Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Мостовенко О.І. звернувся з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 23.01.2024 (надійшла до суду 09.02.2024), в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №0679954914 від 11.02.2020 у розмірі 36 250 грн. 47 коп., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 11.02.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0679954914 (далі - кредитний договір). На підставі поданої позичальником заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №2628574955 від 21.02.2020, що акцептована позичальником 21.02.2020 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором) з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію», їй було надано кредит. На мобільний телефон [PERSON] товариством було направлено СМС-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, при введенні якого позичальник підтвердила прийняття умов кредитного договору. Таким чином, сторони уклали договір про споживчий кредит, за умовами якого товариство перерахувало позичальникові кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн. в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним поверненням кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Протягом обумовленого строку відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання в частині погашення заборгованості, чим допустила утворення заборгованості. При цьому, 14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором №0679954914 від 11.02.2020, укладеним з [PERSON] у розмірі вимог 29 876 грн. 80 коп. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором №0679954914 від 11.02.2020, укладеним з [PERSON] , на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення прав вимоги №10-01/23 від 10.01.2023. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» як дійсного кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 09.01.2024 становить 58 584 грн. 67 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту - 3 010 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 55 574 грн. 67 коп. Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути заборгованість у розмірі 36 250 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 010 грн. 00 коп., заборгованість по процентам на дату відступлення вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» - 33 240 грн. 47 коп. Ухвалою суду від 29.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Мостовенка О.І., викладеним у прохальній частині позову (п.5), останній просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи будь-якими засобами зв`язку не подавала, як і не заявила про свою участь в судовому засіданні дистанційно. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи неявку відповідача, не подання ним відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень проти заочного розгляду справи з боку представника позивача. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 11.02.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0679954914 (далі - кредитний договір), за умовами якого товариство надає позичальникові фінансову послугу з надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах договору, а також згідно Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору (а.с.5-8). До позову додано роздруківку ТОВ «ІНФІНАНС» правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MONEYBOOM» (а.с.10-19). Відповідно до п.1.2 договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3, додатку №4 до договору - при отриманні другого та наступних траншів. Мета отримання кредиту - для власних потреб (п.1.3 договору). Загальний (максимальний розмір) кредитної лінії - 20 000 грн. 00 коп. Ставка за користування кредитом - 1,75% за кожен день користування кредитом (траншем), максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638, 75 % (п.1.10.2 договору). Заявкою-анкетою на отримання кредиту від 21.020.2020 [PERSON] просила надати їй кредитні кошти в сумі 3 010 грн. 00 коп. терміном на 30 днів шляхом перерахування на її банківську картку № [NUMBER] , ціль кредиту - використання в споживчих цілях (а.с.9-зворот). Договір укладено в електронній формі на умовах пропозицій (оферти) на укладання електронного договору позики, що акцептована відповідачем (а.с.9). Вказаний договір підписано відповідачем [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «[NUMBER]», відправленого у смс-повідомленні на вказаний позичальником номер мобільного телефону [NUMBER] , що підтверджено довідкою про її ідентифікацію ТОВ «ІНФІНАНС» (а.с.20). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №0679954914 від 11.02.2020 дійсно укладений сторонами правочину - ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору і презумпцію правомірності. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника - [PERSON] , її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Крім того, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ІНФІНАНС» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Так, 21.02.2020 на вказану [PERSON] банківську картку № [NUMBER] ТОВ «ІНФІНАНС» було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3 010 грн. 00 коп., що підтверджено квитанцією за сплату №49251236 від 21.02.2020 (а.с.20-зворот). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Натомість [PERSON] допустила порушення умов договору, свої зобов`язання не виконала, в результаті чого станом на 14.07.2021 утворилась заборгованість у розмірі 29 876 грн. 80 коп., яка включає: заборгованість по основній сумі кредиту - 3 010 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 26 866 грн. 80 коп., що слідує з розрахунку (а.с.21-зворот, 22). У розрахунку також відображено здійснені відповідачем платежі, а саме: 3000 грн. 00 коп. 14.02.2020 на погашення першого траншу в сумі 3000 грн. 00 коп. наданого 11.02.2020; другий транш в сумі 3 010 грн. 00 коп. наданий 21.02.2020, відповідач не погасила; 14.02.2020 відповідач сплатила 105 грн. 00 коп. на погашення нарахованих процентів. Умовами договору визначено, що товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Так, 14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором №0679954914 від 11.02.2020, укладеним з [PERSON] у розмірі вимог 29 876 грн. 80 коп., з яких: основна сума кредиту - 3 010 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 26 866 грн. 80 коп. (а.с.24-26, 27-28). Факт відступлення прав вимоги за вказаним договором (дата укладення договору - 11.02.2020, дата закінчення - 22.03.2020) підтверджується реєстром боржників до договору факторингу, в якому вимоги за договором з [PERSON] включені за порядковим №88 (а.с.28). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором №0679954914 від 11.02.2020, укладеним з [PERSON] , на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/23 від 10.01.2023 (а.с.29-31). Факт відступлення прав вимоги за вказаним договором підтверджується реєстром боржників до договору №10-01/23 від 10.01.2023, в якому вимоги за договором з [PERSON] включені за порядковим №16824 (а.с.32-33, 34). При цьому, розмір відступлених вимог становить 58 584 грн. 67 коп., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 3 010 грн. 00 коп., сум заборгованості за нарахованими процентами - 55 574 грн. 67 коп. (а.с.34). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 (а.с.22), до обсягу вимог, відступлених ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» включено вимоги за основним боргом - 3 010 грн. 00 коп., заборгованість по процентам станом на донараховані за період з 14.07.2021 до 09.01.2023 проценти за користування кредитом в сумі 28 707 грн. 87 коп. Як слідує з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Враховуючи, що ТОВ «ІНФІНАНС» як первісний кредитор зобов`язання за кредитним договором перед [PERSON] виконало, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», суд приходить до висновку про обґрунтованість звернення до суду. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.23), відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №0679954914 від 11.02.2020 станом на 09.01.2024 у загальному розмірі 58 584 грн. 67 коп., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 3 010 грн. 00 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами - 55 574 грн. 67 коп. Аналізом наявних у справі розрахунків встановлено, що станом на день відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «ІНФІНАНС» на користь ТОВ «Вердикт Капітал» - 14.07.2021, розмір заборгованості по нарахованим процентам складав 26 866 грн. 80 коп. Після відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - 10.01.2023 проценти за користування кредитом було донараховано за період з 14.07.2021 до 09.01.2023 у сумі 28 707 грн. 87 коп., в результаті чого заборгованість по процентам збільшено до 55 574 грн. 67 коп. (а.с.23). У той же час, судовим розглядом встановлено, що строк кредитування за кредитним договору №0679954914 від 11.02.2020 за 2 траншем кредиту за акцептом оферти від 21.02.2020 визначено в 30 днів, в той час як строк дії договору - 3 роки, тобто до 11.02.2023. Відомості про пролонгування дії договору в матеріалах справи відсутні. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача, посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності, просив стягнути з відповідача частину заборгованості у загальному розмірі 36 250 грн. 47 коп., із яких заборгованість за кредитом 3 010 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 33 240 грн. 47 коп. Зважаючи на те, що відповідач жодного разу не здійснила погашення заборгованості по кредиту за отриманим 21.02.2020 другим траншем в сумі 3 010 грн. 00 коп. ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним після відступлення прав вимоги, та не повернула кредитні кошти протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору до закінчення строку його дії (тобто до 11.02.2023), тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 3 010 грн. 00 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 33 240 грн. 47 коп., яка не перевищує розмір процентів, який міг бути нарахований в межах строку дії договору (з розрахунку: 3 010 грн. * 638,75% річних : 100% * 3 роки). Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, в межах заявлених вимог. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 13 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення. Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved