травні 2023 року під час укладення договору купівлі продажу. Вказані обставини не оспорюються відповідачкою по справі. Проте в подальшому позивачкою наводяться доводи , які не відповідають дійсності , оскільки позивачка вказує , що нібито [PERSON] заборонила проживати у належному будинку та вимагала сплатити всю суму одразу без передачі документі на будинок, проте такі доводи являються неправдивими так як відповідачка [PERSON] на вказівку [PERSON] передала ключі від будинку та дозволила проживати позивачці та її родині, натомість позивачка отримавши доступ до будинку почала вивозити все майно яке там знаходилось в тому числі побутову техніку (газову плиту) , консервацію , глибинний насос тощо, тобто позивачка і не мала наміру проживати у вказаному будинку, а лише обманним шляхом отримавши доступ до будинку по суті заволоділа майном , що знаходилось в будинку та після того як побутова техніка меблі, продукти харчування були вивезені з будинку позивачка вже втратила інтерес до будинку та відповідно звернулась з позовом до суду. В той же час відповідачка [PERSON] ніяким чином не уникала від укладення договору купівлі продажу, надіючись на доброчесність позивачки , не зверталась до правоохоронних органів з приводу вивезення її майна позивачкою так як надіялась що позивачка розрахується з нею за купівлю продаж будинок на підставі домовленості між ними. Дочекавшись травня 2023 року відповідачка намагалась додзвонитись до позивачки з приводу укладення договору купівлі продажу та отримання остаточного розрахунку та 30 травня 2023 року відповідачка [PERSON] особисто приїхала до смт. Високопілля для укладення договору купівлі продажу всі правовстановлюючі документи були підготовлені до укладення договору проте позивачка не відповідала на телефонні дзвінки. Приїхавши до свого домоволодіння відповідачка [PERSON] тільки виявила що її будинок повністю залишився без меблів , побутової техніки , підвал без консервації , продуктів харчування. Відповідачка перебувала 3 тижні в смт. Високопілля з метою дочекатись зустрічі з позивачкою та укласти договір купівлі продажу проте позивачка жодного разу не відповіла на телефонні дзвінки, навіть її донька відповідачка по справі [PERSON] зустріла позивачку біля пункту видачі гуманітарної допомоги та повідомила , що її мати [PERSON] прибула до смт. Високопілля для укладення договору купівлі продажу, проте позивачка лише відповіла що їй зараз ніколи, тобто твердження позивачки , що в травні 2023 року вона зустрічалась з [PERSON] не відповідають дійсності та являється лише намаганням ввести суд в оману. До матеріалів позову додано розписку в якій чітко вказано, що грошові кошти в сумі 1550 доларів США являються завдатком за продаж будинку.Також згідно розписки написаної позивачкою [PERSON] , вбачається, що позивачка віддала саме завдатку сумі 1550 доларів США в решту в сумі 950 доларів США в травні місяці. Тобто позивачка під час написання розписки чітко розуміла правову природу договірних правовідносин, які виникли у неї та [PERSON] щодо укладення договору купівлі продажу будинку, натомість позивачка отримавши доступ до будинку почала вивозити все майно яке там знаходилось в тому числі побутову техніку (газову плиту) , консервацію , глибинний насос тощо, тобто позивачка і не мала наміру проживати у вказаному будинку, а лише обманним шляхом отримавши доступ до будинку по суті заволоділа майном , що знаходилось в будинку та після того як побутова техніка меблі , продукти харчування були вивезені з будинку позивака вже втратила інтерес до будинку. Тому відповідачка вважає, що з її боку були належними чином виконані свої зобов`язання, та вважала, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі продажу будинку, а саме визначили ціну договору, термін виконання зобов`язання, натомість позивачка фактично ухилилась від виконання свого зобов`язання щодо укладення договору купівлі продажу будинку то в такому випадку згідно ч.1 ст. 571 ЦК внаслідок порушення зобов`язання з боку боржника завдаток залишається у кредитора. В той же час посилання позивачки на ст. 1212 ЦК являється не вірним способом захисту своїх прав так як на думку відповідачки грошові кошти в сумі 1550 доларів США були саме завдатком, а не авансом, як зазначає позивачка по справі. 18 березня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких він зазначив таке. В матеріалах цивільної справи містяться відзиви Відповідача - 1 та Відповідача - 2, в яких останні фактично визнали фактичні обставини з отримання грошових коштів у розмірі 1550 доларів США, однак не визнають позовні вимоги з підстав обрання невірного способу захисту порушеного права, що на переконання Відповідачів є самостійною правовою підставою для відмови у задоволенні позову. Однак, Позивач по справі та її представник не можуть погодитися із такою позицією Відповідачів та вважають її помилковою з огляду на таке. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Враховуючи вищевикладене, слід прийти до висновку, що навіть у разі обрання Позивачем неналежного способу захисту порушеного права, суд має застосувати до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, які підлягають застосуванню для вирішення конкретного спору. Отже, оскільки заявлені позовні вимоги підтверджуються наявними в матеріалах справи фактичними обставинами, зокрема копією розписки [PERSON] від 29.10.2022 р. та копіями матеріалів 1487 від Відділення поліції № 1 Бериславського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Херсонській області, представник вважає, що існують всі правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. На судовому засіданні представник позивача вказав, що [PERSON] домовилась із [PERSON] щодо купівлі у неї будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим вона передала донці останньої в якості авансу 1550 доларів США, домовившись при цьому про необхідність доплати залишку вартості будинку в сумі 950 доларів вже після оформлення правочину. З часом з`ясувалося, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на будинок, у зв`язку з чим позивачка відмовилася від його купівлі висунувши вимогу щодо повернення суми авансу. Оскільки [PERSON] намагалась продати будинок, який їй не належав вона звернулася із відповідною заявою до поліції, де після встановлення усіх обставин відмовили у відкритті кримінального провадження вказавши на наявність цивільно-правових відносин. Заперечує, що вказана сума була завдатком, оскільки відповідного нотаріального посвідчення не відбувалось при передачі коштів. Просив суд стягнути з відповідачів вказану суму. Відповідачка [PERSON] на судовому засіданні підтвердила факт отримання її матір`ю [PERSON] суми в розмірі 1550 доларів США в рахунок часткової плати за будинок [ADDRESS] , але зазначила, що саме внаслідок поведінки позивачки не було укладено договору його купівлі-продажу, яка із нього винесла усі меблі та інші споживчі речі, а пізніше відмовилась заплатити залишок вартості будинку в сумі 950 дол. США. Заперечила проти задоволення позову. Представник відповідачів - [PERSON] зазначив, що дійсно позивач передала [PERSON] вказану суму коштів, але її було передано в якості завдатку. Оскільки укладення договору купівлі-продажу не відбулось внаслідок неправомірної поведінки позивачки, то відповідна сума як завдаток поверненню не підлягає. У задоволенні позову просив відмовити. Відповідачка [PERSON] на судове засідання не з`явилася, від неї не надійшло клопотання про забезпечення її участі у розгляді справи, її інтереси були представлені представником [PERSON] . Вислухавши представників осіб, які брали участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до розписки складеної [PERSON] та розписки складеної [PERSON] вбачається, що 29 жовтня 2022 року [PERSON] було передано [PERSON] гроші в сумі 1550 дол. США в рахунок часткової оплати за будинок та одночасно зафіксовано домовленість про внесення іншої частини вартості будинку в сумі 950 дол. США в кінці травня місця. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 15 грудня 1999 року вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Із вказаних розписок, матеріалів № 1487 за повідомленням [PERSON] , а саме: висновку ДОП ВП № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Гулякіна О. від 26 червня 2023 року, листа заступника начальника СВ ВП № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Марінника М. від 11 червня 2023 року, рапорту від 11 червня 2023 року, протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення або таке, що готується від 17 червня 2023 року, письмових пояснень [PERSON] від 11 червня 2023 року, письмових пояснень [PERSON] від 13 червня 2023 року, рапорту, письмових пояснень [PERSON] від 19 червня 2023 року, листів т.в.о. начальника ВП № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Коновала О. від 26 червня 2023 року та від 11 липня 2023 року, показів свідків допитаних в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт домовленості щодо купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] вказаного житлового будинку, а також пояснень відповідачки [PERSON] та представників сторін суд встановив, що 29 жовтня 2022 року [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 1550 дол. США в рахунок часткової оплати за будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , купівля-продаж якого в подальшому не була оформлена нотаріально. При цьому право власності на вказаний житловий будинок належить [PERSON] . Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані статтею 1212 ЦК України, оскільки відповідно до приписів її частини першої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц. Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, оскільки позивачем було передано кошти в рахунок купівлі житлового будинку [PERSON] , яка не була його власником, у зв`язку з чим відповідна сума не могла вважатися ані авансом, ані завдатком на момент їх передачі, слід констатувати відсутність достатньої правової підстави її отримання [PERSON] , наслідком чого має бути повернення отриманих коштів власнику. Стосовно того, що [PERSON] як донька [PERSON] діяла від імені і в інтересах останньої, а грошові кошти фактично були передані також останній як власниці вказаного житлового будинку, суд зазначає, що із наданих суду доказів вбачається, що саме [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 1550 дол. США, а її представницька роль не підтверджена належаними доказами, зокрема довіреністю, як документом, який передбачений чинним цивільним законодавством для підтвердження відповідних обставин у встановленому порядку. Не було надано суду і доказів того, що фактично вказані кошти були отримані саме [PERSON] , а отже на неї не може бути покладено обов`язку щодо їх повернення. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у частині стягнення коштів в сумі 1550 дол. США з відповідача [PERSON] слід задовольнити та стягнути з неї безпідставно отримані кошти у вказаній сумі, а в частині стягнення вказаних коштів з відповідача [PERSON] слід відмовити. Посилання відповідача [PERSON] на обставини щодо заволодіння позивачем [PERSON] меблями, побутовою технікою та іншими предметами вжитку, які перебували у вказаному будинку, не охоплюються межами судового розгляду у даному провадженні, адже відповідні вимоги не були заявлені відповідачами у зустрічному позові, та самі по собі не можуть вплинути на обов`язок особи, яка безпідставно заволоділа грошовими коштами їх повернути. З огляду на часткове задоволення позову, а саме його задоволення щодо одного відповідача та відмову у задоволенні щодо іншого відповідача, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору слід покласти частково (половина) на позивача та частково (інша половина) на відповідача стосовно якого позовні вимоги були задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: partial