Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Кредитним договором №1154-4240 від 11.02.2023 року, в розмірі 51500 гривень а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивували тим, що 11.02.2023 року між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено електронний Кредитний договір про викриття кредитної лінії № 1154-4240. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб та надав кредит у сумі 10300 грн., строком на 300 днів, базовий період 14 днів, знижена % ставка -2,50% в день, стандартна % ставка- 3,00% в день. В подальшому, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, порушив умови Кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Станом на 20.03.2024 року, загальний розмір грошових вимог становлять: 51500 гривень, що складається з: - прострочена заборгованість за кредитом\~10300 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами\~41200 гривень, що стало підставою для позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому суд на підставі ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України\~розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.02.2023 року між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено електронний Кредитний договір про викриття кредитної лінії № 1154-4240. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб та надав кредит у сумі 10300,00 грн., строком на 300 днів, базовий період 14 днів, знижена % ставка - 2,50% в день, стандартна % ставка - 3,00% в день, який підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТФІНАНС» (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТФІНАНС» (Кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. На підтвердження виконаних обов`язків позивача як кредитодавця, до матеріалів позовної заяви долучено довідку ТОВ\~«УКР КРЕДИТ ФІНАНС» щодо видачі кредиту по договору № 1154-4240 від 11.02.2023 року укладеного з [PERSON] за допомогою системи LigPay на платіжну карту [NUMBER] , суми в розмірі 10300,00 гривень. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконував, в результаті чого станом на 20.03.2024 року, загальний розмір грошових вимог становлять: 51500 гривень, що складається з: - прострочена заборгованість за кредитом\~10300 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами\~41200 гривень. Згідно п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч. 1 ст.1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст.1050\~Цивільного кодексу\~України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст.\~526,\~530\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а згідно\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~- договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного висновку . Судом встановлено, що 11.02.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1154-4240, який підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями\~Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало свої обов`язки за електронним договором про надання споживчого кредиту та надало відповідачу кредит в розмірі 10300 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Також, судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір № 1154-4240 від 11.02.2023 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги\~Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжної інструкції № 36925 від 17.04.2024 року позивачем було сплачено 2422,40 гривень судового збору (\~при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), який підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку суд дійшов висновку що з відповідача має бути стягнуто 51500 гривень за кредитним договором № 11.02.2023 від 03.11.2021 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень

Outcome: approved