Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

26.09.2023 р. представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просила: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 55000,00 грн; - судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідач перебували в дружніх відносинах, тому 23.05.2023 року відповідач звернувся до позивача з проханням переказати йому суму коштів еквівалентну приблизно 57000,00 грн., запевняючи його, що поверне дані кошти якнайшвидше, але не пізніше, аніж до кінця цього літа. Відтак, позивачем було здійснено переказ особистих коштів трьома банківськими платежами на банківський картковий рахунок [NUMBER] , що належить відповідачу. У подальшому сторони повинні були скласти розписку, яка б могла засвідчувати факт укладення договору позики, проте в подальшому в ході спілкування виявилось, що відповідач не мав наміру складати таку розписку. Після нагадування про повернення суми коштів відповідач взагалі перестав виходити на зв`язок. Позаяк відповідач не підписав з позивачем жодного договору, на підставі якого він мав би право на законних підставах володіти даними грошовими коштами, він тим самим безпідставно набув грошові кошти в сумі 55000,00 грн. Відтак згідно чинного законодавства України несе обов`язок щодо повернення даної суми грошових коштів, як безпідставно набутих. У зв`язку з вищевказаним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2023 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні 25.03.2024 р. представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. У судове засідання 05.07.2024 р. позивач та його представник не з`явилися, але представник позивача [PERSON] скерувала до суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі сторони позивача за наявними матеріалами справи, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання 05.07.2024 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. З копій платіжних інструкцій Р24А1243404857D0529 та Р24А1243410853D4222 від 24.05.2023 р. вбачається, що позивачем здійснено переказ коштів на загальну суму 50000,00 грн. (25000,00+25000,00) на рахунок отримувача [NUMBER] . Також 20.06.2023 позивач переказав кошти в сумі 5000,00 грн. на цей же рахунок, що стверджено копією платіжної Р24А1352429170D4982. Зі скріншотів листування між позивачем та відповідачем у веб-додатку Telegram вбачається, що відповідач просив позивача позичити йому кошти та вказав номер картки [NUMBER] , на яку слід переказати позичені кошти. Як убачається з матеріалів справи, стверджено позивачем та не спростовано відповідачем, не було укладено договору позики (розписки) в письмовій формі, існувала між сторонами лише усна домовленість про позику коштів та їх повернення відповідачем. За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати (повернення) спірної суми грошових коштів на користь позивача. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачем при подачі позову до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved