Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У травні 2024 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Левчишину О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 689804,60 грн., моральну шкоду - 35000 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 29 лютого 2024 року на регульованому світлофором перехресті Оболонського проспекту та проспекту Степана Бандери у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Kona» , д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля "Рено", д.н.з. [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] , який здійснив рух через перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора. За наслідками ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024100000000263 від 01 березня 2024 року внесено відомості за ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у справі № 756/4196/24 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, кримінальне провадження закрито. В результаті протиправних дій [PERSON] позивачу [PERSON] , як власнику транспортного засобу завдано майнової шкоди у загальному розмірі 842 604,60 грн, який частково відшкодовано страховою компанією за договором обов?язкового страхування. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Також посилається, що в результаті неправомірних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди через неможливість використовувати власне майно, порушено звичайний ритм життя, що спричиняє додаткові зусилля, який оцінює в 35000 грн. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2024 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою судді 16 травня 2024 року відкрито спрощене провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою судді 27 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 13 червня 2024 року через канцелярію суду представник позивача - адвокат Левчишина О.В. подала клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду 13 червня 2024 року задоволено частково клопотання представника позивача адвоката Левчишиної О.В. про витребування доказів. Від представника відповідача - адвоката Мельник О.О. 27 червня 2024 року надійшов відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] не визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрите, тому заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача 09 липня 2024 року, надіслала відповідь на відзив, в якому зазначила, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України не звільняє таку особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, просила позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] завдані збитки. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги в повному обсязі та просили задовольнити з підстав та мотивів заявлених у позовній заяві. При цьому позивач повідомив, що рештки пошкодженого автомобіля вирішив залишити собі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи 29 лютого 2024 року на регульованому світлофором перехресті Оболонського проспекту та проспекту Степана Бандери у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Kona», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля "Рено", д.н.з. [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] , який здійснив рух через перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора. За наслідками ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024100000000263 від 01 березня 2024 року було внесено відомості за ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у справі №756/4196/24 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою [PERSON] , а кримінальне провадження за № 12024100000000263 від 01 березня 2024 року - закрито. Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року у справі № 756/4196/24 встановлено, що під час руху [PERSON] допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3 (б), 8.7.3.(е), 8.10, 12.4 ПДР України, створюючи загрозу здоров`ю громадян, рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, виїхав на перехрестя просп. Степана Бандери та просп. Оболонського на червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, внаслідок чого, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Kona»д.н.з. [NUMBER] керуванням водія [PERSON] , який рухався через перехрестя на зелений (дозволяючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, з метою подальшого руху в напрямку вул. Вербова. Порушення вимог ПДР України водієм [PERSON] стало причиною ДТП, що призвело до завдання матеріальної шкоди позивачеві [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на дату ДТП застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217789401, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС». В результаті протиправних дій [PERSON] [PERSON] як власник транспортного засобу зазнав майнової шкоди у загальному розмірі 842 604,60 грн., що підтверджується Звітом № 90/69.03.24 про оцінку вартості матеріального збитку від 12 березня 2024 року, який частково охоплюється страховим полісом за договором обов?язкового страхування. ПрАТ «Страхова група «ТАС» 08 травня 2024 року здійснила страхову виплату в межах ліміту відповідальності 156800 грн. за вирахуванням франшизи у 3200,00 грн, кошти зараховано на банківський рахунок [PERSON] . Таким чином, спір між сторонами виник з приводу стягнення з винуватця ДТП [PERSON] на користь позивача різниці між розміром завданих збитків та сумою виплаченого страхового відшкодування. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід також зазначити, що якщо потерпілий звернувся до страховика, при цьому, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно із звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 90/69.03.24 від 12 березня 2024 року: ринкова вартість КТЗ до пошкодження становила 842604,60 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу 0,00, вартість відновлювального ремонту КТЗ заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai Kona»,д.н.з. [NUMBER] І становить 952956,46 грн, ринкова вартість КТЗ після пошкодження становить 133503,87 грн, вартість матеріального збитку становить 842604,60 грн. З огляду на те, що розмір виплаченого страхового відшкодування, який становить 156800,00 грн не забезпечує компенсацію збитків завданих потерпілому, приходжу до переконання, що вимоги [PERSON] до [PERSON] , як винуватця ДТП є обґрунтованими. Суд не погоджується з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав задоволення вимог [PERSON] у зв?язку із тим, що винуватість [PERSON] у скоєнні ДТП не була встановлена з огляду на наступне. Як було вище зазначено, кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито на підставі ст. 46 КК України. Згідно ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Поряд з цим, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду (Постанова ВС від 10 серпня 2021 року у справі № 161/694/20). При цьому суд враховує, що стороною відповідача не заперечується факт завдання збитків у вигляді пошкодження автомобіля належного позивачу [PERSON] та їх розмір. Також суд враховує, що позивач вирішив залишити належний йому автомобіль «Hyundai Kona», д.н.з. [NUMBER] , вартість якого після пошкодження становить 133503,87 грн. На підставі досліджених доказів, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП на користь [PERSON] слід стягнути матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок злочину, за вирахуванням залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу 552300,73 грн, згідно розрахунку (842604,60- 156800,0 -133503,87 ). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, який згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Як зазначає позивач, йому завдано істотної моральної шкоди, що полягає у негативному впливі на психічне здоров`я. Вказана полія призвела до порушення сну, звичного розпорядку роботи та побуту. Після ДТП позивач змушений уникати транспортних засобів, бо отримав негативний досвід, особисто ставши учасником пригоди, яка призвела до негативних наслідків. Пунктом 9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Щодо заявленого розміру моральної шкоди, що становить 35000 грн, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем вимоги завищені, тому визначаючи суму заподіяної моральної шкоди, суд бере до уваги вище наведене, одночасно враховує ступінь вини відповідача, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначає розмір заподіяної моральної шкоди 5000,00 грн. Саме цей розмір відповідає критерію розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача й не поставить в край тяжке майнове становище відповідача. Щодо розподілу судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 4000,00 грн, які ним понесені згідно квитанції № 90/69.03.24 від 12 березня 2024 року. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору в силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 5573,00 грн, що становить 1% від суму задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial