Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гавриленко Н.А. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами по справі 30 серпня 2022 року Устинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №35. Позовна вимога обґрунтована тим, що після реєстрації шлюбу та повернення позивача до свого підрозділу для несення військової служби, відповідач через декілька тижнів повідомила його про свій виїзд за кордон на постійне місце проживання, небажання підтримувати з ним шлюбні відносини та наявність іншої родини. Після цього спілкування між сторонами по справі припинилось, внаслідок чого з вересня 2022 року вони не бачились жодного разу. В подальшому відповідач не цікавилась життям позивача, не відвідувала його в лікарні м.Запоріжжя, де він проходив лікування у зв`язку з пораненням, отриманим під час несення військової служби. Сторони по справі спільних дітей не мають, спільного господарства разом не ведуть. За вказаних обставин, враховуючи відсутність між ними взаємоповаги та взаєморозуміння, припинення між ними спілкування, наявними є підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальші сімейні відносини та збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивача. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялись у порядку, передбаченому\~ст.128 ЦПК України (а.с.93, 95). Згідно письмової заяви представника позивача, поданої до початку розгляду справи по суті, остання прохала суд розглянути справу без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Судові витрати прохає покласти на відповідача. Додатково зазначила про перебування позивача по справі [PERSON] на передньому краї оборони Запорізького напрямку фронту та неможливість у зв`язку з цим його особистого прибуття в судове засідання. Крім того, повідомила суд про народження у позивача по справі дитини від інших відносин, внаслідок чого він не згоден на примирення з відповідачем (а.с.104-105). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, тому вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином (а.с.94,100). Про причини неявки суд не повідомила. Представника для участі у судовому засіданні не направила. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі [PERSON] у встановлений судом строк не подала. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило. З огляду на викладене, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 17 липня 2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмову заяву представника позивача та належність повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце судового засідання, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами по справі 30 серпня 2022 року Устинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зареєстровано шлюб за актовим записом №35 (а.с.4). Зазначена в позовній заяві обставина відсутності у сторін по справі спільних дітей під час судового провадження спростована не була. Доказів протилежного суду надано не було. Додані представником позивача до заяви від 07 липня 2024 року копії письмових доказів (витягу з наказу командира військової частини від 03 вересня 2022 року №9 та свідоцтва про народження дитини) не беруться судом до уваги при розгляді справи з огляду на невиконання позивачем та його представником вимог ч.9 ст.83 ЦПК України щодо заздалегідь надсилання або надання доказів, що подаються до суду, іншим учасникам справи. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова від 21 грудня 2007 року №11) проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових пояснень позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що спільне сімейне життя сторін не склалося по причині їх різних поглядів на сімейне життя, відсутність між ними взаєморозуміння та взаємоповаги, відсутність особистісного спілкування з вересня 2022 року. Відповідача не цікавиться життям позивача, який проходить військову службу та виконує бойові завдання. Внаслідок зазначених обставин позивач не бажає продовжувати з відповідачем шлюбні відносини. Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення першого судового засідання, сторони по справі не вживали жодних дій щодо примирення та збереження сім`ї з огляду на відсутність поданих ними суду відповідних письмових заяв з цього приводу. Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час судового провадження також не встановлено. Відповідно до п.10 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням викладеного, судом зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач [PERSON] не згоден на примирення, оскільки вважає, що шлюб між ним та відповідачем по справі розпався остаточно. Відповідач по справі [PERSON] заперечень проти розірвання шлюбу з позивачем до суду не направила, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність згоди кожного з подружжя на розірвання укладеного між ними шлюбу та недоцільність вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, що відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст позовної заяви та інших матеріалів справи, суд приходить до висновку, що викладені в них обставини свідчать про: дійсну волю позивача, як дружини, на розірвання укладеного між нею та відповідачем шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам позивача. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на зазначені вище правові норми, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не надала суду заперечень проти задоволення позовних вимог і сторони по справі, як подружжя, не змогли налагодити відносини як до моменту подання позовної заяви до суду, так і під час судового провадження, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідачу, за відсутності поданої нею заяви про інше, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України\~судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжного документу (квитанції ІD №6211-5294-2450-0412 від 20 вересня 2023 року) позивачем по справі [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.. З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1073 грн. 60 коп.. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Outcome: approved