Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав . Позивач посилається на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 07.04.2015 р. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що сімейне життя з відповідачкою не склалось шлюб було розірвано за рішенням суду від 12.09.2023 року, також вирішено залишити [PERSON] , [INFO] проживати разом з батьком. Спільна дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідачка участі у вихованні дитини не бере. Враховуючи наведені обставини, нехтуванням своїми обов`язками та фактичне ухилення від виховання дитини відповідачкою, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та норми матеріального права, позивач просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини: - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 20.05.2024 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.06.2024 року закрито підготовче провадження по справі. До початку судового засідання позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка до початку судового засідання подала нотаріально посвідчену письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Треті особи не направили своїх представників у судове засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.04.2015 року, шлюб розірвано 12.09.2023 року, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.09.2023 року (а. с. 11) [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.03.2016 р. (а. с. 12). [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] проживає в житловому будинку [ADDRESS] (а. с. 13). Згідно характеристики учня Приватного закладу «Гімназія Глорія» [PERSON] батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, мати [PERSON] не навідувалась до закладу. (а. с. 14) [PERSON] є фізичною особою підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 22) Згідно довідки - характеристики ОСББ «Білоусова-15» [PERSON] характеризується негативно (а. с. 23) Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 10.06.2024 року відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, їй відомо про позов колишнього чоловіка та діючи добровільно просить розглянути справу без її участі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заява відповідачки про визнання позову, засвідчена нотаріально 10.06.2024 року, не суперечить закону, не порушує прав, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі законні підстави для ухвалення рішення по справі. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обставини ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності ї їх визнання. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про позбавлення батьківських прав, участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року справа № 523/19706/19) Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дитини, не цікавить її навчанням та розвитком, що у сукупності не відповідає інтересам дитини та може їй зашкодити. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved