Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно за законом на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті батька, відкрилася спадщина на майно, до складу якої входять також земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,32 га та 0,93 га. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку немає можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів, якими є державні акти на право власності на землю, які обов`язково необхідно подати в оригіналі державному нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом в оформленні права власності на спадкове майно за законом позивачці в усному порядку було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Просить позов задовольнити, визнати за нею право власності на спадкове майно за законом та розглянути справу без участі позивачки. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] , у підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає, надала суду письмові докази на підтвердження відмови від спадкових прав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи здійснюється\~ без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст.\~247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть останнього, серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Осівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 11.04.2024. За життя [PERSON] , належали земельні ділянки, що підтверджується копіями Державних актів на право власності на земельні ділянки серія [NUMBER] та Серія РВ №019193. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю. Як вбачається зі змісту ст. 177, 178 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Також судом встановлено, що після смерті спадкодавиці [PERSON] , відкрилася спадщина на майно, яке складається із земельних ділянок загальною площею 1,32 га та 0,93 га для ведення особистого селянського господарства. На час смерті [PERSON] , проживав за адресою [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , що підтверджується довідкою №292/02 від 29.04.2024 року, яка видана старостою Бережницького старостинського окргу Дубровицької міської ради. В той же час, із наданих суду письмових доказів вбачається, що відповідачка відмовилася від належних їй спадкових прав в користь позивачки [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] - спадкоємцем та [PERSON] спадкодавцем, стверджується свідоцтвом про народження позивачки серія [NUMBER] де її батьком зазначений [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] де її дівоче прізвище вказано « [PERSON] ». Також судом встановлено, що Державним нотаріусом в усному порядку в оформленні права власності на спадкове майно за законом позивачці відмовлено, оскільки не надано оригінали правовстановлюючих документів. Рекомендовано, для реалізації спадкових прав, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказані земельні ділянки, які належали померлому, оскільки оригінал державних актів на право власності на земельну ділянку втрачені. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Як зазначено в п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно ст.1217\~ЦК України, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Незалежно \~від часу прийняття спадщини, вона належить \~спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч.5 ст. 1268 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України) Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємці за законом набувають права на спадкування у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порядок розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств установлено Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року. Згідно п.4-8 Указу розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до постанови КМУ «Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» від 12.10.1995 року № 801, документом, що підтверджує право на пай та його виділення в натурі, є сертифікат, який при вступі у спадщину, серед іншого, надається спадкоємцем нотаріусу. Отже, саме сертифікат засвідчував право власника на земельну частку (пай) і був підставою для виділення земельної ділянки в натурі та отримання правовстановлюючого документу. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не спростовує факту наявності у спадкодавця права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавець фактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Оскільки покійний [PERSON] , за свого життя був власником земельних ділянок, не залишив заповіт, позивачка [PERSON] , являється спадкоємцем за законом першої черги, проте відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки унеможливлює їй оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та знаходить підстави визнати, що [PERSON] , набула право власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст.1258, ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Окрім того відповідач позов визнав, а як зазначено у ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання про повернення сплаченого\~\~при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить. На підставі наведеного,

Outcome: approved