Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

20 жовтня 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Московчук А.М., звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння по [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку із загальною площею 56 кв.м., із житловою площею 47,32 кв.м., літньої кухні Б1, сараю Г1, душевої Д1, вбиральні Ж1, зливної яки №1, огорожі №2-4, №6-12, водопроводу №12, тротуару, та земеьної ділянки кадастровий номер 1210400000:03:009:0169 площею 0,0556 га. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що [PERSON] , є онукою бабусі [PERSON] , 1932р.н., у бабусі є двоє дітей : [PERSON] , який є дядьком позивачки, та [PERSON] - мати позивачки. Рідний дядько позивачки одружений на [PERSON] , яка за договором купівлі- продажу і є власницею спірного будинку. [PERSON] , [INFO] , як і її чоловік [PERSON] , є громадянами Російської Федерації, які постійно проживають на території Росії. 29 липня 1997 року за договором купівлі-продажу майна, [PERSON] стала власницею житлового будинку за номером [ADDRESS] . Враховуючи, що у сім`ї [PERSON] , заведено було так, що все майно реєструвалося на його дружину [PERSON] , саме тому будинок за договором купівлі-продажу був оформлений на неї. Спірний будинок за задумом [PERSON] купувався для його матері, [PERSON] , з метою вивести її з села Гречане, посилити в будинок у місті. Дядько [PERSON] вважав, що так буде краще для його матері, тому що вся рідня, проживає у місті Кам`янське, і за його задумом мати буде поруч із сім`єю і під доглядом. [PERSON] після набутті права власності на будинок один лиш раз, під час своєї двотижневої відпуски в 2011 році, разом зі своїм чоловіком, [PERSON] навідались у спірний будинок, коли він наважився провідати свою мати, і після того вони ніяким чином не переймалися долею будинку. Єдине що [PERSON] зробила, приватизувала земельну ділянку під будинком. Фактично за будинком доглядала, утримувала, ремонтувала, сплачувала комунальні борги тільки позивачка. Тобто більше ніж п`ятнадцять років позивачка відкрито, постійно користувалася, проживала, доглядала, утримувала житловий будинок [ADDRESS] . В наданій суду письмовій заяві представник позивача адвокат Московчук А.М. підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач [PERSON] підтримала позов, пояснила, що мешкає у спірному будинку з дозволу господарів, тому вважає себе добросовісним набувачем. Допитані у суді свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини, на які посилається позивачка. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 29 липня 1997 року за договором купівлі-продажу майна, [PERSON] набула право власності на житловий будинок за номером [ADDRESS] . Згідно наданої позивачкою копії паспорту на ім`я [PERSON] остання є громадянкою РФ. 03 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була винесена Постанова №187 (Зі змінами та доповненнями) «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської федерації», згідно якої «Для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: 2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім безоплатного відчуження на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків; відчуження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб або уповноваженою особою Фонду майна банку, щодо якого Національним банком прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; відчуження права участі в юридичній особі за наявності рішення Кабінету Міністрів України про погодження такого відчуження; відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі, прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, оскільки [PERSON] є громадянином Російської Федерації, тобто особою, пов`язаною з державою-агресором, то відчуження зареєстрованого за ним нерухомого майна, розташованого на території України, заборонено. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 379ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, до суду мають бути надані докази на підтвердження того, що володіння є добросовісним, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Єдиним доказом наданим позивачкою в обгрунтування позову є покази свідків [PERSON] , [PERSON] надані у суді, котрі лише підтверджують факти, викладені позивачкою у позові, і не надають підстав для визнання за позивачкою права власності саме в порядку ст. 344 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним суд вважає відмовити у задоволенні заявленого позову. Судові витрати з урахуванням обставин справи віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed