Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилається на те, що 19.03.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці був виданий судовий наказ по справі №727/2490/24, за яким наказано стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи в 11.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що з [PERSON] проживала за однією адресою та в одній квартирі з ним та трьома дітьми: 1) [PERSON] , [INFO] . - дитина позивача від першого шлюбу; 2) [PERSON] - спільна дитина позивача та відповідача: 3) [PERSON] - дитини відповідача від першого шлюбу. Зазначає, що [PERSON] за час подружнього життя ніде не працювала. Позивач посилається на те, що фактично відповідач та троє дітей перебувають на його утриманні, оскільки він є єдиним працюючим членом родини, який забезпечує потреби дітей. Позивач стверджує, що у зв`язку із відсутністю працевлаштування [PERSON] , вона потребує фінансового забезпечення на особисті потреби та потреби дітей, яке систематично отримує від нього, [PERSON] . Окрім цього, зазначає, що [PERSON] його дитина від першого шлюбу, залишився без опіки матері, яка померла [INFO] , та перебуває на його, позивача, одноосібному матеріальному забезпеченні та піклуванні. Вказує на те, що до подачі ним позовної заяви про розірвання шлюбу, діти та відповідач проживали у його квартирі, яка знаходиться в його приватній власності. Стверджує, що особові рахунки на сплату комунальних послуг систематично сплачував він. 3азначає, що з квітня 2024 року по даний час [PERSON] та її дитина від першого шлюбу [PERSON] , та їхня спільна дитина, [PERSON] проживають у нашому спільному будинку за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що він не заперечує факт утримання своїх дітей, не ухиляється від своїх батьківських обов?язків, на момент подачі позовної заяви діти проживають у спільному будинку, разом з колишньою дружиною, тобто відповідачем. Разом з цим, враховуючи те, що cім`я повністю утримується за рахунок заробітної плати та інших його надходжень, позивач вважає, що необхідність у призначенні аліментів на утримання спільної дитини відсутня, але у зв`язку з неможливістю скасування судового наказу він змушений звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом від 19.03.2024 по справі №727/2490/24\~та стягнути з нього до 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рух справи та позиція сторін Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду скерував заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомила, відзив у встановлений судом строк не надала. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно\~ст. 280 ч.1 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив, суд дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, і по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом належними доказами по справі встановлено, що 19.03.2024 року Шевченківським районним судом міста Чернівці був виданий судовий наказ по справі №727/2490/24, за яким наказано стягнути з позивача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи в 11.03.2024 і До досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Як вбачається з акту №21 про фактичне проживання особи від 15.02.2024 року (а.с.10), виданої відповідачу [PERSON] , остання проживала за однією адресою та в одній квартирі з позивачем [PERSON] та трьома дітьми: 1) [PERSON] [INFO] . - дитина позивача [PERSON] від першого шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.09.2009 року (а.с.11); 2) [PERSON] - спільна дитина позивача та відповідача; 3) [PERSON] - дитина відповідачки від першого шлюбу. Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] забезпечує повноцінний розвиток дітей, зокрема, оплачує уроки вокалу [PERSON] в музичній школі, що підтверджується дублікатами квитанції (чека) від 09.11.2023 року та 06.12.2023 року. Також позивач сплачував комунальні послуги щодо будинку в якому проживає відповідач разом з дітьми, і що також підтверджується дублікатами квитанцій. Окрім цього, позивачем до даної позовної заяви додано дублікати квитанцій (чеків), вказуючи, що в період з 06.10.2023 року на день подачі позовної заяви відповідач [PERSON] систематично отримує кошти на власний рахунок (а.с.12-23). [PERSON] дитина позивача від першого шлюбу, залишився без опіки матері, оскільки [PERSON] (перша дружина позивача) померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2017 року (а.с.25). Статтею 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181,\~192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька, в тому числі його погіршення, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150,\~157 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України\~передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до\~ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Згідно з ст. ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин суд приходить до висновку, що фактично позивач [PERSON] займається матеріальним утриманням доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач не заперечує факт утримання своїх дітей, не ухиляється від своїх батьківських обов?язків, на момент подачі позовної заяви діти проживають у спільному будинку, разом з відповідачем. Разом з цим, як встановлено судом, сім`я повністю утримується за рахунок заробітної плати та інших надходжень позивача. Таким чином, обов?язок встановлений статтею 180 СК України забезпечується [PERSON] у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, про необхідність зменшення розміру аліментів що стягуються з позивача за судовим наказом від 19.03.2024 року по справі №727/2490/24 з 1/4 до 1/8 заробітку (доходу) [PERSON] ), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.\~12,\~13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved