Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

[PERSON] 22 березня 2024 року звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 03 квітня 2024 року було подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі договору дарування від 22 жовтня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить 4/15 частини житлового будинку [ADDRESS] . 30 вересня 1995 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину житлового будинку. 06 лютого 2024 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у договорі допущено описку в написанні прізвища обдаровуваного і зазначено « [PERSON] ». Просила встановити факт належності спадкодавцеві, [PERSON] , договору дарування від 22 жовтня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого за № 1-5454. У своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавльова Г.С. про час та дату судового засідання повідомлена в порядку ч. 4 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки судові не повідомила, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 22 жовтня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-5454, [PERSON] належить 4/15 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). 30 вересня 1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 4). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 5). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. від 07 лютого 2024 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у договорі допущено описку в написанні прізвища обдаровуваного і зазначено « [PERSON] » (а.с. 8-9). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем за життя цього права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем жодним чином не обґрунтовано, у чому полягає порушення її права на отримання спадщини саме відповідачем приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журавльова Г.С. Крім цього, в матеріалах справи відсутня копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що не дає можливості судові встановити коло спадкоємців після його смерті, із зазначеним клопотанням про витребування від приватного нотаріуса копії спадкової справи після смерті спадкодавця не зверталася. В даному випадку належним відповідачем за даною позовною заявою є інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або у разі їх відсутності - відповідний орган місцевого самоврядування (Дніпровська міська рада). Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Разом з цим, суд звертає увагу, що у даному випадку позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки належним способом у даному випадку є визнання права власності на спадкове майно після смерті її чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . Під час судового розгляду справи стороною позивача заява про заміну неналежного відповідача до суду не подавалася, а самостійно в силу ст. 51 ЦПК України суд позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем, позовні вимоги не уточнювалися. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні позовних вимог позивачеві слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивачеві у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судовий збір у загальному розмірі 1 211 грн. 20 коп., який нею було сплачено при поданні позову до суду, підлягає віднесенню за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed