Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~в якій\~просить встановити\~факт проживання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~і малолітньої\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які не\~досягли 18\~років,\~разом з\~ним,\~як батьком,\~ [PERSON] ,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та факт\~самостійного їх\~виховання і\~утримання без\~участі матері,\~ [PERSON] . Встановлення даного факту є необхідним для захисту прав та інтересів дітей, а також його прав та інтересів як батька, у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням дітей, для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дітьми за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із їх вихованням, в т.ч. навчанням, лікуванням, відпочинком. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено шлюб 12 серпня 2006 року, під час якого у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , і донька [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми. Відповідачка з вересня 2023 року покинула сім`ю і стала проживати окремо від позивача і дітей з іншим чоловіком, рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 12 березня 2024 року шлюб розірвано. Позивач самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей, піклується про їх духовний та фізичний розвиток, навчання, займається підготовкою до самостійного життя, забезпечує всім необхідним: харчуванням, одягом, дозвіллям, медичним лікуванням, повністю опікується їх інтересами та потребами, створюючи при цьому усі необхідні умови для повноцінного життя. Мати дітей не приймає участі в утриманні спільних дітей та проживає окремо в іншому місці. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити. Згідно поданої відповіді на відзив, визнав, що 10.04.2024 року відповідачка супроводжувала дітей у м.Київ, а також придбавала ліки і товари, однак 22.03.2024 року позивачем на ці потреби було перераховано відповідачці 3500 грн. Перераховувалися ним кошти для потребі дітей і раніше у грудні 2023 року 2000 грн, у квітні 2024 року 3600 грн. У жовтні 2023 року ним умебльовано дитячу кімнату, протягом навчання сина у м.Конотоп позивачем регулярно оплачується проживання сина у гуртожитку, надаються кошти на харчування та навчання. Відповідачка та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили задовольнити. У попередньо поданому відзиві просила відмовити у позові, посилаючись на те, що місце проживання дітей визначене рішенням органу місцевого самоврядування за обопільною згодою сторін, а участь у вихованні та утриманні дітей вона продовжує здійснювати: супроводжує дітей до лікаря, відвідує батьківські збори та спілкується з учителями, купує дітям речі та продукти харчування. Представник третьої особи з позовними вимогами в судовому засіданні погодилася. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши учасників, які прибули в судове засідання, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 12 серпня 2006 року, який розірвано 12 березня 2024 року, що підтверджується копією рішення Кролевецького районного суду Сумської області №579/124/24 провадження 2/579/135/24 від 12.03.2024 (а.с.11). У вказаному шлюбі народилися діти сторін [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 10.01.2008 та серії [NUMBER] від 02.04.2043 (а.с.8-9). Згідно довідки №32166 від 29.04.2024, за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.50). Згідно висновку про доцільність проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 22 лютого 2024 року за №51, зазначено що служба у справах дітей Кролевецької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , і малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з довідкою ГУ ДПС України в Сумській області №86/АП/18-28-52-10 від 11.01.2024, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, чий дохід за 2023 рік склав 4860562,00 грн (а.с.13). Згідно з довідкою№1 від 24.04.2024, відповідач [PERSON] працює бухгалтером у ФОП « [PERSON] » з 14.07.2022 року (а.с.35). Згідно з довідкою №04-05/122 від 23.04.2024, [PERSON] проявляє увагу до доньки [PERSON] , цікавиться шкільним життям, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником (а.с.34), а згідно з довідкою №04-05/120 від 23.04.2024, позивач [PERSON] проявляє увагу до доньки [PERSON] , цікавиться шкільним життям, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником, під час сигналу «Повітряна тривога» супроводжує дівчинку в безпечне місце та приводить після відбою до закладу (а.с.48). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він здійснює виховання та утримання неповнолітніх доньок. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Відповідно до статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. За приписами частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , дійсно постійно проживають із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання і виховання дітей, повністю знаходяться на матеріальному утриманні та забезпеченні батька. А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати неповнолітні діти, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання дітей, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід визначити з батьком, позивачем по справі, що не суперечитиме інтересам дітей. Що стосується встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, суд наголошує, що при вирішенні вказаної позовної вимоги фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У поданій заяві Заявник зазначає, що діти з 2023 року проживають разом із ним, знаходяться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Разом з тим, в силу ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього та малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Надані суду письмові докази лише свідчать про проживання дітей разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують ухилення матері від участі у вихованні дітей та її не участь в утриманні дітей. Судом встановлено, що мати дітей [PERSON] не позбавлена батьківських прав. Крім того, батьки, за згодою, мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте жоден із них не вправі відмовитися від обов`язку виховувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, є підставою позбавлення батьківських прав. Посилання заявника на те, що заінтересована особа відмовляється виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дітей, судом оцінюються критично, оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів, що заявником порушувалося питання стягнення аліментів з матері дітей як у наказному, так і у позовному провадженні, а так само питання позбавлення матері дітей батьківських прав. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, судом встановлено, що заявником не виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей не обґрунтовані належними, достатніми та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial