Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [INFO], у якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, зумовлену незаконним звільненнями, в розмірі 32500,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2023 по справі № 757/22437/22-ц, якою скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023, визнано порушення прав позивача на працю, визнано незаконним наказ відповідача про його звільнення, поновлено його на займаній посаді доцента кафедри військової загальної практики - сімейної медицини за контрактом з 01.08.2023 по 31.07.2023, визнано цей строк вимушеним прогулом внаслідок незаконного звільнення і стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 267334,60 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Внаслідок протиправної поведінки з боку відповідача (незаконне звільнення) позивач був позбавлений можливості заробляти кошти на своє існування. Робота у відповідача була єдиним джерелом доходів позивача. Після незаконного звільнення позивач ніякого доходу не отримував. Після незаконного звільнення і, відповідно, позбавлення можливості заробляти кошти на існування позивач тривалий час (з дати звільнення 31.07.2022 по час дізнання про постанову Київського апеляційного суду від 19.09.2023 по справі № 757/33437/22-ц - 02.10.2023) зазнавав величезних труднощів зі здобуття коштів на харчування, одяг, побутові потреби, ведення домашнього господарства, сплату комунальних послуг та інші потреби з існування людини. Внаслідок цього позивач став дратівливий, втратив спокій і сон, постійно нервував і не знаходив собі місця - позивач щодня зазнавав негативних емоцій (страждання, мука, тривога, страх, занепокоєння, розчарування, тривала невизначеність), душевних страждань, психоемоційного навантаження, стресу. Відтак, незаконним звільненням позивачу задано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 32500,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.237-1 КЗпП України позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою від 09.01.2024 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 22.01.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що виявлені недоліки позивачем усунуто. Ухвалою від 25.01.2024 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.04.2024 представником відповідача [INFO] - [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених у позовній заяві наслідків непродовження з ним контракту. Наданий позивачем перелік понять, які підпадають під поняття моральної шкоди н є підтвердженням перелічених негативних станів. Крім того, зазначав що з доданої позивачем довідки вбачається, що на момент звільнення він працював ще у двох організаціях, а отже був фінансово забезпеченим. Зазначав про застосування строку позовної давності, оскільки початком перебігу строку є дата видачу наказу про звільнення - 27.07.2022. Крім того, подав клопотання про залишення позову без розгляду. 22.04.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою від 14.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [INFO] - [PERSON] про залишення позовної заяви [PERSON] до [INFO] про відшкодування заподіяної моральної шкоди без розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача про розгляд справи без його участі. В позовній заяві позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного. За таких обставин суд визнав можливим розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2023 по справі № 757/22437/22-ц було скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 16.03.2023 та ухвалено нове судове рішення. Позов [PERSON] до [INFO] про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним наказ [INFO] № 160 від 27.07.2022 про звільнення [PERSON] з 31.07.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Стягнуто з [INFO] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 267334,60 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 4-6). Згідно з ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Оскільки, позивач дізнався про порушення свого права на працю з дати отримання постанови Київського апеляційного суду від 19.09.2023 по справі № 757/22437/22-ц - 02.10.2023, що підтверджується супровідним листом (а.с. 7), то перебіг 3-х місячного процесуального стоку спеціальної позовної давності для нього почався з 03.10.2023,Ю а закінчився 03.01.2024. Позов про відшкодування завданої моральної шкоди було відправлено засобами поштового зв`язку 30.12.2023, за таких обставин відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, завданої за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 32500,00 грн., позивач не надав суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди саме в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, позивач не надав також відповідного обґрунтованого розрахунку, згідно з яким він оцінив свої моральні страждання. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на її підтвердження. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed