Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

У травні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ - 14360570, що розташований за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1, розкрити банківську таємницю по рахунках: - [NUMBER] , код валюти 980 українська гривня (за період з 01.01.2017 по 21.11.2021 із зазначенням обсягу та руху коштів в розрізі контрагентів, з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменуванням по номерах рахунків); - [NUMBER] , код валюти 980 українська гривня (за період з 08.11.2021 по 19.10.2022 із зазначенням обсягу та руху коштів в розрізі контрагентів, з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменуванням по номерах рахунків). Мотивуючи подану заяву представник вказує, з метою здійснення контролю за додержанням податкового, валютного та іншого законодавства, виникла необхідність у направленні заяви до суду для отримання рішення про надання банківськими установами інформації про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів по вищевказаним розрахунковим рахункам підприємця. Ухвалою судді від 03.06.2024 у справі відкрито провадження. Представник заявника подала до суду заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами, вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Заінтересована особа ФОП [PERSON] також не з`явилася у судове засідання, про яке повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяви з процесуальних питань не надходили. За приписами частини 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника банку, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. З наданих матеріалів судом встановлено, що ФОП [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) перебуває на податковому обліку в ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДПС у м. Києві з 04.09.2015. Відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр чи ЄДР), контролюючі органи отримують у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу. До ГУ ДПС у м. Києві від державного реєстратора надійшло повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності платника податків [PERSON] дата проведення державної реєстрації припинення від 09.12.2022 номер 2000720060004033758. Порядок обліку у контролюючих органах платників податків регламентовано Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300, із змінами (далі - Порядок № 1588) та Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 03.12.2014 №1553/26330. Відповідно до пп.6 п.11.8 Порядку № 1588 після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватися у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки, що ви від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображається виключно доходи від проведення підприємницької діяльності. Відповідно до пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПКУ документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків. Пунктом 73.3 статті 73 ПКУ визначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. ФОП [PERSON] до державного реєстратора було подано заяву про припинення. У зв`язку з отриманням від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності платника податків та для з`ясування питання дотримання платником податків [PERSON] вимог діючого законодавства щодо декларування доходів, встановлених Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755^1 (далі - ПКУ), Головним управлінням ДПС у м.Києві було направлено лист ФОП [PERSON] від 12.05.2023 № 39232/6/26-15-24-02-04-08 про надання документів, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності для проведення перевірки та завершення процедури зняття з обліку платника податків. Однак, [PERSON] не надала документи для перевірки, не надала відповідь на лист контролюючого органу та не забезпечила подання документального підтвердження та пояснення щодо здійснення підприємницької діяльності. ФОП [PERSON] протягом періоду з 01.01.2017 по 30.09.2017 перебувала на спрощеній системі оподаткування (II група єдиного податку, 20%), а з 01.10.2017 по 09.12.2022 перебувала на спрощеній системі оподаткування (III група єдиного податку, 5%), а також сплачувала єдиний соціальний внесок, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір. Таким чином, під час перевірки були використані: реєстраційні документи, відомості з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів за період 04.09.2015 по 09.12.2022, податкова звітність за період з 01.01.2017 по 09.12.2022, показники звітів, що подані по дротових або бездротових каналах зв`язку, електронних копій розрахункових документів і фіскальних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані за період з 05.07.2021 по 09.11.2021. У зв`язку із ненаданням до перевірки документів (книги обліку доходів, банківських виписок, актів виконаних робіт (наданих послуг), договорів робіт, послуг та інших документів) неможливо дослідити повноту декларування доходів. Також, у зв`язку із ненаданням до перевірки трудових договорів, наказів на призначення, відомостей про нарахування та виплату заробітної плати та табеля обліку робочого часу неможливо дослідити повноту дотримання вимог законодавства щодо обчислення та сплати до бюджету військового збору з найманих працівників. Згідно даних декларацій ФОП [PERSON] здійснювала наступні види діяльності: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами, санітарно-технічним обладнанням, консультування з питань інформатизації, комп`ютерне програмування, перукарські послуги в салонах краси. Стан розрахунків, аналіз транспортування товарно-матеріальних цінностей (навантажувальних та розвантажувальних робіт), наявність заборгованості з контрагентами неможливо встановити у зв`язку з ненаданням документів до перевірки. Відповідно до п. 292.1. ст. 292 ПКУ доходом платника єдиного податку є: 1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. Відповідно до п.292.6 ст.292 ПКУ, датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання- передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). З наданих матеріалів вбачається, що в ході проведення перевірки ФОП [PERSON] встановлено заниження доходу платника єдиного податку на суму 1 329 041,30 грн., що призвело до ненарахування та несплати єдиного податку у розмірі 198 308,22 грн. Відповідно до вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 ПКУ платники податків зобов`язані забезпечити зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, на підставі яких платники податків ведуть облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності. Пунктом 44.5 ст.44 ПКУ визначено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 Кодексу, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу. Однак, Головному управлінню ДПС у м. Києві не було повідомлено про втрату документів. За вимогами ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41 статті 41 Податкового кодексу контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених пунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску. А також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. У свою чергу повноваження і функції контролюючих органів визначаються Податковим кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України (пункт 41.5 статті 41 ПКУ). Статтею 20 ПКУ передбачено право центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів як контролюючих органів аналізувати фінансовий стан платника податків, що має податковий борг, та стан забезпечення такого боргу податковою заставою (пп.20.1.1- 1 п.20.1), отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (пп. 20.1.3 п. 20.1); отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пп.20.1.5 п. 20.1). Підпункт 20.1.45 п.20.1 ст.20 ПКУ кореспондує право контролюючого органу право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку. Разом з тим, п.61.1 ст.61 ПКУ визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється шляхом, серед іншого, інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій. (п.71.1 ст.71 ПКУ). Крім того, згідно з п.63.12 ст.63 ПКУ, інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних. Пунктом 74.3 ст.74 ПКУ визначено, зокрема, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань. Так, діяльність податкових органів безпосередньо пов`язана з необхідністю володіння інформацією, що має конфіденційний чи навіть таємний характер. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (ст. 17 Конституції України). Водночас за вимогами статей 10 і 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ, пп.14.1.171 п.14.1 ст.14 ПКУ інформацію визначено відмінним від інформації про фізичну особу видом інформації, а саме як сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами. В свою чергу статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 01.12.2000 №2121-ІІІ визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово- економічний стан клієнтів; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів тощо. Пунктом 4 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено обов`язок банків розкривати інформацію щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику на його письмову вимогу, але виключно у двох випадках: 1) щодо наявності банківських рахунків, та 2) у випадках та в обсязі, визначених Угодою між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки для поліпшення виконання податкових правил й застосування положень Закону США "Про податкові вимоги до іноземних рахунків" (РАТСА) та іншими міжнародними договорами, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладеними на їх підставі міжвідомчими договорами. Таким чином, попри наведену змістовну ідентичність та законодавчо визначену можливість трансформації статусу інформації щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, у статус податкової інформації, з огляду на очевидну неузгодженість вимог пп. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 ПКУ та п.4 ч.1 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», неврегулювання у п.4 ч.1 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» обов`язку банків з розкриття на письмову вимогу центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику інформації щодо операцій за рахунками конкретної юридичної особи, фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності або фізичної особи за певний проміжок часу із зазначенням контрагентів та призначень платежів обмежує оперативність та дієвість реалізації вказаним контролюючим органом функцій, визначених Податковим кодексом України. Заявник вказує, що отримання вказаної інформації винятково дає змогу своєчасно виявляти суб`єктів та об`єктів оподаткування, своєчасне, достовірне і повне нарахування і сплати податків, перешкоджає неналежному та несвоєчасному забезпеченню визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, можливість застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; (пп. 191.1.34, п. 191.1 ст. 191 ПКУ), своєчасне вжиття заходів до виявлення, аналізу та перевірки фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму (пп. 191.1.35 п. 191.1 ст. 191 ПКУ). Разом з тим, інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду. (пункт 73.4 статі 73 ПКУ). Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення аналізу щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 348 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у пункті 12 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» № 10 від 30.09. 2011 року, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, заявником доведено, що з метою встановлення явних (відомих) кредиторів та дебіторів, які здійснювали фінансово-господарські взаємовідносини з ФОП [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на підставі цивільно-правових угод, тощо, а також, з метою встановлення фактичного обігу грошових коштів, які пройшли по вказаних розрахункових рахунках товариства, законності здійснення їх перерахувань іншими господарюючими суб`єктами підприємницької діяльності, фізичним особам, і як наслідок, повноти декларування дохідної частини підприємницької діяльності необхідно провести аналіз інформації про рух грошових коштів по рахунках ФОП [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) відкритих у банківських установах, зокрема АТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про стан рахунків клієнтів, у тому числі стан кореспондентських рахунків банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що «інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: ... на письмову вимогу суду або за рішенням суду ...». Згідно з пп.20.1.5 п.20.1 ст.20 ПКУ, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках. Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.09.2011, № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» визначено, що при розгляді справ про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, за заявою органу державної податкової служби суду слід звертати увагу, зокрема, на таке. Відсутність у справі рішення (наказу) керівника відповідного органу державної податкової служби про проведення документальної планової або позапланової, виїзної або невиїзної перевірки платника податку не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви (за винятком випадків, коли за обставинами справи це є необхідним і є підставою заяви), оскільки ці документи, як докази у справі, оцінюються судом за правилами статті 212 ЦПК поряд з іншими наданими суду доказами. Враховуючи те, що інформація про стан руху коштів ФОП [PERSON] , (РНОКПП - [NUMBER] ) надасть можливість встановити реальний обсяг доходів платника податків та коло господарюючих суб`єктів, тобто фактичних кредиторів та дебіторів, які здійснювали фінансово-господарські взаємовідносини з товариством, що має істотне значення для встановлення фактичного обігу грошових коштів, а також з метою перевірки щодо своєчасності та повноти сплати податків, зборів до бюджетів та державних цільових фондів і в свою чергу є банківською таємницею, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про розкриття такої інформації. У відповідності до частини 3 статті 350 та пункту 6 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved