Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

22.12.2023 року в провадження Святошинського районного суду м. Києва надійшла справа за позовною заявою [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Приятельчук Валентина Анатоліївна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серіії [NUMBER] від 08.05.1950 року. Згідно інформаційної довідки №11363 від 18.04.2023 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» згідно з даними реєстрових книг Бюро, за [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною Радою народних депутатів м. Києва 19.01.2001 (розпорядження №273). зареєстрованого в Бюро 29.01.2001 (розпорядження №273), зареєстрованого в Бюро 29.01.2011, за реєстровим номером №3198, зареєстрована квартира [ADDRESS] . Однак, дане свідоцтво втрачено та відсутнє у спадкоємця [PERSON] (далі також - позивач), яка є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] 15.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. зареєстровано спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 70530795). 12.05.2023 - згідно довідки КП КМР «КМ БТІ» квартира [ADDRESS] має наступні показники:загальна площа - 34.2 кв.м.; житлова площа -18.1 кв.м. 15.07.2023 винесена постанова приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру. Відмова обгрунтована відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину правоустановчого документа - свідоцтва. При цьому, у постанові нотаріуса відзначено, що за даними Спадкового реєстру, зареєстрованих заповітів та спадкових договорів від імені [PERSON] виявлено не було. Станом на 15 липня 2023 заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців, після смерті [PERSON] не надходило. 16.08.2023 надійшов лист Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.08.2023 вих. №32/82 про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на житло. Відмова обгрунтована тим, що звернувся не власник квартири. Враховуючи те, що нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належало спадкодавцю, з урахуванням того, що позивачка є спадкоємцем другої черги (за відсутності спадкоємців першої черги та інших спадкоємців, про шо зазначено у постанові нотаріуса), а спадкодавець за життя набув право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] - права позивачки підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру. Ухвалою суду від 25.12.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду(ас.39). 29.01.2024 року від відповідача Київської міської ради надійшов відзив по справі, згідно якого останні просять суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутностіпредставника Київської міської ради(ас.45-46). 29.03.2024 року до суду надійшла спадкова справа від зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. зареєстровано спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 70530795) (ас.53-88). Ухвалою суду від 29.04.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду(ас.67). В судове засідання представник позивачки [PERSON] -адвокат Шульженко Д.Ю. не з"явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність та просив суд задовольнити позов(ас.68). Відповідач та третя особа направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та просили суд винести рішення згідно чинного законодавства. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серіії [NUMBER] від 08.05.1950 року(ас.72). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (ас.59). Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки №11363 від 18.04.2023 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» згідно з даними реєстрових книг Бюро, за [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною Радою народних депутатів м. Києва 19.01.2001 (розпорядження №273). зареєстрованого в Бюро 29.01.2001 (розпорядження №273), зареєстрованого в Бюро 29.01.2011, за реєстровим номером №3198, зареєстрована квартира [ADDRESS] . Судом встановлено, що 5.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. зареєстровано спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 70530795) (ас.53-88).. Судом встановлено, що 12.05.2023 - згідно довідки КП КМР «КМ БТІ» квартира [ADDRESS] має наступні показники:загальна площа - 34.2 кв.м.; житлова площа -18.1 кв.м.(ас.17). Судом встановлено, що 15.07.2023 винесена постанова приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру. Відмова обгрунтована відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину правоустановчого документа - свідоцтва.(ас.18-19). Судом встановлено, що у постанові нотаріуса відзначено, що за даними Спадкового реєстру, зареєстрованих заповітів та спадкових договорів від імені [PERSON] виявлено не було. Станом на 15 липня 2023 заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців, після смерті [PERSON] не надходило(ас.18).. Судом встановлено, що 16.08.2023 надійшов лист Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.08.2023 вих. №32/82 про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на житло. Відмова обгрунтована тим, що звернувся не власник квартири(ас.20).. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Позивачка, як спадкоємець другої черги звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті її сестри [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 12/2023. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А., позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавців на квартиру. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірна квартира входить до складу спадщини, а позивачка єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved