Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 10 квітня 2024 року до суду надійшов позов Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] за участю третьої особи: Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що до органу опіки та піклування Пересипської райадміністрації Одеської міської ради зі Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи стосовно невідкладного відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Відділом поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області до Служби у справах дітей Одеської міської ради направлений лист від 16.02.2024 № 60.3/1782, яким повідомлено, що за адресою: [ADDRESS] , мешканці квартири постійно вживають якісь речовини або алкогольні напої, з ними мешкає їх малолітня дитина, постійно плаче без нагляду. Відносно матері дитини [PERSON] , [INFO] , було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП, матеріали направлені до суду. При неодноразових спільних виїздах спеціалістів Служби, фахівців Центру соціальних служб Одеської міської ради, інспекторів відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за вищевказаною адресою, двері ніхто не відчиняв. За результатами проведених бесід з сусідами, а саме: [PERSON] , було з`ясовано, що [PERSON] дуже рідко виводить малолітню доньку на прогулянки, дитина часто плаче. З квартири відчуваються неприємні запахи. 18.03.2024 під час спільного рейду спеціалістів Служби у справах дітей ОМР, фахівців Центру соціальних служб ОМР, представниками відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження умов проживання з`ясовано, що в квартирі проживають [PERSON] , [INFO] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Квартира трикімнатна, в кімнатах та на кухні антисанітарія, крізь розкидані речі, одяг, сміття, недопалки сигарет, залишки зіпсованої їжі та несвіжої дитячої суміші для годування в пляшці, безліч тарганів, павуків та мух, сморід.Під час відвідування родини, малолітня [PERSON] спала в брудному одязі не по сезону та по ній повзали таргани. Зі слів [PERSON] , вона мати-одиначка, проживає в квартирі, що належить її батьку, який знаходиться за межами України. Мати проживає окремо. Біологічний батько малолітньої [PERSON] , не проживає з ними, інколи приходить. Пояснити, чому в квартирі така антисанітарія, [PERSON] не змогла. На даний час, [PERSON] вагітна, термін вагітності 37 тижнів. Під час здійснення візиту за вищевказаною адресою спеціалістами Служби була викликана бригада швидкої медичної допомоги для огляду малолітньої дитини. 18.03.2024 проведено оцінку рівня безпеки малолітньої [PERSON] , про що складено відповідний акт. При огляді бригадою швидкої медичної допомоги у дитини виявлена температура 37,3, зів гіперемований, дитина потребує госпіталізації. Дитина мала зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, а саме: відчувався неприємний запах, одягнена в брудний одяг, спостерігався низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Дитина не забезпечена належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, належним доглядом. Помешкання, в якому проживає дитина в антисанітарному стані, не придатне для проживання малолітньої дитини. Висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. В подальшому бригадою № 31 швидкої медичної допомоги малолітню [PERSON] доставлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 "Сонечко" Одеської міської ради. Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження № 263р від 20.03.2024 «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] ». Наказом Служби у справах дітей ОМР № 8 від 21.03.2024 дитина взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд: 1) Відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від матері, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; 2) Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі % частини зі всіх видів заробітку (доходу) на користь та на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2024р. відкрито загальне позовне провадження, призначено судове засіданні по справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2024р. закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання представник позивача органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР - Дмитрієва Т.П.не з`явилась, подала заяву в якій підтримала позовну заяву у повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність. Прийнявши участь у попередньому судовому засіданні, просила позов задовольнити, прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, подала до суду заяву якою не визнала позов, просила відмовити у задоволенні позову та розглядати справу у її відсутність. Прийнявши участь у попередньому судовому засіданні, пояснила суду, що не вбачає підстав для відібрання у неї дитини, вона любить свою дитину, прагне її виховувати, піклуватися про її здоров`я, для чого намагається створити всі умови. Дійсно, коли забирали дитину, вона не змогла створити для дитини належні умови, оскільки була вагітна, мала складні життєві обставини, тяжкий матеріальний стан, в квартирі були таргани, однак наразі вона все виправила, привела житлові умови до належного стану, викликала відповідну службу, яка отруїла тарганів, в підтвердження чого надала суду копію договору про надання послуг з дізенсекції, деретизації та дезінфікації, укладеного між ФОП [PERSON] та відповідачкою [PERSON] щодо здійснення санітарно-гігієнічних заходів за адресою: [ADDRESS] . Також, вона народила другу дитину, та наразі проживає з чоловіком, який працює, матеріальний достаток родини змінився, значно покращився. Протягом часу знаходження відібраної дитини у дитячому будинку, вона її постійно відвідує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей ОМР - О. Гусєва до судового засідання не з`явилась, надала заяву якою підтримала позовні вимоги, просила здійснити розгляд справи у її відсутність. Прийнявши участь у попередньому судовому засіданні, заявила клопотання про долучення до матеріалів справи копії Акту обстеження умов проживання від 10.06.2024 року, просила прийняти рішення суду в інтересах дитини. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження від 10.05.2022 № 712, складений Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси). Батьком дитини зазначений [PERSON] . Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де мешкала разом із малолітньою [PERSON] . Батько дитини [PERSON] з родиною не проживав. З клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради вбачається, що Відділом поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області до Служби у справах дітей Одеської міської ради направлений лист від 16.02.2024 № 60.3/1782, яким повідомлено, що за адресою: [ADDRESS] , мешканці квартири постійно вживають якісь речовини або алкогольні напої, з ними мешкає їх малолітня дитина, постійно плаче без нагляду. Відносно матері дитини [PERSON] , [INFO] , було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП, матеріали направлені до суду. При неодноразових спільних виїздах спеціалістів Служби, фахівців Центру соціальних служб Одеської міської ради, інспекторів відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за вищевказаною адресою, двері ніхто не відчиняв. За результатами проведених бесід з сусідами, а саме: [PERSON] , було з`ясовано, що [PERSON] дуже рідко виводить малолітню доньку на прогулянки, дитина часто плаче. З квартири відчуваються неприємні запахи. 18.03.2024 під час спільного рейду спеціалістів Служби у справах дітей ОМР, фахівців Центру соціальних служб ОМР, представниками відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження умов проживання з`ясовано, що в квартирі проживають [PERSON] , [INFO] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Квартира трикімнатна, в кімнатах та на кухні антисанітарія, крізь розкидані речі, одяг, сміття, недопалки сигарет, залишки зіпсованої їжі та несвіжої дитячої суміші для годування в пляшці, безліч тарганів, павуків та мух, сморід.Під час відвідування родини, малолітня [PERSON] спала в брудному одязі не по сезону та по ній повзали таргани. Відповідно до протоколу бесіди від 18.03.2024 року, [PERSON] є мати-одиначкою, проживає в квартирі, що належить її батьку, який знаходиться за межами України. Мати проживає окремо. Біологічний батько малолітньої [PERSON] , не проживає з ними, і ніколи не приходить. Пояснити, чому в квартирі така антисанітарія, [PERSON] не змогла. На даний час, [PERSON] вагітна, термін вагітності 37 тижнів. Під час здійснення візиту за вищевказаною адресою спеціалістами Служби була викликана бригада швидкої медичної допомоги для огляду малолітньої дитини. 18.03.2024 проведено оцінку рівня безпеки малолітньої [PERSON] , про що складено відповідний акт. При огляді бригадою швидкої медичної допомоги у дитини виявлена температура 37,3, зів гіперемований, дитина потребує госпіталізації. Дитина мала зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, а саме: відчувався неприємний запах, одягнена в брудний одяг, спостерігався низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Дитина не забезпечена належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, належним доглядом. Помешкання, в якому проживає дитина в антисанітарному стані, не придатне для проживання малолітньої дитини. Висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. З метою вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дітей, малолітню [PERSON] , [INFO] , було доставлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 "Сонечко". Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження № 263р від 20.03.2024 «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] ». Наказом Служби у справах дітей ОМР № 8 від 21.03.2024 дитина взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. В ході розгляду судом справи, представником третьої особи було надано до суду Акт обстеження умов проживання від 10.06.2024 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого вбачається, що на момент відвідування в квартирі чисто, в наявності меблі, техніка, продукти харчування. В квартирі крім [PERSON] проживає дитина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Стосунки доброзичливі. В ході бесіди мати дитини [PERSON] попереджена про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Згідно копії договору про надання послуг з дізенсекції, деретизації та дезінфікації, укладеного між ФОП [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , в кв. [ADDRESS] здійснено санітарно-гігієнічні заходи. Вирішуючи вимогу позивача щодо відібрання малолітніх дітей, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно з ч. 5 ст. 170 СК України до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає, застосовуються положення частин першої - третьої цієї статті. Виходячи з аналізу зазначених положень ст. 170 СК України, суд доходить висновку, що підставами для відібрання дитини є: залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання; безпосередня загроза для життя або здоров`я дитини. Судом при розгляді справи встановлено, що зазначених у ст. 170 СК України підстав для відібрання малолітньої дитини у відповідачки, наразі немає, оскільки вона покращила умови проживання свої та малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] , про що представником третьої особи надано відповідні докази, змінила свої ставлення до виконання батьківських обов`язків, усвідомила свої попередні помилки. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У даному випадку, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини зміни відповідачем [PERSON] умов свого проживання, та ставлення до виконання батьківських обов`язків, в бік покращення, що підтверджено: Актом обстеження умов проживання від 10.06.2024 року за адресою: [ADDRESS] ; договором про надання послуг з дізенсекції, деретизації та дезінфікації, укладеним між ФОП [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Суд враховує, що протягом часу відібрання у неї дитини [PERSON] , відповідачка навідувала постійно дитини, з метою збереження зв`язку із донькою. Також, суд приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] , надані у судовому засіданні, згідно яких вона пояснила що розуміє всю відповідальність за дитину, готова її нести, належним чином виконуючи всі свої батьківські обов`язки. Наразі, матеріальний стан відповідачки змінився у сторону покращення, вона проживає разом із [PERSON] , який працює та забезпечує родину. Суд виходить із того, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, а тому враховуючи що відповідачка [PERSON] усвідомила свої попередні помилки зроблені у вихованні дитини, змінила умови свого проживання, та ставлення до виконання батьківських обов`язків, в бік покращення, що підтвердила належними та допустимими доказами, суд вважає що найкраще відповідати інтересам дитини буде її проживання із рідною сім`єю. З огляду на викладене, негайної необхідності у відібранні дитини із застосуванням заходів примусового виконання рішення суду на даний час не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених, в тому числі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У такому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. За ч. 2 ст. 170 СК у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У такому разі орган опіки та піклування зобов`язаний у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Також суд зазначає, що за п. 8 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини. У разі виявлення (підтвердження) за результатами оцінки рівня безпеки дитини фактів безпосередньої загрози її життю або здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки дитина може бути невідкладно направлена до закладів охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з нею або тимчасово влаштована відповідно до п. 31 цього Порядку. Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. У разі надходження та підтвердження інформації про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території села, селища, виконавчий орган відповідної сільської, селищної ради протягом одного календарного дня приймає рішення про невідкладне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, забезпечує її тимчасове влаштування та в день відібрання дитини письмово повідомляє про це службі у справах дітей. Про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. У разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Крім цього суд звертає увагу на Лист Державного Департаменту з усиновлення та захисту прав дитини від 24 лютого 2010 року № 4.1/6-49/630 «Щодо застосування законодавства України (ст. 170 СК) при відібранні дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав», в якому зауважено, що за ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Необхідною умовою передачі дитини другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам є їхня згода на це, яка надається у письмовій формі. І тільки в разі відсутності у дитини будь-яких родичів або неможливості передачі дитини жодній з вказаних фізичних осіб дитина передається органу опіки та піклування, який зобов`язаний забезпечити її тимчасове влаштування, вирішити питання про встановлення опіки чи піклування над нею та вживати заходів щодо захисту її особистих та майнових прав. У виняткових випадках рішення про негайне відібрання дитини від батьків має право постановити орган опіки та піклування. Виняткові обставини при цьому можуть полягати у загостренні хвороби батьків, наявності у дитини тяжких тілесних ушкоджень, крайньому виснаженні дитини внаслідок недостатнього харчування чи виснажливої праці тощо. У вказаних випадках дитина потребує негайної медичної допомоги в умовах стаціонару. Таким чином, відібрання дитини за рішенням органу опіки та піклування є тимчасовим засобом захисту прав дитини. Тривалим засобом захисту прав дитини є рішення суду. Якщо суд відмовив у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав чи позову про відібрання дитини, рішення органу опіки та піклування про відібрання дитини має вважатися таким, що втратило чинність, а дитина має бути повернута тому, з ким вона проживала. Якщо ж протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини не усунуті причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, відноситься створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї та виховання й утримання дітей за принципом родинності. Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому за принципом № 6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір`ю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матір`ю. Згідно із ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на повагу до свого … сімейного життя… Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», яке набуло статусу остаточного 18 березня 2009 року, було визнано порушення ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а саме: було доведено відсутність необхідності у демократичному суспільстві на втручання у здійснення права на повагу до свого сімейного життя. Крім цього Верховний Суд у постанові від 3 травня 2018 року по справі № 214/1048/15-ц зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Враховуючи викладене, суд вважає що у задоволенні позову про відібрання малолітньої дитини необхідно відмовити. Оскільки судом не прийнято рішення про відібрання дитини, тому підстави для задоволення вимог про стягнення аліментів також відсутні. Судові витрати віднести за рахунок держави відповідно до п.14 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed