Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

27 липня 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси з вернувся [PERSON] та після уточнення позовних вимог просить суд: -стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», пеню у розмірі 9602,73 (дев`ять тисяч шістсот дві) гривні 73 копійки; -стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», 3% річних у сумі 1985,02 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 02 копійки; -стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», інфляційні нарахування у сумі 6606,66 (шість тисяч шістсот шість) гривень 66 копійок, а також понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.08.2019 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин, [PERSON] керуючи транспортним засобом ТАТА LPT [NUMBER] , який належить громадянину [PERSON] , рухаючись по вул. Стовпова у м. Одеса, порушив п. 12.1, п. 13.1 ПДР України, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Galant ВН9537 IB, яким керував, [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, зазначені в схемі ДТП. Внаслідок чого позивачу було завдано збитків на суму 110487, 37 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року, позовні вимоги [PERSON] до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія Галицька на користь позивача 92\~949,37 грн. Отримавши рішення суду, позивач звернувся до Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління міністерства юстиції та до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявами про примусове виконання рішення суду. 23.12.2020 року, заступником начальника відділу Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Богаком Яремою Володимировичем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у якому зазначено: "В ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні № 57811130 встановлено про наявність за боржником транспортних засобів, які 15.10.2019 року оголошено в розшук і станом на сьогоднішній день працівниками Управління патрульної поліції не розшукано. На арештованих рахунках боржника недостатньо коштів для виконання постанови, у списанні банками залишків відмовлено, оскільки облікуються наявні першочергові постанови про арешт коштів боржника. 15.07.2020 року направлено вимогу державного виконавця в ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо наявної дебіторської заборгованості у боржника. Згідно відповіді на запит, встановлено, що у боржника наявна дебіторська заборгованість, однак керівником ПрАТ "СК" Галицька" [PERSON] на нашу вимогу, направлено пояснення щодо відсутності даних про дебіторську заборгованість фізичних і юридичних осіб перед боржником, що унеможливлює звернення до Суду. Страхова компанія діяльність не здійснює. Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав, нерухоме майно за боржником не зареєстровано. Виконавчий лист повернено стягувачу. Таким чином рішення суду у частині позову до Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія Галицька на користь [PERSON] не виконано. Грошові кошти у сумі 92\~949,37 грн. позивачу не сплачені. Оскільки відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, страхове відшкодування у визначений законом строк не виплатив, а тому він вимушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 18 вересня 2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи положення статей 280, 281\~ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 13.08.2019 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин, [PERSON] керуючи транспортним засобом ТАТА LPT [NUMBER] , який належить громадянину [PERSON] , рухаючись по вул. Стовпова у м. Одеса, порушив п. 12.1, п. 13.1 ПДР України, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Galant [NUMBER] , яким керував, [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди мій автомобіль зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП. Внаслідок чого йому було завдано збитків на суму 110487 ( сто десять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень, 37 копійок. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року, позовні вимоги [PERSON] до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Галицька» (юридична адреса: 01133, м. Івано-Франківськ, вулиця Василіянок, будинок 22, код ЄДРПОУ: 22186790 ) на користь [PERSON] суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 76638, 00 гривень ( сімдесят шість тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 00 копійок; 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень оплату послуг експерта; пеню у розмірі 2137 гривень 91 копійка; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 270 гривень 86 копійок; витрати понесені позивачем за відправку документів на адресу Страхової компанії у сумі 86 гривень 60 копійок. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Галицька» (юридична адреса: 01133, м. Івано-Франківськ, вулиця Василіянок, будинок 22, код ЄДРПОУ: 22186790 ) на користь [PERSON] судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 816 (вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок та 10500, 00 (десять тисяч п`ятсот) гривень витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНКОПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] [PERSON] витрати у розмірі 291, 00 гривень, які поніс позивач у зв`язку з відправкою електронних повідомлень; 6000,00 (шість тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНКОПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 94 (дев`яносто чотири) гривні 30 копійок. В решті частини позову відмовити. Таким чином з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія Галицька (юридична адреса: (юридична адреса: 01133, м. Івано-Франківськ, вулиця Василіянок, будинок 22, код ЄДРПОУ: 22186790), позивач мав отримати 92\~949,37 грн. Позивач звернувся до Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби східного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою про примусове виконання рішення суду, та до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про примусове виконання рішення суду. 23.12.2020 року, заступником начальника відділу Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Богаком Яремою Володимировичем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану, у якому зазначено: "В ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні № 57811130 встановлено про наявність за боржником транспортних засобів, які 15.10.2019 року оголошено в розшук і станом на сьогоднішній день працівниками Управління патрульної поліції не розшукано. На арештованих рахунках боржника недостатньо коштів для виконання постанови, у списанні банками залишків відмовлено, оскільки облікуються наявні першочергові постанови про арешт коштів боржника. 15.07.2020 року направлено вимогу державного виконавця в ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо наявної дебіторської заборгованості у боржника. Згідно відповіді на запит, встановлено, що у боржника наявна дебіторська заборгованість, однак керівником ПрАТ "СК" Галицька" [PERSON] на вимогу позивача, направлено пояснення щодо відсутності даних про дебіторську заборгованість фізичних і юридичних осіб перед боржником, що унеможливлює звернення до Суду. Страхова компанія діяльність не здійснює. Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав, нерухоме майно за боржником не зареєстровано. Виконавчий лист повернено стягувачу. Таким чином рішення суду у частині позову до Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія Галицька на користь [PERSON] не виконано. Грошові кошти у сумі 92\~949,37 грн. позивачу не сплачені. 27.05.2021 року позивач листом звернувся до МТСБУ з метою виплати на користь [PERSON] суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 76638,00 грн.; 2500 грн. - оплату послуг експерта; пеню у розмірі 2137,97 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 270,86 грн.; витрати понесені позивачем за відправку документів на адресу Страхової компанії у сумі 86,60 грн., судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 816 грн., та 10500,00 грн. - витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги. Листом від 17.06.2021 року МТСБУ відповіло, що ПрАТ "СК" Галицька" відповідно до норм п.51.10 ст. 51 Закону втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ, та відповідно до п.52.1 ст. 52 Закону припинило членство в МТСБУ. 26.11.2020 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування в розмірі граничної суми 13000,00 грн. Крім того МТСБУ зазначило, що Єдиною визначеною Законом підставою для розгляду МТСБУ питання щодо відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за зобов`язаннями страховика- колишнього учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (п.п. "Г2 п.41.1 ст. 41 Закону), на умовах, визначених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, а саме - у разі недостатності у останнього коштів та майна і ця недостатність майна має бути підтвердженою і неоспорюваною. 27.11.2023 року, по справі № 68305, згідно наказу № 4.1/20425 від 24.11.2023 року, т.з. [NUMBER] , МТСБУпозивачу повернуло 39997,00 грн. ПрАТ "СК" Галицька" згідно п.п. "Г2 п.41.1 ст. 41 Закону банкрутом не визнана та не ліквідована. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року визначено обов`язок відповідачу\~Приватному акціонерному товариством "Страхова компанія "Галицька"\~сплатити позивачу [PERSON] 76638,\~00\~гривень;\~2500\~грн.\~ оплату\~послуг експерта;\~пеню у\~розмірі \~2137\~гривень 91\~копійка;\~3%\~річних за\~прострочення виконання\~грошового зобов`язання\~у розмірі\~ 270\~грн.\~86\~коп.;\~витрати понесені\~позивачем за\~відправку документів\~на адресу\~Страхової компанії\~у сумі\~ 86\~грн.\~60\~коп. страхового відшкодування, завданого дорожньо-транспортною пригодою. Станом на час зверненння до суду позивачу не повернуто коштів на суму 39952,37 грн. (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 37 копійок. Щодо нарахування, та стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, слід зазначити наступне: Відповідно до п. 18 Прикінцевих, та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного та надзвичайного стану та у строк 30 днів після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною ст. 625 ЦК України, а також від обов`язки сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розрахунки: Пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України: Сума заборгованості становить 39952,37 грн. (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 37 копійок. Дата початку розрахунку: 30.06.2020 року Дата закінчення розрахунку: 24.02.2022 року Пеня у розмірі подвійної ставки НБУ розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка НБУ] /100% / [Кількість днів у році] х [Кількість днів] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Ставка НБУ] - облікова ставка Національного банку України [Кількість днів у році] - кількість днів у році [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання. Таким чином, пеня у розмірі подвійної ставки НБУ складає 9602,73 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р]. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01 -06/928/2012). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань. Інфляція розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції (%)] /100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Індекс інфляції (%)] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Джерело: https://oblikbudget.com.ua/indeksi-inflyacii Згідно розрахунку, інфляція складає 6606,66 грн. 3% річних за період з 30.06.2020 року по 24.02.2022 року складає 1985,02 грн. Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування суд обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки такі розрахунки були проведені позивачем з дотриманням вимог законодавства. Згідно ч.3\~ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п.3 ч.1\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з положеннями\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. У позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача витрати на представника позивача які складають 10\~000 грн. 00 коп., однак жодних обгрунтувань даної суми матеріали справи не містять (докази про сплату позивачем вказаної суми, щодо понесених витрат, договір про надання правничої допомоги, тощо….). Відтак, відповідно відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем фактично ці витрати не доведені. Відповідно до ч.1ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 1073,60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial