Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права на приватизацію квартири. Позовні вимоги мотивував тим, що 28.09.2023 року його представником було подано пакет документів на приватизацію квартири [ADDRESS] до Святошинської районної у місті Києві Державної адміністрації. 19.10.2023 року № 32/95 Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація за результатом розгляду на засіданні органу приватизації державного житлового фонду відмовила у приватизації квартири у зв`язку з тим, що відсутня копія ордеру на право зайняття цієї квартири. Вказав, що 19.05.1993 року на підставі Розпорядження про право зайняття житлової площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання № 203 від 19.05.1993, виданого Київським заводом ім. Лепсе, поселився до сімейного гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований з 15.06.1993 року та проживає по теперішній час за даною адресою. Зазначив, що звертався з відповідною заявою до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації для отримання ордеру, у зв`язку з тим, що зазначений гуртожиток був переведений до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва та визначено статус житлового будинку. Листом № 107- 107/ОП/-1037-3096 Святошинської районної адміністрації в місті Києві було повідомлено, що відсутні законні підстави для видачі копії ордеру на квартиру, тому що відсутня інформація стосовно розпорядчих документів щодо видачі ордерів на жилі приміщення у будинку [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] , гуртожиток де він був зареєстрований з 13.11.1984 по 27.04.1993 рік, згідно з відомостями з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної реєстрації не брав участі в приватизації. Також вказав, що згідно даних Акціонерного товариства Державний ощадний банк України він за адресою реєстрації: [ADDRESS] , гуртожиток значиться в списках громадян, які мають право на приватизацію житла. Станом на 2023 рік за адресою його проживання у [ADDRESS] списки на приватизацію житла в банк не надходили, відповідно житлові чеки на приватизацію ним не використовувались, що є підтвердженням, що він не використав своє право на приватизацію нерухомого майна. З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Законів № 500-УІ та № 2842-12 вважав, що має право на приватизацію цієї квартири, так як вселилася 1993 році до квартири на законних підставах, незаконність її проживання у ній ніхто не оспорює, проте, неможливо знайти копію ордеру. Відсутність копії ордера позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, і тому він вимушений звернутися з цим позовом до суду. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 25-26). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 22.01.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація заперечує проти позову, оскільки дана ситуація виникла не з вини органу приватизації, а у зв`язку із неможливістю надати громадянином надати необхідних документів для здійснення приватизації житлового приміщення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, представником позивача до початку судового засідання подана заява про розгляд позовної заяви без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. У судове засідання відповідач явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши у судовому засіданні докази, на які посилаються сторони, у відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, дійшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, розпорядженням № 203 від 19.05.1993 року про право заняття жилої площі, [PERSON] , електрозварювальнику заводу ім. Лепсе була надана житлова площа за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 814/7 від 18.08.2021 року д [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток, з 13.11.1984 року по 07.04.1992 року (тимчасова реєстрація), та з 07.04.1992 року по 27.04.1993 року (а.с. 17). Згідно довідки управління житлово-комунального господарства та будівництва Відділу приватизації державного житла Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації № 290 від 15.08.2023 року [PERSON] , [INFO] , не брав участі у приватизації за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток (а.с. 18). Відповідно до довідки АТ Державний ощадний банк України від 09.02.2023 року № 10026/086/89 [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , гуртожиток, не значиться у списках громадян, які мають право на приватизацію житла (а.с. 19). Відповідно до довідки АТ Державний ощадний банк України від 09.02.2023 року № 100.40/0124/3-23/550 за адресою проживання: [ADDRESS] , списки на приватизацію житла в банк не надходили, відповідно житлові чеки не використовувались (а.с. 20). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Відділу з пиань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.06.1993 року по теперішній час (а.с. 21). Листом № 107- 107/ОП/-1037-3096 від 16.12.2021 року Святошинської районної адміністрації в місті Києві було повідомлено, що відсутні законні підстави для видачі копії ордеру на квартиру, тому що відсутня інформація стосовно розпорядчих документів щодо видачі ордерів на жилі приміщення у будинку [ADDRESS] . Листом № 32/95 від 19.10.2023 року Святошинської районної адміністрації в місті Києві [PERSON] відмовлено у приватизації квартири (а.с. 16). Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 цього Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК УРСР, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з пунктами 69, 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права на приватизацію квартири без ордеру та зобов`язання відповідача вчинити дії по приватизації зазначено квартири без надання копії ордеру є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved