Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

08.05.2024 позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач є її онуком та за вказаною адресою не проживає з 01.09.2021. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруна О.П. від 13.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31.05.2024. 31.05.2024 розгляд справи відкладено на 03.07.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання сторони вдруге не з`явилися, подали заяви, в яких просять справу розглядати без їхньої участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено,\~що позивач\~є власником\~квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1003, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2015 № 50865513 (а.с. 8-9, 10). У вказаній квартирі, зареєстрований її онук [PERSON] , [INFO] , про що свідчить довідка про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.05.2024 № 3151, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 12). Позивач зазначила, що відповідач з 01.09.2021 у спірній квартирі не проживає, але зареєстрований, що перешкоджає їй розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Актом підтвердження фактичного непроживання особи від 06.05.2024, підписаним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчено те, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з 01.09.2021 (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із квитанції від 08.05.2024 № 4946-3332-6001-7225 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 605,60 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь 605,60 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved