Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області з позовною заявою до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме, підвал під [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позивач прийняв спадщину за померлою матір`ю [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на даний підвал, він звернувся до приватного нотаріуса, надавши йому договір купівлі-продажу підвалу від 19.05.1988, укладений між Радгосп-заводом Середнянський" Ужгородського району Закарпатської області та померлою [PERSON] , однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що право власності на даний підвал не було зареєстровано у встановленому законом порядку за померлою. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак, представник позивача подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, в якій просить ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Форкош Мирослава Михайлівна, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив таке. 19 травня 1988 року Радгосп-завод "Середнянський" Ужгородського району Закарпатської області та мати позивача - [PERSON] уклали договір купівлі-продажу підвалу № 121, який являвся на той момент власністю радгосп-заводу та знаходився по [ADDRESS] , на території бригади № [NUMBER] радгосп-заводу "Середнянський", згідно з умовами якого, [PERSON] після сплати вартості підвалу (450 рублів) набувала права власності на дане нежитлове приміщення. Цього ж дня, [PERSON] сплатила 450 рублів продавцю, що підтверджується квитанцією до видаткового касового ордера № 852 від 19.05.1988. Четвертого жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.10.2020. 15 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим останнім зареєстровано спадкову справу № 66576598. Постановою приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Форкош Мирослави Михайлівни від 14.02.2024 у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на підвал [ADDRESS] позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що подані спадкоємцем документи не підтверджують факт належності підвалу спадкодавцю, позаяк договір не пройшов державну реєстрацію. Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Статтею ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. У справі, що розглядається, позивач [PERSON] прийняв спадщину за померлою матір`ю [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим до нього перейшли усі спадкові права та обов`язки померлої з часу відкриття спадщини. Позивач просить визнати право власності на підвал під [ADDRESS] , покликаючись на те, що дане нежитлове приміщення належало на праві власності його матері на підставі договору-купівлі продажу підвалу від 19.05.1988. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На момент купівлі підвалу (1988 рік) майнові відносини між громадянами були врегульовані Цивільним кодексом Українскьої РСР. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 128 ЦК УРСР,, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому, главою 20 ЦК УРСР було передбачено нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу будинку, якщо однією з сторін був громадянин, а також будівельних матеріалів, що укладаються між громадянами. Згідно з приміткою до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку. Отже, на момент укладення між Радгосп-заводом "Середнянський" Ужгородського району Закарпатської області та [PERSON] договору купівлі-продажу підвалу від 19.05.1988 діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації права власності на підвальне приміщення, у зв`язку з чим суд дійшов переконання, що право власності [PERSON] виникло з моменту сплати визначеної договором купівлі-продажу грошової суми та передачі підвалу, є дійсним та може бути успадковане позивачем. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі ст.ст. 16, 355-357, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1225, 1226, 1258, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved