Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Чугуївська міська військова адміністрація звернулася до суду із заявою про визнання спадщини померлої [INFO] [PERSON] , що складається з квартири [ADDRESS] відумерлою, та передати вказану квартиру у власність Чугуївської МТГ. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 10.05.2023 надійшла інформація про смерть [PERSON] , якій надавались соціальні послуги догляду вдома, що мешкала за адресою: [ADDRESS] . Актовий запис про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , складено 21.12.2023. Квартира [ADDRESS] померлій належала на праві власності на підставі договору міни від 13.12.2012. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася. У вказані квартирі ніхто не проживає та не зареєстрований. У зв`язку з викладеним, просили визнати спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з квартири [ADDRESS] , - відумерлою та передати її у власність Чугуївського МТГ. Від представника заявника та заінтересованої особи надійшла заява, в якій він підтримав вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Суд, ознайомившись із заявою, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21.12.2023 (а.с.6). 10.05.2024 директор територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чугуївської міської ради звернулася із клопотанням до Чугуївської міської військової адміністрації (а.с.5) щодо сприяння в збереженні приватного житла [PERSON] . Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №348308119 від 28.09.2023 (а.с.7) [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , на підставі договору міни 1-3559 ВТВ №580457, ВТВ №580458, виданий 13.12.2012 державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори (право власності зареєстровано 09.01.2013). Згідно копії довідки від 13.11.2023 (а.с.8) за адресою: [ADDRESS] , крім померлої [PERSON] на день її смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав фактично. Згідно копії листа №1816/01-16 від 03.10.2023 з Чугуївської державної нотаріальної контори (а.с.9) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Аналогічне підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76406627 від 29.03.2024 (а.с.21). Проте суд зазначає, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №76406413 від 29.03.2024 (а.с.22) після смерті [PERSON] залишився заповіт від 16.03.2005. Судом витребувано копію вказаного заповіту №1-407 від 16.03.2005 (а.с.28), згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] , проте суд позбавлений можливості ідентифікувати вказаних осіб для вирішення питання щодо їх залучення до участі у справі, оскільки у заповіті відсутні ідентифікаційні дані спадкоємців (дата народження, РНОКПП, адреса реєстрації, тощо). Згідно частини 1\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом пункту 8 частини 2\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому, вказані положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафiв. У рішенні «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 (п.53), Європейський Суд з прав людини наголошує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. При визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (вказане випливає зі змісту рішень у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). За приписами\~статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах\~Конституції\~і законів України. Частиною 1\~статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншим законами. Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно\~статті 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до\~статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до\~статті 1283 цього Кодексу. Згідно статей337,338 ЦПК України, справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Оскільки в судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено відсутність спадкоємців за законом та за заповітом, які б в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, з моменту відкриття спадщини 15.03.2022 сплинуло більше року, наявні підстави для визнання спадщини у виді квартири [ADDRESS] , - відумерлою та про передачу її територіальній громаді На підставі викладеного,

Outcome: approved