Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

у квітні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, де отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.12.2017 року на підставі заяви від 03.01.2018 р. №34. Управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсії відповідачу, у зв`язку з некоректною міграцією розрахунку заробітної плати, а саме середній заробіток для обчислення пенсії при міграції взято за три попередні роки (2014-2016), що становить 3 764,40 грн. Розрахунок пенсії проведено із заробітної плати з 18.07.202 р. по 30.11.2017 р. при загальному трудовому стажі 39 років 6 місяців 26 днів (враховано по 30.11.2017 р.) та складає 3 562,87 грн. З 01.03.2019 року з урахуванням індексації заробітної плати розмір пенсії становив 4 158,68 грн. Перерахунок пенсії в автоматичному режимі відпрацьовано некоректно, що призвело до завищення розміру пенсії. 06.02.2020 року о)р відповідача 930010838734 приведено у відповідність до чинного законодавства з 15.12.2017 року із застосуванням вірної середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2017 - 5 377,90 грн. У зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.03.2019 року по 29.02.2020 року в сумі 6 976,50 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу лист від 02.06.2022 року №2600-0504-8)59782 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 6 976,50 грн., проте зазначені листи відповідачем проігноровано та безпідставно отримані кошти повернуті не були. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 6 976,50 грн. безпідставно отриманих коштів та судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідач відзив на позовну заяву не надіслав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває відповідач [PERSON] [INFO] , який отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.12.2017 року на підставі заяви від 03.01.2018 року №34. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески. Відповідно до п. 1 ст. 58 Закону Пенсійний фонд є органом, який здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Звертаючись у суд з даним позовом, позивач зазначає, що відповідно до норм Закону з урахуванням норм закону України «Про несення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01 січня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні за 2016 - 2017, яка становить 5 377,90 грн. Управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсії відповідачу, у зв`язку з некоректною міграцією розрахунку заробітної плати, а саме середній заробіток для обчислення пенсії при міграції взято за три попередні роки (2014-2016), що становить 3 764,40 грн. Розрахунок пенсії проведено із заробітної плати з 18.07.202 р. по 30.11.2017 р. при загальному трудовому стажі 39 років 6 місяців 26 днів (враховано по 30.11.2017 р.) та складає 3 562,87 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» визначено порядок проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. З 01.03.2019 року з урахуванням індексації заробітної плати розмір пенсії становив 4 158,68 грн. Перерахунок пенсії в автоматичному режимі відпрацьовано некоректно, що призвело до завищення розміру пенсії. 06.02.2020 року о)р 930010838734 [PERSON] приведено у відповідність до чинного законодавства з 15.12.2017 року із застосуванням вірної середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2017 - 5 377,90 грн. У зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.03.2019 року по 29.02.2020 року в сумі 6 976,50 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу лист від 02.06.2022 року №2600-0504-8)59782 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 6 976,50 грн., проте зазначені листи відповідачем проігноровано та безпідставно отримані кошти повернуті не були. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положеннями статі 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Частиною 1 статті 1215 ЦК України зазначається, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій відбувається лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера внаслідок його зловживань. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було доведено факту недобросовісного набуття відповідачем пенсії у розмірі 6 976,50 грн., а також не надано належних доказів для встановлення наявності рахункової помилки зі сторони позивача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві.

Outcome: dismissed