Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до ТОВ «АЛЬФА\~ПЛЮС»\~про\~стягнення заробітної\~плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за 6 місяців. Просив стягнути з ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» на його користь 394 326, 26 грн, у тому числі: 21 454,61 грн - заробітної плати за 7 відпрацьованих робочих днів у грудні 2021 року; 113 813, 43 грн - компенсації за 72 дні невикористаної щорічної відпустки; 259 058, 22 грн - середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку, обмежений шістьма місяцями. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.12.2017 він був призначений на посаду генерального директора ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» та звільнений із займаної посади 09.12.2021. Однак відповідачем не нараховано та не проведено з ним розрахунок за грудень місяць 2021 року, в якому він відпрацював 7 робочих днів, а тому з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за вказаний період часу, що становить 21 454,61 грн (розрахунок заробітної плати за 7 відпрацьованих робочих днів у грудні 2021 року: 67428,76грн/22 робочих дні *7відпрацьованих робочих днів =214 54,61 грн, де 67\~428,76грн - нарахована заробітна плата; 22 - кількість робочих днів у грудні 2021 року;7 - кількість відпрацьованих днів у грудні 2021 року. Окрім того, позивач просить стягнути компенсацію за 72 дні невикористаної відпустки в розмірі 113813,43 грн. (розрахунок компенсації за 72 дні невикористаної відпустки: 725445,29 грн./354*72=147548,16 грн. - 33734,75 грн. = 113813,43 грн., де 725445.29 грн. - нарахована заробітна плата за 12 місяців з 01.12.2020 по 30.11.2021; 33724,75 грн. - виплачена в грудні 2021 року сума компенсації за невикористану відпустку) та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців сума в розмірі 259 058,22 грн ( розрахунок середнього заробітку за весь час затримки, але не більш як за шість місяців: 43 176,37 \~ \~ \~ \~грн*6 міс = 259058,22 грн, де 43\~176,37 грн - середньомісячна заробітна плата. Таким чином, загальна сума що підлягає стягненню з відповідача становить 394326,26 грн. Покликаючись на неотримання письмового повідомлення про нараховані суми, що підлягають до виплати при звільненні, позивач зазначає про дотримання строків звернення до суду із даним позовом. Не погоджуючись із позовними вимогами, представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому вказав, що [PERSON] звільнений із посади генерального директора ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» 01.12.2021 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу (розпорядження) № 99 К від 01.12.2021 про припинення трудового договору згідно з поданою ним заявою від 01.12.2021. У наказі зазначено про необхідність виплати відповідачу компенсації за 72 дні невикористаної щорічної відпустки. Наказ (розпорядження) № 99 К від 01.12.2021 про звільнення позивача із займаної посади прийнятий керівником підприємства [PERSON] , який призначений на посаду генерального директора ТОВ «АЛЬФІ ПЛЮС» на підставі рішення ТОВ «EUROPE CAPSTAL HOLDSNG» в особі члена правління [PERSON] , оформленого протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ «АЛЬФІ ПЛЮС» № 01-12-2021 від 01.12.2021. Представник відповідача стверджує, що із зазначеним наказом (розпорядженням) та із сумами коштів, що підлягають виплаті при звільненні, [PERSON] ознайомлений 01.12.2021, про що свідчить його підпис, а відтак позивач звернувся до суду із пропуском визначеного Законом строку. В обґрунтування своїх заперечень також зазначає, що позивачеві 01.12.2024 були нараховані та виплачені: компенсація за невикористані 72 дні щорічної відпустки в сумі 28\~640,88 грн, з яких утримано військовий збір 440,53 грн та ПДФО в сумі 5\~286,34 грн. Платіжним дорученням за № 2470 від 01.12.2021 грошові кошти в розмірі 23\~641,71 грн перераховані на картковий рахунок позивача, що свідчить про повний розрахунок із позивачем при звільненні, а відтак просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Реалізуючи надане статтею 179 ЦПК України право, позивачем надана відповідь на відзив, у якій [PERSON] , зокрема зазначив, що подані представником відповідача копії документів не відповідають дійсним обставинам справи, сфальшовані, а тому суд не може приймати їх до уваги при ухваленні рішення. На спростування доводів представника відповідача про те, що датою звільнення є 01.12.2024, [PERSON] долучив копію наказу про припинення трудового договору № 99-К від 09.12.2021, копію рішення єдиного учасника ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» № 09-12-2021 від 09.12.2021, копії індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК 5 та форми ОК 7, копію відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела / суми виплачених доходів та утримання податків, витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань із хронологією вчинених реєстраційних дій щодо ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС». Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 21.10.2022, відкрито загальне позовне провадження у справі із викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтрималиповністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті справи. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК Українисуд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.12.2017 [PERSON] призначений на посаду генерального директора ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС». Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛЮС» № 09-12-2021 від 09.12.2021 вирішено звільнити [PERSON] із 09.12.2021 за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України з посади генерального директора ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» на підставі поданої ним заяви. Цим же рішенням з 10.12.2021 на посаду генерального директора ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» призначено [PERSON] , якому доручено, серед іншого, провести реєстраційні дії в Україні, пов`язані зі зміною генерального директора товариства. На виконання рішення № 09-12-2021 [PERSON] 09.12.2021 прийнято наказ (розпорядження) № 99-К про припинення трудового договору та його звільнення згідно із поданою заявою. Позивач працював у ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» до 09.12.2021, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу із Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК 7 та форми ОК 5. Окрім того, зазначені обставини стверджуються відомостями із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела / суми виплачених доходів та утримання податків станом на 25.01.2023. За даними податкової звітності відповідача, [PERSON] у грудні 2021 року відповідачем був нарахований дохід у розмірі 33\~734,75 грн, а 09.12.2021 позивач звільнений із займаної посади. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Достовірними, за змістом ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Інформація про дату звільнення позивача 09.12.2021 об`єктивно підтверджується відомостями реєстрів та наданими позивачем письмовими доказами, а відтак суд вважає їх достовірними та бере до уваги при ухваленні рішення. Водночас надані представником відповідача копії наказу (розпорядження) №99-К від 01.12.2021 та рішення єдиного учасника ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» № 01-12-2021 від 01.12.2021 суд оцінює критично. Представником відповідача не надано суду їх оригінали із посиланням на заволодіння ними позивачем, а інші докази, які б підтверджували факт звільнення [PERSON] 01.12.2021, матеріали справи не містять. Статтею 43\~Конституції України гарантовано право кожного на належні безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21\~Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст.\~116\~КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розрахунок із [PERSON] відповідач у справі не провів, доказів сплати заробітної плати за 7 робочих днів у грудні 2021 року суду не надав, зазначивши, що трудові відносини із позивачем припинені 01.12.2021, а тому суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення. Оскільки позивач у грудні 2021 року відпрацював 7 робочих днів, то на його користь стягненню підлягає заробітна плата за цей період у розмірі: 67 48,76 грн/ 22 робочих дні * 7 відпрацьованих днів = 21\~454,61 грн. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~83\~КЗпП України\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки». Позивач має 72 дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи в товаристві, що не оспорюється відповідачем, а тому ці дні невикористаної відпустки підлягають грошовій компенсації. При визначенні розміру грошової компенсації суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту Порядок). Відповідно до пункту 2Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 3Порядку\~унормовано,\~що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у\~пункті 4\~цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (пункт 7 Порядку). Відповідно до індивідуальних відомостей із Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування нарахована [PERSON] заробітна плата за період із 01.12.2020 по 30.11.2021 становить 725\~445,29 грн, тоді грошова компенсація за невикористані 72 дні відпустки складає: 725\~445,29грн / 354 (кількість днів у році за вирахуванням святкових та неробочих) * 72 дні невикористаної відпустки = 147\~548,16 грн. Позивач стверджує про виплату йому відповідачем у грудні 2021 року грошової компенсації при звільненні у розмірі 33\~734,75 грн, а відтак стягненню підлягають грошові кошти: 147\~548,16 грн 33\~734,75 грн = 113\~813,43 грн. За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідач у справі розрахунок із [PERSON] при звільненні у строки, визначені законодавством про працю, не провів, тому суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки, але не більше як за шість місяців. \~За змістом пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (Пункт 8 Порядку). Оскільки позивач звільнений із займаної посади у грудні 2021 року, то при визначені середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд бере до уваги його заробітну плату за жовтень листопад 2021 року. Тоді середня зарплата [PERSON] становитиме 43 176,37 грн, а розмір відшкодування за час затримки виплати при звільненні за шість місяців: 43 176,37 грн * 6 = 259\~058,22 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність -\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність статтею 257 ЦК України\~установлюється тривалістю у\~три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Законом України № 540-IX\~від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 « Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» було запроваджено із 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року, а відтак встановлений Кодексом законів про працю України строк звернення позивача із позовом до суду не пропущений, тому заява представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає до задоволення. Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3 728,20 грн, в силу приписів ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню із відповідача. Судовий збір у розмірі 992,40 грн за позовну вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved