Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

У травні 2024 року позивач через свого представника - адвоката Капля А.С. звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2021 року о 18 год. 58 хв., в районі вул. Дегтярівської, поблизу будинку № 54 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1) Mercedes-Benz Sprinter державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] ; 2) Mitsubishi ASX державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року у справі № 761/32482/21 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та останній не повідомив про його наявність. Вказав, що потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 18.07.2021 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 08.08.2021 року. МТСБУ відшкодувала завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП, здійснивши регламентну виплату у розмірі 69 380,39 грн., а також понесло витрати на проведення оцінки автомобіля в розмірі 1 650,00 грн. Тому, просив стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ суму регламентної виплати у розмірі 69 380,39 грн., витрати на проведення оцінки автомобіля в розмірі 1 650,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028,00 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначеного головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановлено повідомити відповідача про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі разом із примірником позовної заяви направляється на адресу його місця проживання, вказану в позовній заяві: [ADDRESS] . Конверт повернувся до суду не врученим. Судом здійснено виклик відповідача шляхом опублікування оголошення. Частина 1 ст.131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його проживання призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, із постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року у справі № 761/32482/21 (провадження 3/761/8928/2021) суд встановив, що 18.07.2021 року о 18 год. 58 хв., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter (державний номер [NUMBER] ) в районі вул. Дегтярівська, 54, у м. Києві, всупереч п. 2.3. (б), 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, та скоїв зіткнення із автомобілем Mitsubishi ASX (державний номер [NUMBER] ), який рухався на зустріч, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Крім того, водій [PERSON] , [INFO] о 19 год. 34 хв., всупереч п. 2.9 (а) ПДР України, керував автомобілем Mercedes-Benz Sprinter (державний номер [NUMBER] ) ) в районі вул. Дегтярівська, 54, у м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 8). Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, та із застосуванням ст. 36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Як вбачається із витягу ЦБД МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування за державним номерним знаком [NUMBER] поліс на транспортний засіб № [NUMBER] не знайдено (а.с. 9). Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що транспортний засіб Mitsubishi ASX (державний номер [NUMBER] ), 2011 року випуску, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 13). Із полісу № АР/8766088 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладений між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» вбачається, що забезпеченим транспортним засобом є Mitsubishi ASX (державний номер [NUMBER] ), 2011 року випуску. Строк дії договору: з 30.09.2020 року 00:00 по 29.09.2021 року включно (а.с. 14). 20.07.2021 року [PERSON] подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 18.07.2021 року о 18 год. 55 хв. (а.с. 12). Зі звіту № 210723-226312 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 09.08.2021 року, виконаного ФОП [PERSON] , вбачається, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Mitsubishi ASX (державний номер [NUMBER] ), становить 76 879,74 грн., включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали (а.с. 17-26). 08.08.2021 року [PERSON] до МТСБУ подано заяву про належне відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок (а.с. 11). Із довідки № 1 від 22.11.2021 року про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих вбачається, що сума до сплати за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.07.2021 року, [PERSON] склала 69 380,39 грн. (а.с. 10 на зв.). МТСБУ видано наказ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, яким постановлено сплатити отримувачу [PERSON] 69 380,39 грн. (а.с. 10). Позивачем надано суду платіжні інструкції, з яких вбачається, що МТСБУ здійснило платіж: [PERSON] у розмірі 69 380,39 грн.; ФОП [PERSON] - у розмірі 1 650,00 грн. (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 41.4 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіяла. При цьому, за ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку щодо відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий отримує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року в справі № 6-2806цс16. Враховуючи викладене, у МТСБУ виникло право вимоги саме до [PERSON] , як до винної особи, в розмірі понесених витрат у сумі 69 380,39 грн. та суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку в розмірі 1 650,00 грн., оскільки відповідач на момент ДТП не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач надає суду платіжну інструкцію № 981448 від 13.05.2024 року, зі змісту якої вбачається, що МТСБУ здійснило платіж у розмірі 3 028,00 грн. із призначенням «… Судовий збір за позовом МТСБУ до [PERSON] ; Святошинський районний суд м. Києва, …» (а.с. 5). Зважаючи на те, що інших доказів на підтвердження судових витрат позивач не надає, суд розглядає питання щодо розподілу судових витрат у межах сплати судового збору. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved