Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

07 лютого 2024 року адвокат Якуба Галина Олександрівна звернулась до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] у період з 03 грудня 2019 року по 05 грудня 2023 року незаконно перебувала під кримінальним переслідуванням, оскільки їй було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та понад чотири роки вона була змушена доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: одержанні службовою особою неправомірної вигоди для третьої особи за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням службового становища. Так, 20 грудня 2019 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, відповідно до яких у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019270000000486 від 02 грудня 2019 року було виявлено факт вимагання службовою особою органу місцевого самоврядування «М» неправомірної вигоди від громадянина «З» за не вчинення на його користь дій, з використанням службового становища, в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження за № 12019270000000506. Ухвалою слідчого судді Чернігівського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року був наданий дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової дії) аудіо-, відеоконтролю особи, а саме втручання у приватне спілкування [PERSON] без її відома строком до 31 січня 2020 року, саме з цієї дати, на думку сторони позивача, почалось незаконне переслідування позивача. 17 січня 2020 року у приміщенні службового кабінету начальника управління освіти, культури, туризму, сім`ї, молоді та спорту Куликівської селищної ради [PERSON] було проведено обшук, в ході якого були виявлені речі та документи серед яких і особисті речі позивачки мобільний телефон марки Samsung. Того ж дня вона була затримана в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У зв`язку з цим [PERSON] через погіршення самопочуття каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до Куликівської ЦРЛ, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні до 20 січня 2020 року. 18 січня 2020 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19 січня 2020 року до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 19 березня 2020 року включно, яку позивач оскаржила в апеляційному порядку. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2020 року було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та відносно неї обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час. В подальшому, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 березня 2020 року стосовно позивачки було змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час на особисте зобов`язання зі строком дії до 15 травня 2020 року включно. Крім того, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2020 року [PERSON] було відсторонено від займаної неї посади начальника управління освіти, культури, туризму, сім`ї, молоді та спорту Куликівської селищної ради до 20 березня 2020 року. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року вказану ухвалу про відсторонення [PERSON] було скасовано. Крім того, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2020 року було накладено арешт на майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , а саме: на автомобіль марки ВАЗ 21150 та земельну ділянку з кадастровим номером 7422755100:01:003:0251 із забороною відчуження та розпорядження зазначеним майном. Окрім цього в рамках даного кримінального провадження щодо позивачки були проведені негласні слідчі (розшукові) дії, зокрема: аудіо-відеоконтроль особи, тобто втручання у приватне спілкування позивачки без її відома. 27 березня 2020 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 06 квітня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12019270000000506 від 20.12.2019 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та в подальшому за підсудністю скеровано до Куликівського районного суду Чернігівської області. Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2021 року [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з недоведеністю, що в діянні [PERSON] є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Не погоджуючись з зазначеним вироком суду, прокурором у кримінальному провадженні було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні було залишено без задоволення, вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2021 року щодо [PERSON] змінено в частині підстав її виправдання. [PERSON] визнано невинуватою в пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення. Ухвалою Першої судової Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2023 року ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином, [PERSON] незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду завдано моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуків, незаконного арешту на майно, незаконного втручання у її особисте життя внаслідок проведення відносно неї негласних слідчих (розшукових) дій. Мінімальний розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди за обрахунками сторони позивача становить 340 800 грн (7100 гривень * 48 місяців), де 7100 гривень це розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2024 року, але позивач вважає що завдана їй моральна шкода повинна бути оцінена набагато більше, ніж встановлений Законом мінімум грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, а тому оцінює завдану моральну шкоду у розмірі один мільйон гривень, обґрунтовуючи тим, що така шкода полягає у душевних стражданнях, які вона понесла протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а це 48 місяців її життя, душевних страждань, які вона отримала внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності; незаконного повідомлення їй про підозру у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено виключно у виді найтяжчої міри покарання позбавлення волі, душевних страждань, які вона отримала внаслідок незаконного проведення у ході кримінального провадження обшуків; внаслідок незаконного накладення арешту на її майно; внаслідок незаконного втручання у її особисте життя через проведення відносно неї негласних слідчих (розшукових) дій. Крім цього, вищевказані протиправні дії та рішення призвели до погіршення, а в деяких випадках і позбавлення, можливостей реалізації позивачем своїх прав та бажань, погіршення відносин з оточуючими її людьми, знайомими, друзями, що завдало їй додаткових душевних та моральних страждань. Окрім цього, також була принижена честь і гідність та її ділова репутація. Додаткових моральних страждань було завдано тим, що внаслідок накладеного арешту на її майно, вона протягом довгого часу не мала можливості розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном. Внаслідок обраного запобіжного заходу та покладених процесуальних обов`язків була позбавлена можливості вільно пересуватись по території України, реалізувати свої заплановані поїздки, проводити свій вільний час тощо. Враховуючи тривалість перебування позивачки під слідством, ступінь негативного впливу на її життя та свідомість, як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зміни у стані здоров`я, сторона позивача просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, завданих незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень. 12 лютого 2024 року ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області відкрито провадження у справі та позов прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи. 18.04.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), в якому ДКСУ позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що ДКСУ в даній справі є неналежним відповідачем, оскільки згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, жодної шкоди позивачу своїми діями не завдавала, у правовідносини з ним не вступала. Вважає, що належним відповідачем є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган держаної влади. Такими органами у даній справі є Чернігівська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, дії посадових осіб яких, на думку позивачки, призвели до порушення її прав та законних інтересів. Тому ДКСУ не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачці діями інших державних органів. Також звертає увагу, що дії ДКСУ відносно позивачки незаконними не визнано, тому ДКСУ не може нести відповідальність за завдану шкоду. Крім того ДКСУ не погоджується із строком перебування позивачки під слідством та судом, зазначеним у позові, вважає, що притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину і до набрання вироком законної сили, в даному випадку це 39 місяців. Також вважає, що в позові не обґрунтована завдана шкода, не підтверджено факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна шкода, розмір відшкодування моральної шкоди, заявленої в позові не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є необґрунтованою та незаконною, тому відсутні правові підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки 1000000 грн грошового відшкодування моральної шкоди. Щодо стягнення судових витрат ДКСУ вважає, що зазначена сума сплаченого гонорару жодним чином не підтверджена та не відповідає критеріям реальності адвокатських послуг, тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку із необґрунтованістю цих вимог. 12.03.2024 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області), в якому ГУНП в Чернігівській області вважає позовну заяву [PERSON] необґрунтованою нормами матеріального та процесуального права, оскільки позивач не довела належними та допустими доказами та не підтвердила, яких саме душевних страждань вона зазнала під час проведення досудового розслідування та які конституційні права були порушені, тому вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити. Вважає, що сума позовних 1000000 грн є абсолютно необґрунтованою та незрозумілою, оскільки позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй поліцейськими моральної шкоди, у позивача відсутні жодні рішення судів, де було би визнано, що дії та рішення слідчих ГУНП є незаконними та протиправними, при цьому, позивач, на думку відповідача 2, повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача (ГУНП), а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивач обмежилася лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи ГУНП в Чернігівській області та завдання їй моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на її думку, діями посадової особи ГУНП в Чернігівській області та можливим завданням такої шкоди. Враховуючи недоведеність факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб органів досудового розслідування та завданою моральною шкодою, необґрунтованість розміру відшкодування, заявленого позивачем у позовній заві, ГУНП в Чернігівській області просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. 21.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Чернігівської обласної прокуратури за підписом її керівника, в якому Чернігівська обласна прокуратура позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з того, що здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, прокурори діяли в межах повноважень відповідно до діючого законодавства. Втручання у конституційні права [PERSON] було мінімальним, об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу. Проведені у провадженні слідчі (розшукові) дії та прийняті рішення зумовлені вимогами кримінального процесуального закону щодо забезпечення органом розслідування швидкого, повного та неупердженого розслідування. Переважна більшість з них проведені без участі позивача, за його участі було лише повідомлення про підозру, допит та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що не було для неї надмірним тягарем. Крім того, більшість процесуальних дій слідчим виконано на підставі ухвал суду, що виключає неправомірність дій органу досудового розслідування. Також вважає, що стороною позивача не вірно визначено період кримінального переслідування та невірно обраховано гарантований державою мінімальний розмір відшкодування. Так, у позові зазначено, що період кримінального переслідування становив 48 місяців (з 03.12.2019 - ухвали суду про дозвіл на проведення НСРД по 05.12.2023 - ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду). Чернігівська обласна прокуратура не погоджується з таким періодом та вважає, що кримінальне переслідування [PERSON] тривало з дати оголошення про підозру до винесення ухвали Чернігівським апеляційним судом тобто з 18.03.2020 по 28.04.2023, що складає 3 роки 1 місяць 10 днів або 37 міс 10 дн. З огляду на викладене, розмір моральної шкоди 1 млн грн призведе до збагачення позивача за рахунок коштів державного бюджету, що є неприпустимим. Матеріалами справи не доведено зміну у життєвих та суспільних стосунках позивача, більша частина кримінального переслідування [PERSON] (з 06.04.2020 по 28.04.2023) відбувалась у зв`язку з перебуванням кримінального провадження у судах різних інстанцій. Прийняття виправдувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, встановленого ст. 22 КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування. Таким чином, вважає, що стороною позивача не наведено жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди, не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, у тому числі якими саме діями та якої службової особи спричинено моральну шкоду. Аналогічно відсутні обґрунтовані нормативно-правові підстави для задоволення вимоги про відшкодування 30 000 грн за надання адвокатом позивачу послуг правової допомоги. Вказана сума є завищеною та не підтвердженою належними доказами. Також стороною позивача надано відповіді на відзиви, в яких висловлено незгоду з позиціями відповідачів та підтверджено раніше озвучені аргументи. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що кримінальне переслідування щодо неї тривало 48 місяців, за які було підірвано її фізичне та психічне здоров`я, сталося приниження її честі, гідності, престижу, змінилось до неї ставлення людей в негативну сторону, підірвалась ділова репутація. Весь цей час в неї був пригнічений моральний стан, її переживання продовжувалися від суду до суду, від рішення до рішення, також відчувала сором перед громадою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначила, що [PERSON] обвинувачувалася у вчиненні корупційного злочину, за який застосовується покарання у виді позбавлення волі, що також негативно вплинуло на психоемоційний стан позивача. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у їх заявах по суті справи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20 грудня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження за № 12019270000000506 за фактом вимагання службовою особою органу місцевого самоврядування «М» неправомірної вигоди від громадянина «З» за не вчинення на його користь дій за ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 17). 17 січня 2020 року у приміщенні службового кабінету начальника управління освіти, культури, туризму, сім`ї, молоді та спорту Куликівської селищної ради [PERSON] було проведено обшук (а.с. 18-21). Того ж дня, 17.01.2020 року вона була затримана в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У зв`язку з погіршенням у [PERSON] самопочуття, її каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до Куликівської ЦРЛ, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні під охороною поліцейських до 20 січня 2020 року (а.с. 22-25). 18 січня 2020 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 51-54). За ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19 січня 2020 року до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 19 березня 2020 року включно, яку позивач оскаржила в апеляційному порядку та за результатами апеляційного оскарження ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2020 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час (а.с. 28-33). В подальшому, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2020 року було змінено запобіжний захід щодо [PERSON] у виді домашнього арешту у нічний час на особисте зобов`язання зі строком дії до 15 травня 2020 року включно (а.с. 34-37). Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2020 року було накладено арешт на майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , а саме: на автомобіль марки ВАЗ 21150 та земельну ділянку з кадастровим номером 7422755100:01:003:0251 із забороною відчуження та розпорядження зазначеним майном (а.с. 49-50). 22.01.2020 року ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова Масльонку С.П. було відсторонено від посади начальника управління освіти, культури, туризму, сім`ї, молоді та спорту Куликівської селищної ради, яку вона займала, на строк до 20 березня 2020 року. За результатами апеляційного оскарження 12.02.2020 року ухвалу про відсторонення від посади було скасовано (а.с. 40-48). 27 березня 2020 року [PERSON] було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження щодо позивачки були проведені негласні слідчі (розшукові) дії, зокрема: аудіо-, відеоконтроль особи, контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, чим було здійснено тимчасове обмеження конституційних прав [PERSON] (а.с. 60). 06 квітня 2020 року прокурором було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12019270000000506 від 20.12.2019 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який скеровано до суду (а.с. 61-82). Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2021 року [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в її діях (а.с. 83-95). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні було залишено без задоволення, вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2021 року щодо [PERSON] змінено в частині підстав її виправдання. [PERSON] визнано невинуватою в пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення (а.с. 96-101). Ухвалою Першої судової Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2023 року ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення (а.с. 102-105). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, за виключенням, зокрема, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади. Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, право на таке відшкодування виникає у випадках та у порядку, передбачених законом. Таким спеціальним законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (стаття 1 Закону). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду (стаття 2). У відповідності із положеннями статті 3 вказаного Закону відшкодуванню підлягає: 1) заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4). Розмір відшкодування визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц. Таким чинним, законодавством визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт перебування позивачки під слідством та судом, а також постановлення в подальшому виправдувального вироку суду свідчить про незаконність засудження [PERSON] та є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Судом встановлено, що 18 січня 2020 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а 28 квітня 2023 року (відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 28.04.2023 року) виправдувальний вирок щодо неї набрав чинності. Тобто, [PERSON] перебувала під слідством та судом з 18.01.2020 року до 28.04.2023 року, що загалом становить 39 місяців 10 днів. Обрахування стороною позивача часу неправомірного переслідування з 03.12.2019 (з дати надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії) по 05.12.2023 щодо [PERSON] суд вважає безпідставним, оскільки притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального провадження починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що з 01 квітня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 грн. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування [PERSON] під слідством та судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить (8000?39)+(8000/30?10), що складає 314\~666,67 грн. Необхідно зазначити, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним, що гарантований державою. Суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, однак, із врахуванням наданих доказів, суд не вбачає підстав для застосування іншої суми відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Доводи відповідачів про те, що необхідною підставою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями державних органів є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових осіб, і такий факт неправомірності рішення чи вчинення дії повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правилами статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди № 266/94-ВР визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду. Сукупність зазначених в Законі № 266/94-ВР умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: постановлення виправдувального вироку суду. Щодо аргументів відповідача - Державної казначейської служби України з приводу безпідставності залучення її в якості відповідача, оскільки Казначейство шкоди позивачці не завдавало і у правовідносини з нею не вступало, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 167, ст. 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч. 4 ст. 58 ЦК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Разом із тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст.2 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до Положення про ДКС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 № 215 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є ДКС України (Казначейство), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Покладаючи на державу обов`язок відшкодування шкоди, суд зобов`язує ДКСУ списати відповідні кошти не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень, що відповідає визначеній законодавством процедурі. Крім того, позивачка просить стягнути понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У зв`язку із розглядом даної справи позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн, що підтверджується: Договором про надання правової (професійної) допомоги від 01.02.2024 року, укладеним між адвокатом Якубою Г.О. та [PERSON] , відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати замовникові професійну правничу допомогу та представляти інтереси в судах в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню професійної правничої допомоги. Розмір гонорару за даним договором становить 30000 грн; квитанцією б/н від 01.02.2024 року, відповідно до якої від [PERSON] прийнято адвокатом Якубою Г.О. 30000 грн за оплату послуг за Договором про надання правової (професійної) допомоги від 01.02.2024 року (а.с. 106-108). Згідно з усталеною практикою Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу,

Outcome: partial