Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із вказаним позовом до [PERSON] , в якому прохає стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 5978449 грн та 3% річних в розмірі 73,51 грн, що разом складає 59858,00 грн. Судові витрати прохає покласти на відповідача. Заявлені вимоги\~вмотивовані позивачем тим,\~що 05.01.2024 відповідач [PERSON] отримала від нього позику в розмірі 59784,49 грн, яку зобов`язалась повернути протягом шести місяців рівними частинами кожного місяця, починаючи з січня 2024 року. Граничний строк повернення складає 04.07.2024. Факт передачі коштів підтверджується виданою відповідачем розпискою, оригінал якої знаходиться у позивача. У зв`язку із порушенням відповідачем строків повернення коштів за розпискою позивачем була направлена вимога про дострокове повернення коштів протягом трьох банківських днів з дати отримання вимоги, яка була отримана [PERSON] 27.03.2024. Станом на момент пред`явлення позову відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, позику не повернула, у зв`язку із чим позивач прохає стягнути на його користь суму боргу в розмірі 59784,49 грн та 3 % річних за період з 02.04.2024 по 16.04.2024 в розмірі 73,51 грн, що в загальному становить 59858,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.05.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги ним підтримані повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалась, причин неприбуття до суду не повідомила, із клопотаннями про відкладення розгляду справи з поважних причин не зверталась. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 16.07.2024 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1\~ст.2 ЦПК України). Згідно положень ст.ст.\~12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст.ст.\~526, 530, 598, 599\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч.1\~ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині 1\~ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до правої позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмету договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів передбачена вимогами\~ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг певної суми коштів з зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Судом встановлено, що 05.01.2024 [PERSON] склала розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 59784,49 грн, які зобов`язалась повернути в термін шість місяців рівними частинами кожного місяця, починаючи з січня 2024 року . Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця. 21.03.2024 позивачем на адресу [PERSON] було направлено вимогу щодо дострокового повернення коштів за договором позики в сумі 59784,49 грн, яку відповідачем отримано 27.03.2024. Виходячи із змісту позову відповідач одержані у борг кошти не повернула, що [PERSON] в ході розгляду справи спростовано не було. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31.10.2018 № 707/2606/16-ц. За таких обставин, суд доходить висновку, що наявність розписки від 05.01.2024 у позивача, в даному випадку свідчить про невиконане відповідачем зобов`язання на суму 59784,49 грн. При цьому відповідач не надала належних та допустимих доказів, які б спростовували отримання нею в борг грошових коштів чи їх повернення в обумовлені сторонами строки. За таких обставин, враховуючи що боргова розписка від 05.01.2024 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у неї обов`язку в їх поверненні, який нею не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача та залучений до матеріалів справи під час судового розгляду, тож виходячи з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 59784,49 грн. Пред`являючи позов, [PERSON] також прохає стягнути з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.04.2024 по 16.02.2024, що згідно з наданим розрахунком становить 73,51 грн. Так, у відповідності до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). \~ \~ \~ \~За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Водночас, згідно з пунктом 18\~ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022\~введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти на день ухвалення рішення судом. З огляду на вказані норми суд вважає, що стягнення з відповідача трьох процентів річних, відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 02.04.2024 по 16.04.2024, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в межах стягнення боргу в розмірі 59784,49 грн, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобов`язання задоволенню не підлягають. Питання про\~розподіл судових\~витрат по\~справі суд\~вирішує відповідно\~до ст.141\~ЦПК України, згідно з якою, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1209,71 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial