Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду із вказаним вище позовом. Посилався на те, що 17.06.2018 року [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , позичила у нього грошові кошти у сумі 2800 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 17.08.2018 року, на підтвердження чого нею була надана власноруч написана боргова розписка. Крім того, 14.09.2021 року [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 14.01.2010 року Сокирянським РО УМВС України в Чернівецькій області, знову позичила у нього грошові кошти у сумі 2000 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 14.09.2022 року, на підтвердження чого нею була надана власноруч написана боргова розписка. [INFO] [PERSON] померла в м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької області та після її смерті відповідно до положень ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина. 06.06.2023 року ним до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчука В.М. було подано заяву, як претензію кредитора відносно спадкового майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 27.06.2023 року за вих. №48/02-14 приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М. надіслав йому відповідь, в якій підтвердив отримання ним вищезазначеної заяви та повідомив, що про видачу свідоцтва про право на спадщину його буде повідомлено письмово. 01.08.2023 року за вих. №63/02-14 приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М. повідомив його про те, що 01.08.2023 року ним за реєстровим №2871 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , а також до даної відповіді додано копію виданого свідоцтва. Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом єдиною спадкоємицею [PERSON] є її донька [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , а спадщина складається з автомобіля марки MERCEDES-BENZ, комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345. У свідоцтві також зазначено про те, що даний автомобіль належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 23.05.2013 року органом ТСЦ 7345. Вказував, що відповідно до ч.1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Положення частин другої-третьої зазначеної статті встановлено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до положень частин першої-другої ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначав, що ринкова вартість спадкового майна, на дату подання позову, згідно інформації з сайту autoria.ua становить приблизно 10575 доларів США. З метою досудового врегулювання спору та на підставі вищезазначених положень Цивільного кодексу України ним 04.08.2023 року відповідачці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було направлено досудову вимогу, в якій запропоновано у досудовому порядку у строк до 20.08.2023 року задовольнити заявлені ним вимоги кредитора у розмірі 4800 доларів США шляхом сплати одноразовим платежем. Однак, отримавши 08.08.2023 року дану вимогу, відповідачка [PERSON] відмовилася вирішити даній спір у добровільному порядку. Враховуючи викладене позивач просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , жительки [ADDRESS] на його користь успадкований після смерті [PERSON] , борг в сумі 4800 доларів США, шляхом звернення стягнення на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345 та понесені ним судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, з наведених у позові підстав. При цьому зазначила, що надані покійною [PERSON] боргові розписки були із нарахуванням місячних відсотків в сумі 3% та 2,5% відповідно, які покійна взагалі не сплачувала. Проте, її довіритель не має наміру нараховувати заборгованість зі сплати відсотків, а просить суд стягнути лише тіло позики. Докази понесених судових витрат зобов`язалася подати після розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що її покійна мама мабуть не сплачувала відсотки за отримані кошти. 10.05.2024 року до Сокирянського районного суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Шалара І.В. до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, адже обсяг та характер доказів в даній справі, на його думку, є сумнівним, що слугуватиме підставою для призначення та подальшого проведення ряду експертиз чи виклику свідків. При цьому, представник відповідача [PERSON] до суду жодного разу не з`явився, тричі надсилав клопотання про відкладення розгляду справи, без надання суду доказів поважності неприбуття до суду. Жодного клопотання представника відповідача адвоката Шалара І.В. про проведення експертизи чи виклик в судове зсідання свідків до суду також не надходило. Окрім цього, вказане клопотання представника відповідача подане до суду з порушенням строків, визначених ч.4 ст.277 УПК України. Тому, з огляду на викладене, в його задоволенні слід відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з огляду на таке. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047\~ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно долучених до матеріалів справи позивачем [PERSON] оригіналів боргових розписок від 17.06.2018 року та від 14.09.2021 року судом встановлено, що [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 2800 доларів США, зі сплатою 3% місячних, які зобов`язалась сплачувати щомісяця та повернути суму боргу в строк до 17.08.2018 року. Та 2000 доларів США, зі сплатою 2,5% місячних щомісяця та повернути суму боргу в строк до 14.09.2022 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 17.06.2018 року та 14.09.2021 року були укладені саме договори позики грошей. Згідно ч.1\~ст.530\~ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналів боргових розписок від 17.06.2018 року та 14.09.2021 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання [PERSON] предмету позики, так і щодо неповернення нею боргу станом на час пред`явлення позову до суду. На підставі\~ст.629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №14-134цс18. Як встановлено з матеріалів спадкової справи 1/2023, заведеної 27.09.2022 року приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Гапчуком В.М. щодо майна померлої [PERSON] , остання [INFO] померла в м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької області. 06.06.2023 року позивачем [PERSON] було подано до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчука В.М. заяву, як претензію кредитора щодо спадкового майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 27.06.2023 року за вих. №48/02-14 приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гаптчук В.М. надіслав [PERSON] відповідь, в якій підтвердив отримання ним вищезазначеної заяви та повідомив, що про видачу свідоцтва про право на спадщину його буде повідомлено письмово. 01.08.2023 року за вих. №63/02-14 приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М. повідомив [PERSON] про те, що 01.08.2023 року ним за реєстровим №2871 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , а також до даної відповіді додано копію виданого свідоцтва. Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом єдиною спадкоємицею [PERSON] є її донька [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , а спадщина складається з автомобіля марки MERCEDES-BENZ, комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345. У свідоцтві також зазначено про те, що даний автомобіль належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 23.05.2013 року органом ТСЦ 7345. Відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Положення частин другої-третьої зазначеної статті встановлено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до положень частин першої-другої ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 625, 626, 629, 1046-1050, 1281 ЦК України,

Outcome: approved