Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

25.03.2024 [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що [INFO] померла її баба - [PERSON] , [INFO] , яка за життя склала заповіт, що нотаріально посвідчений 30.10.1997, згідно якого заповіла їй все своє належне майно, зокрема, 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] від 23 лютого 1978 року, видане Білоцерківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Білоцерківського міської Ради депутатів трудящих № 53 від 30 січня 1978 року та зареєстроване 23 лютого 1978 року у Білоцерківському МБТІ в реєстровій книзі №5 за реєстровим №360. Вказану спадщину вона прийняла, оскільки 21.04.1998 звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою та 21.02.2024 вона звернулася до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про направо на спадкове майно, однак з`ясувалося, що у вказаному свідоцтві наявна описка, а саме: зазначено прізвище баби « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно - інша 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , та 08.08.2023 в нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері і зареєструвала за собою право власності на вказану 1/2 частину будинку. У зв`язку з тим, що в правовстановлюючому документі про право спадкодавця на майно наявні розбіжності у написані прізвища та відсутні документи щодо укладення бабою шлюбу і зміни прізвища, вона не має можливості реалізувати своє право на отримання спадщини за заповітом, після померлої баби. Тому, просила у судовому порядку встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Біла Церква свідоцтва про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] від 23 лютого 1978 року, виданому Білоцерківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 31.01.1978 №53 і зареєстрованому в Білоцерківському МБТІ в реєстровій книзі №5 за №360 23.02.1978 на ім`я [PERSON] та встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , які доводились одна одній матір`ю та дочкою. 28.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків. 04.04.2024, на виконання ухвали суду від 28.03.2024, заявниця подала заяву, в якій просила: порядку встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Біла Церква свідоцтва про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] від 23 лютого 1978 року, виданому Білоцерківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 31.01.1978 №53 і зареєстрованому в Білоцерківському МБТІ в реєстровій книзі №5 за №360 23.02.1978 на ім`я [PERSON] та встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що вони доводилися одна одній бабою та онукою. 05.04.2024 судом постановлено ухвалу, якою заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, витребувано з Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірені матеріали спадкової справи № 274/1998 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та постановлено ухвалу, про виклик в судове засідання свідків. Заявниця - [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа - Територіальна громада міста Білої Церкви в особі Білоцерківської міської ради Київської області подала до суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника Білоцерківської міської ради Київської області на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення заявниці, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Встановлено, що [INFO] у віці 77 років у місті Біла Церква Київської області померла [PERSON] , [INFO] , яка за життя на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме за законом право, заповідає [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи (а.с.9,7). Зі Свідоцтва про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] від 23 лютого 1978 року ( а.с.12) вбачається, що воно видане на ім`я « [PERSON] » Білоцерківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Білоцерківського міської Ради депутатів трудящих № 53 від 30 січня 1978 року та зареєстроване 23 лютого 1978 року у Білоцерківському МБТІ в реєстровій книзі №5 за реєстровим №360. Допитана у судовому засіданні свідок - [PERSON] дала показання, що вона знає усю родину заявниці, зокрема, [PERSON] та її дочку [PERSON] , які усе життя проживали у своєму будинку за адресою: [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок - [PERSON] дала показання, що її батько - [PERSON] та [PERSON] являлися двоюрідними братом і сестрою, остання проживала у своєму будинку за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою - [PERSON] , де наразі проживає [PERSON] , яка відповідно є дочкою [PERSON] та онукою [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що він являється чоловіком заявниці з 1984 року, яка є онукою [PERSON] та дочкою [PERSON] , вони усі проживали у будинку [ADDRESS] , який являвся власністю [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи (а.с.8,13-14,16,47) вбачається, що заявниця - [PERSON] , яка після укладення шлюбу 12.05.1984 змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , 21 квітня 1998 року звернулася до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу № 274/1998, та 21 лютого 2024 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] . 21.02.2024 за № 215, державним нотаріусом Першої білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець Антоніною Василівною винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.13-15), згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що заявником не надано документів, які б усували розбіжність у написанні прізвища спадкодавця - [PERSON] та власниці 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] та документів на підтвердження родинних зв`язків зі спадкодавцем. Встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , мати якої - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 79 років у місті Біла Церква Київської області, та після смерті матері заявник отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.08.2023, а саме на майно: 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під [ADDRESS] , що належало померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 23 жовтня 1984 року за реєстровим номером № 2-6420, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 15.02.1986 за реєстровим номером 360 в книзі 5, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 7, 9-11). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на майно (а.с.11), 08.08.2023 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку під [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-1431 від 08.08.2023, виданого державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко І.О. Отже, [PERSON] являється дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , та онукою [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується показаннями свідків, які узгоджуються з матеріалами справи. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» також зазначено, що справи окремого провадження повинні розглядатися за участю заявника і заінтересованих осіб. Так, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки, а заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Заявники та заінтересовані особи у справі мають подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи та вичиняти інші процесуальні дії, передбачені ЦПК України. У даному випадку заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON] , яка померла [INFO] з метою оформлення спадкового майна, що належало останній. Заявниця - [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON] та заявила про свої спадкові права у визначений законодавством строк для прийняття спадщини, а заінтересована особа - Територіальна громада міста Білої Церкви в особі Білоцерківської міської ради Київської області залучена у справі, оскільки відсутні спадкоємці за законом, адже дочка [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] та не заявила про свої права на спадкове майно. Згідно п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. В роз`ясненнях, наданих в п.12 ППВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. В даному випадку, встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявниці для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, а у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища спадкодавця, що на думку суду виникло при мовних перетвореннях і зумовлені непослідовним застосуванням етимологічного і транслітерального підходів, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності, заявник не має можливості реалізувати свої спадкові права. Також, заявником доведено викладені в заяві обставини, та доведено, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для неї юридичне значення, а організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно із ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи відсутність спору щодо спадкового майна, суд дійшов висновку, що заява, про встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу, підлягає до задоволення, оскільки доведено, що [PERSON] , [INFO] , являється онукою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у віці 77 років у місті Біла Церква Київської області, а Свідоцтво про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] від 23 лютого 1978 року, що видане ім`я « [PERSON] » Білоцерківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Білоцерківського міської Ради депутатів трудящих № 53 від 30 січня 1978 року та зареєстроване 23 лютого 1978 року у Білоцерківському МБТІ в реєстровій книзі №5 за реєстровим №360, дійсно видане [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved