Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

У травні 2024 позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що протягом 2019 - 2020 років у нього були близькі відносини з відповідачкою [PERSON] . Однак на початку січня 2020 року вони припинили стосунки та він переїхав проживати в м.Сторожинець. З цього часу вони з відповідачкою не спілкувалися. У травні 2024 року [PERSON] повідомила йому, що [INFO] у неї народився син [PERSON] , батьком якого є він (позивач). Він повірив відповідачці та погодився визнати [PERSON] своїм сином, у зв`язку із чим ним та відповідачкою було подано відповідну заяву до відділу РАЦС та внесено зміни до актового запису про народження хлопчика. Втім через деякий час відповідачка повідомила про те, що [PERSON] не є його сином. Оскільки відомості про батька можливо виключити з актового запису про народження дитини лише на підставі рішення суду, він змушений звернувся до суду із даним позовом. Просив виключити з актового запису відомості про нього, як батька малолітнього [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Перший ВДРАЦС м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис, а саме: відомості про батька дитини змінити із « [PERSON] » на відомості «зі слів матері, в порядку ст.135 СК України громадянина України [PERSON] »; по батькові дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зобов`язати Перший ВДРАЦС м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати відповідачці документи, необхідні для підтвердження статусу одинокої матері. 10.06.2024 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги [PERSON] визнала. Зазначила, що між нею на позивачем виникло невелике непорозуміння. Оскільки у неї дружні відносини з [PERSON] , то вона вирішила не погіршувати їх та розповісти йому правду про те, що [PERSON] не є його сином. Оскільки відомості про батька можливо виключити з актового запису про народження дитини лише на підставі рішення суду, просила позов задовольнити. Розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи. Представник [PERSON] - адвокат Мазурашу М.Г. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірителя. Позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] також надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити. Представник Першого відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції причини неявки не повідомив. Письмових пояснень та клопотань до суду не подав. У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Спір між сторонами виник у зв`язку з оспорюванням позивачем факту свого батьківства відносно малолітнього [PERSON] . Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.2 ст.125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ст.126 СК України). Згідно положень ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 вказує, що спорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для встановлення чи оспорювання батьківства проводиться експертиза ДНК. Експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається з метою формування належної, допустимої та достатньої за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (при наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. В результаті проведення ДНК-аналізу на предмет встановлення батьківства ймовірність похибки позитивного висновку становить 0,000001%. Негативний факт батьківства встановлюється із 100% ймовірністю. Як вбачається із результату дослідження №43353-45482 (аналіз ДНК на батьківство), ймовірність батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] становить 0%. Передбачуваний батько виключається як біологічний батько тестованої дитини. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] не доведено. Крім того, відповідачка [PERSON] визнала той факт, що [PERSON] не є біологічним батьком її малолітнього сина [PERSON] . Верховний суд у постановах від 23.10.19, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність кровного споріднення між [PERSON] та дитиною [PERSON] , у зв`язку із чим слід виключити з актового запису відомості про батька. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов`язання Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис №1374, здійснений 07 серпня 2020 року, а саме: відомості про батька малолітнього [PERSON] зазначити «зі слів матері, в порядку ст.135 СК України громадянина України [PERSON] »; по батькові дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також зобов`язати надати відповідачці документи необхідні для підтвердження статусу одинокої матері. При цьому суд виходить з наступного: Згідно з частиною першої статті15, частини першої статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій та другійстатті 2 ЦПК Українизакріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першійстатті 11 ЦПК Українипередбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Судувід 4грудня 2019року усправі №910/15262/18,від 3березня 2020року у справі №910/6091/19,від 16жовтня 2020року у справі №910/12787/17, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. Враховуючи те, що позивач не уповноважений на надання вказівок органу РАЦС щодо внесення конкретних змін до актового запису про народження [PERSON] , оскільки таким право у даному випадку наділена виключно матір дитини, та з цього приводу права [PERSON] зі сторони відповідачки не порушені та не підлягають захисту в порядку судового провадження, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для задоволення вказаних вище позовних вимог.

Outcome: partial