Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі - ТОВ «ФУ «ЄФКР») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних в розмірі 26 537,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 137 446,93 грн. за період з 15.12.2020 року по 15.12.2023 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту № 11056472000 від 12.10.2006 року відповідач отримала у АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач ТОВ «ФУ «ЄФКР», кредитні кошти в сумі 45 450,00 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.01.2010 року у справі № 2-347/10 стягнуто з солідарно відповідача [PERSON] та ТОВ «Транспортна компанія «Мегатранс» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором на суму 294 605,64 грн. Однак станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем рішення суду не виконано, заборгованість перед позивачем не погашено, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року у справі №766/12680/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат- скасовано, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] , поданий в межах цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,- повернуто відповідачеві. Разом з тим, представником відповідача [PERSON] до суду подано клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФУ «ЄФКР», та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11056472000 від 12.10.2006 року, за умовами якого боржник отримала в кредит кошти в сумі 45 450,00 грн. Відповідно до даного договору, відповідач зобов`язалась повернути кредитні кошти до 12.10.2013 року та виплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 11 % річних. (а.с. 5-9) Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.01.2010 року у справі № 2-347/10 стягнуто з солідарно відповідача [PERSON] та ТОВ «Транспортна компанія «Мегатранс» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором на суму 294 605,64 грн. (а.с. 4) 24 лютого 2010 року видано виконавчі листи у справі, які було звернуто до виконання.(а.с. 77) 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» прав вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк».(а.с. 10-14) 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №UА-ЕА-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за кредитним договором №11056472000 укладеним 12.10.2006 року між Банком та [PERSON] (а.с. 15-17) 24.12.2019 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 2-347/10 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) у виконавчих листах по справі №2-347/10, виданих Дніпровським районним судом м. Херсона на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд.40 х, код за ЄДРПОУ 34615314). (а.с. 18-20) 21.01.2021 року постановою Херсонського апеляційного суду у справі № 2-347/10 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Мегатранс» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. (а.с. 75-81) Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, а також постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, у постанові від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування. Встановивши, що боржником прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присудженого рішенням суду відшкодування майнової та моральної шкоди, апеляційний суд дійшов вірного висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.» У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) (п. 41) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 26 514,00 грн., та інфляційних втрат, що розраховано та перевірено судом (а.с. 21), в сумі 137 446,93 грн. в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за заявлений період з 15.12.2020 року по 15.12.2023 року (включно), - оскільки відповідачем не надано суду доказів виконання або часткового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.01.2010 року у справі № 2-347/10, не погашено перед позивачем стягнуті за рішенням суду грошові кошти в сумі 294 605,64 грн., наслідком чого є право позивача на реалізацію захисту свого майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників у виді 3% річних та інфляційних втрат від суми боргу за користування утримуваними відповідачем грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, суд критично оцінює твердження сторони відповідача про те, що підставою відмови позивачу в позові є встановлений постановою Херсонського апеляційного суду у справі № 2-347/10 від 21.01.2021 року пропуск позивачем строку для пред`явлення виконавчих листів у справі № 2-347/10 до виконання, оскільки вказана обставина не має правового значення, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19. Крім того, суд визнає необґрунтованими твердження сторони відповідача про порушення позивачем пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, застосувавши до спірних правовідносин відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, з огляду на те, що в предметом розгляду у даному провадженні є прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, в той час як пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальника звільнено від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за невиконання грошового зобов`язання за договором. В частині клопотання відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З урахуванням клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що даний позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми боргу, стягнутого за рішенням суду, поданий позивачем до суду 16.12.2023 року, що підтверджено штампом поштового відділення про направлення позовної заяви до суду (а.с. 24), позивачем заявлено вимогу про стягнення вказаного виду грошового зобов`язання за період з 15.12.2020 року по 15.12.2023 року, тобто позивач звернувся до суду з даною вимогою в межах трирічного строку позовної давності, що виключає застосування наслідків пропуску такого строку. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий зір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 683,61 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial