Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

що [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною заявою. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла її матір, [PERSON] . На час смерті матір була зареєстрована по [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилась спадщина за заповітом, оскільки згідно заповіту, який складено [PERSON] , своїм спадкоємцем остання визначила [PERSON] . Заявник спадщину прийняла, оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживала разом з нею. Для оформлення спадщини за заповітом вона звернулась до нотаріуса. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні докази її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом із своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду. Представник заявника адвокат Свирида Г.С. у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення заяви не заперечує. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 06.04.1966. У цьому свідоцтві про народження її батьками записані: [PERSON] (батько) та [PERSON] (матір). Після укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23.06.1993 № 427080. Після розірвання шлюбу із [PERSON] , [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] », підтвердженням чого слугує наявний в матеріалах справи витяг від 25.04.2024 № 00044716123 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. 5 травня 1993 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно та майнові права заповіла [PERSON] . Довідкою Демешківського старостинського округу № 5 Галицької міської ради від 15.04.2024 № 100 підтверджується, що цей заповіт не змінювався і не скасовувася. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.04.2023 № 371141. Із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON] Державний нотаріус Галицької державної нотаріальної контори Кіщук Л.І. постановою від 25.04.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Відмову мотивовано тим, що факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на час смерті не доведений. Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Із свідоцтва від 28.11.2000 про право власності на житловий будинок вбачається, що [PERSON] належав на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] . Довідкою Демешківського старостинського округу № 5 Галицької міської ради від 15.04.2024 № 101 підтверджується, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була одна зареєстрована по [ADDRESS] , але з нею постійно проживала її донька [PERSON] , [INFO] , без реєстрації місця проживання. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Наведений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 р. (справа № 484/747/17). Свідок [PERSON] у заяві від 02.07.2024 повідомила, що [PERSON] її сестра. Вони проживали неподалік одна від одної. Тривалий час, в тому числі і до дня смерті, із [PERSON] проживала її донька, [PERSON] , яка її доглядала. [PERSON] постійно проживала з матір`ю з вересня 2022 року до дня її смерті. Свідок [PERSON] у заяві від 02.07.2024 повідомив, що підтвердив, що [PERSON] на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала з нею у [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 07 листопада 2018 р. у справі № 336/709/18-ц, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). \~ \~ \~ \~Заявником доведено факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з огляду на що заява підлягає до задоволення. Встановлення судом факту постійного проживання заявника із спадкодавцем на час відкриття спадщини має юридичне значення, адже необхідне для оформлення спадкових прав. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved