Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

19 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у якому просив визнати за ним право на 5/6 (п`ять шостих) часток у квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є сини спадкодавця: позивач [PERSON] та [PERSON] , а також дружина спадкодавця- відповідачка [PERSON] . 30 квітня 2020 року на підставі заяви відповідачки приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Мізірною (колишнє прізвище Тамаря) Я.В. була заведена спадкова справа. 12 травня 2020 року до приватного нотаріуса звернувся позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та про перевірку наявності заповіту. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, із спадкодавцем на момент його смерті не проживав. Серед іншого, до спадкового майна відноситься квартира [ADDRESS] , щодо якої 18 травня 2017 року спадкодавцем було складено заповіт. При придбанні цієї квартири спадкодавець та його дружина визначились, що квартира придбається за особисті кошти спадкодавця, а тому є його особистою власністю, про що [PERSON] 18 травня 2017 року було складено нотаріально посвідчену заяву. Заявою від 15 липня 2020 року позивач повідомив приватного нотаріуса про те, що квартира є особистою приватною власністю спадкодавця. З урахуванням волі спадкодавця, а також враховуючи що відповідачка має право на обов`язкову частку у спадщині, позивач вважає, що має отримати право на спадщину за заповітом на 5\\6 частки спадкової квартири. 24 вересня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою нотаріуса від 26 вересня 2020 року йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на 5/6 частки квартири в порядку спадкування за заповітом, а тому він. він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою від 24 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. 28.01.2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідачка просить у позові позивачу відмовити. Відзив мотивований тим, що спадкова квартира придбана за час шлюбу на підставі укладеного спадкодавцем з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 7/ЛУ20 -Б від 22 травня 2017 року. Квартиру вважає не особистою власністю спадкодавця, а спільною сумісною власністю подружжя, а тому після смерті [PERSON] відповідачка є власником частки квартири, яка не підлягає поділу між спадкоємцями. Інша частка квартири підлягає поділу між спадкоємцями по кожному, тобто відповідачу - частка та позивачу - частка квартири. За період з 1999-2019 роки, позивач мала постійний дохід, який витрачала на потреби сім`ї, включно і на купівлю спірної квартири. Припускає, що оригінал її Заяви від 18 травня 2017 року у позивача відсутній, а тому вважає, що копія Заяви є неналежним і недопустимим доказом. За відсутності оригіналу вказаної заяви вважає позицію позивача необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами. Також відповідачка зазначає, що з урахуванням позиції позивача, що відповідачка має обов`язкову частку в квартирі, розрахунок часток у квартирі позивача є хибним, оскільки спадкоємцями за законом та згідно Спадкової справи є дві особи: вона та позивач, а другий син спадкодавця - [PERSON] із спадкодавцем на момент смерті не проживав та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Вважає, що розмір її обов`язкової частки, з урахуванням наявності двох спадкоємців, складає частки, а розмір частки Позивача - частки. 19 лютого 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача - адвокат Жуковська Т.Р. зазначила, що позивач категорично заперечує проти виключення заяви відповідачки від 18 травня 2017 року із переліку доказів, що копія цієї заяви наявна не тільки у позивача, а і у ТОВ «Петрівський квартал-2», з яким 22 травня 2017 року із яким спадкодавець укладав Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру та надавав оригінал цієї заяви, оскільки, в розумінні статті 65 СК України, договір укладався стосовно цінного майна. Крім того, зміст цієї заяви наявний у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, у якому, серед іншого, зазначається зміст заяви. Також зазначила, що при вирішенні спору слід застосувати доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). Враховуючи поведінку відповідачки щодо спірної квартири за життя спадкодавця, вважає, що викладені у відзиві заперечення є проявом недобросовісної поведінки відповідача. 13 квітня 2021 року до суду надійшли пояснення до відзиву представника відповідача - адвоката Романцової Т.В., у яких наведені доводи аналогічні тим, що містяться у відзиві. Також представник позивача послалась на презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя набуте у шлюбі та зазначила, що жодних судових рішень, якими б спірну квартиру було визнано об`єктом особистої приватної власності [PERSON] немає, відповідна вимога про це позивачем не заявлялася, а тому, принцип сумісної власності майна подружжя, набутого за час шлюбу, не спростований. Ухвалою від 11 березня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса нотаріального округу Києво-Святошинського районного Мізірної Я. В. (колішне прізвище - Тамаря) належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 02/2020. Ухвалою від 11 березня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. виписку із Реєстру для реєстрації нотаріальних дій про зміст записів щодо нотаріальної дії, вчиненої 18 травня 2017 року за реєстровим № 1029, нотаріальний бланк НМО 272275. Ухвалою від 11 березня 2021 року витребувано у Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України інформацію про доходи за весь період трудового стажу [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 14.05.2021 у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подачу зустрічного позову в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовлено, а зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто останній. Ухвалою від 20 липня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. завірену належним чином фотокопію нотаріального запису № 1029 від 18 травня 2017 року, який міститься у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 000110 том 2, щодо посвідчення справжності підпису на заяві [PERSON] . Ухвалою від 20 липня 2021 року витребувано у [PERSON] оригінал Заяви про згоду на укладення договорів від 18 травня 2017 року, оформленої від імені [PERSON] . Ухвалою від 21 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляду справи по суті. Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] від 10 жовтня 2023 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/14640/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. Ухвалою від 11 жовтня 2023 року, справу прийнято до провадження суддею Янченком А.В. та призначено розгляд справи по суті у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 29 лютого 2024 року витребувано від Головного управління ДПС у місті Києві відомості відносно наявності/відсутності доходів [PERSON] за період з 02.04.1997 року по 20.03.2020 року, таких як: премії, нагороди, які він одержав за особисті заслуги.. У судове засідання 15.07.2024 року позивач та його представник не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду представник позивача направила заяву у якій просила розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка та її представник в судове засідання 15.07.2024 року не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача подала до суду заяву розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до статті 89 ЦПК України та проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом, на підставі копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21 березня 2020 року виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить, зокрема, квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом спору в даній цивільній справі. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно заповіту, який 18 травня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Швецовою О.С. за реєстровим № 1027, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті, заповів майнові права на квартиру [ADDRESS] , яка стане об`єктом нерухомості після реєстрації права власності, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку виникне у майбутньому, або квартиру, яка стане йому належить в майбутньому, що розташована за адресою: [ADDRESS], - [PERSON] , який народився [INFO] в місті Макіївка Донецької області. Цим заповідальним розпорядженням спадкодавець поклав обов`язок на [PERSON] , [INFO] , надати право довічного користування (проживання) квартирою в цілому, що розташована за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] . Статтею 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, 30 квітня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тамаря Я.В. до майна померлого [PERSON] було заведено спадкову справу № 02/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 660090653 від 30 квітня 2020 року (т.1 а.п.20) та наданою приватним нотаріусом Мізірною Я.В. (колишнє прізвище - Тамаря Я.В ). до суду копією спадкової справи № 02/2020. 30 квітня 2020 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тамаря Я.В. надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 12 травня 2020 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тамаря Я.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] . Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджуються документами, що містяться в Спадковій справі № 02/2020 від 30 квітня 2020 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 1997 року, між [PERSON] та [PERSON] 02 квітня 1997 року зареєстровано шлюб, про що 02 квітня 1997 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки складено актовий запис № 444, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 травня 1979 року, [PERSON] народився [INFO] , про що 18 травня 1979 року відділом ЗАГС Ц-Міського району м. Макіївки Донецької області складено актовий запис № 456. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Також в матеріалах спадкової справи наявна копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 березня 1973 року, відповідно до якого батьками [PERSON] , який народився [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 22 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірної квартири. 26 вересня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Мізірною Я. В. (колишнє прізвище Тамаря) Я. В. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою [PERSON] від 22 вересня 2020 року з підстав неможливості встановити належність/неналежність спільного майна подружжя. 23 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу в порядку спадкування за заповітом свідоцтва про право власності на спірну квартиру. 26 вересня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Мізірною Я. В. (колишнє прізвище Тамаря) Я. В. прийнято постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав неможливості встановити належність/неналежність спільного майна подружжя, що тягне за собою неможливість визначення часток спадщини. З урахуванням положень ст. ст. 1296 - 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні питання щодо складу спадщини, суду необхідно встановити перелік належного спадкодавцю на час його смерті майна, підстави виникнення у спадкодавця права на це майно та обсяг цих прав. У випадку, якщо спадкове майно придбано спадкодавцем у шлюбі, необхідно встановити який режим права власності спадкодавця щодо цього майна. Згідно відомостей, що містяться у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно, 08 листопада 2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано на ім`я спадкодавця [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 7/ЛУ20-Б від 22 травня 2017 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» та [PERSON] . Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Отже, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У частині 3 ст. 65 СК України передбачено, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода - це одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право. Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами; (б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин. Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17). Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (постанова Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21)). По своїй сутності згода є одностороннім правочином (постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року в справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19). Отже, вчинення згоди іншим з подружжя є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника), яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Аналогічний правовий висновок про правильне застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 провадження № 61-14297сво23.. Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» № 194 від 20 жовтня 2020 року, для укладання Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 7/ЛУ20-Б від 22 травня 2017 року, спадкодавцем [PERSON] було надано паспортні дані, дані реєстраційного номеру облікової картки платника податків та Заяву від [PERSON] про згоду на укладання договорів від 18 травня 2017 року. Грошові зобов`язання за договором [PERSON] виконані 23 травня 2017 року шляхом сплати грошових коштів у розмірі 554 194,50 грн. До листа додана копія нотаріально посвідченої заяви від [PERSON] про згоду на укладання договорів від 18 травня 2017 року. За змістом Заяви про згоду на укладання договорів [PERSON] , підпис якої посвідчений 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. за реєстровим № 1029, [PERSON] , згідно із частиною другою статті 65 СК України, відповідно до якої згода подружжя на укладення договору, що потребує нотаріального посвідчення та (чи) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідченою, повністю розуміючи значення своїх дій, відповідно до власного волевиявлення, володіючи обсягом цивільної дієздатності, маючи на меті реальне настання правових наслідків, надала свою згоду на придбання її чоловіком [PERSON] нерухомого майна (майнових прав), а саме квартири [ADDRESS] , а також надала згоду на укладення та підписання ним договорів купівлі-продажу деривативу, купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому вона погодилася на те, щоб умови договорів (в тому числі і ціна) визначалася її чоловіком (його представником) самостійно. Цю згоду просила вважати дійсною за будь-яких умов та незалежно від того, за яку суму та в які строки буде здійснюватися придбання нерухомого майна. При цьому заявила, що зазначені договори укладатимуться її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони вважають вигідними для них, і укладання зазначених договорів відповідає їхньому дійсному та вільному волевиявленню. Також [PERSON] , згідно із частиною третьою статті 57 СК України, відповідно до якої майно набувається за час шлюбу, але за кошти, які належать особисто чоловіку, повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску з боку інших осіб, відповідно до власного волевиявлення, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, маючи на меті реальне настання правових наслідків, цією заявою стверджувала, що квартира [ADDRESS] , набувається її чоловіком [PERSON] за кошти, що є його особистою приватною власністю. Підтвердила, що грошові кошти, які витрачаються на придбання зазначеної квартири, є його особистою власністю, а тому придбана квартира набувається ним у його особисту приватну власність. Суд не приймає до уваги доводи відповідача що копія заяви від 18 травня 2017 року є неналежним і недопустимим доказом, оскільки факт складання заяви та її зміст підтверджений іншими доказами, які відповідачкою не спростовується. Так, згідно відомостей, що надані суду приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. листом від 07 квітня 2021 року № 185/01-16, 18 травня 2017 року [PERSON] зверталась за вчиненням нотаріальної дії - засвідчення справжності підпису на заяві; зміст нотаріального запису № 1029 у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 000110 том №2 наступний - «1029 -//- [PERSON] податковий номер [ADDRESS] паспорт [NUMBER] , виданий Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 15.05.1997 року, [INFO] . Засвідчено справжність її підпису на заяві до органу нотаріату про згоду на укладання договорів купівлі- продажу, деривативу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , яка набувається її чоловіком [PERSON] [INFO] в особисту приватну власність за особисті кошти. НМО 272275». Листом від 27 липня 2021 року № 490-01/16 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова О.С. надала суду копію нотаріального запису №1029 від 18 травня 2017 року, який міститься в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій №000110 том 2, щодо посвідчення справжності підпису на заяві [PERSON] , який містить стислий зміст заяви: «Засвідчено справжність підпису на заяві до органу нотаріату про згоду на укладання договорів купівлі-продажу, деривативу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , яка набувається її чоловіком [PERSON] [INFO] в особисту приватну власність за особисті кошти. НМО 272275». Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат» запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 у справі № 369/8926/21, [PERSON] відмовлено у позові до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності на частину квартири у спільній сумісній власності та про визнання права власності на обов`язкову частку в спадщині у розмірі 1/8 частки квартири. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що придбання майна відбувалось за особисті кошти [PERSON] , відтак, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тобто [PERSON] . Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставини, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 справа № 369/8926/21 не потребують доказування при розгляді цієї справи оскільки вони безпосередньо пов`язані. Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира має режим особистої власності спадкодавця, а тому в цілому відноситься до спадкового майна. Щодо визначення розміру часток у спадковій квартирі, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Судом встановлено, що за заповітом складеним 18 травня 2017 року, спірну квартиру заповідач заповів позивачу. Згідно із ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статті 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (абзац сімнадцятий статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Судом встановлено, що відповідачка народилась [INFO] . Отже, на час відкриття спадщини 20 березня 2020 відповідачка відносилась до осіб пенсійного віку, тобто до категорії непрацездатних осіб, а тому має право на обов`язкову частку у спадині, що визнається позивачем. Також судом встановлено, що спадкоємцями за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом, є сини спадкодавця: [PERSON] , позивач [PERSON] , а також відповідач [PERSON] . Тобто, кожний спадкоємець за законом мав би спадкувати по 1/3 частині спадкового майна. Отже обов`язкова частка відповідачки у спадщині складає 1/6 частину (половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом). Тому частка у спірній квартирі, яку спадкує позивач за заповітом, становить 5/6 (1-5/6). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та невизнання відповідачкою права позивача на 5/6 часток спірної квартири в порядку спадкування за заповітом, суд приходить до висновку що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому наявні правові підстави для захисту такого права в судовому порядку. Згідно вимог ст. ст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved