Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

24.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] (далі - позивач за первісних позовом, позивач) з первісним позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1 за первісним позовом, відповідач), [PERSON] (далі - відповідач-2 за первісним позовом) про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому, з урахуванням зміненої редакції позовної заяви від 10.04.2023 року, ухвал суду від 10.04.2023 року, від 16.04.2024 року, позивач за первісним позовом просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Hyundai IX35, легковий - загальний універсал, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна - 1998 куб. см, сірого кольору, від 09.12.2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , повернувши автомобіль у власність [PERSON] ; - розподілити спільне сумісне майно подружжя - [PERSON] та [PERSON] - автомобіль Hyundai IX35, легковий - загальний універсал, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна - 1998 куб.см, сірого кольору, та виділити [PERSON] у власність 1/2 частину автомобіля Hyundai IX35, легковий - загальний універсал, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна - 1998 куб. см, сірого кольору. 07.07.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] (далі - позивач за зустрічним позовом, відповідач-1 за первісним позовом) із зустрічним позовом до [PERSON] (далі - відповідач за зустрічним позовом, позивач за первісним позовом) про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач, з урахуванням ухвали суду від 05.12.2023 року, просить суд: - визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] наступне майно: автомобіль марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, придбаний у 2014 році; - визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування зміненої редакції первісної позовної заяви від 10.04.2023 року, з урахуванням ухвал суду від 10.04.2023 року, від 16.04.2024 року, позивач зазначила, що 17.09.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, вони мають сина [PERSON] , [INFO] . У період зареєстрованого шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль Hyundai IX35, легковий - загальний універсал, реєстраційний номер № [NUMBER] , 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна - 1998 куб. см, сірого кольору, що був зареєстрований на ім`я відповідача-1 - [PERSON] . У ході судового розгляду справи за позовом в його первісній редакції позивач з`ясувала, що відповідач-1 відчужив автомобіль своїй матері [PERSON] , на яку зареєстрований автомобіль під іншим реєстраційним номером: № [NUMBER] . Позивач зазначила, що вона не надавала згоду на продаж чи відчуження у будь-який інший спосіб вказаного автомобіля. Тобто відповідач-1 без її дозволу вчинив правочин, який суперечить її бажанню, та був укладений без її відома. При цьому оспорюваний правочин був вчинений відповідачем-1 на користь своєї матері, яка достеменно знала, що відчужуваний автомобіль придбаний у шлюбі і має статус спільного сумісного майна подружжя, що свідчить про недобросовісність з боку відповідача-2 - [PERSON] . Тому, оскільки автомобіль був набутий за спільні кошти подружжя під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, а правочин між відповідачами щодо його відчуження вчинений без згоди із співвласником, то такий правочин є недійсним, а спірне майно слід розподілити між сторонами порівну. З огляду на викладене, позивач за первісним позовом звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] зазначив, що під час шлюбу сторони набули спільне майно: автомобіль марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, придбаний у 2014 році (титульний власник - [PERSON] ). Позивач за зустрічним позовом (відповідач-1 за первісним позовом) пояснив, що спірне майно вони придбавали за спільні грошові кошти з розрахунку 50/50, частку на придбання автомобіля [PERSON] надавав її батько. Свою частину грошових коштів [PERSON] надавав особисто із власних заощаджень. Отже, позивач за зустрічним позовом, посилаючись на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. 07.07.2023 року відповідачі за первісним позовом подали до суду відзиви на первісну позовну заяву у її зміненій редакції, в яких заперечували проти задоволення первісних позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач-1 - [PERSON] пояснив, що вони з позивачем у шлюбі придбали автомобіль Hyundai IX35, д.н.з. [NUMBER] . Під час чергового скандалу позивач нанесла пошкодження автомобілю, а саме було виявлено 32 удари шлакоблоком по лобовому та задньому склу, пошкоджені капот та бокові дзеркала. По вказаному факту відповідач-1 подав заяву до органів поліції. У відповідача-1 не було можливості зберігати вказаний автомобіль та він передав його на зберігання до [PERSON] . У подальшому відповідач-1 повідомив позивача про те, що автомобіль знаходиться у розбитому стані та його слід продати, на що позивач погодилась. З метою продажу автомобіля відповідач-1 зробив його ремонт, а передача автомобіля відбувалась у присутності свідків та поліції, бо позивач могла влаштувати провокацію та вести себе агресивно. Відповідач-1 також пояснив, що під час передачі автомобіля позивач зазначила, що вона не проти продажу автомобіля і те, що він може робити із вказаним автомобілем, що завгодно. Так, 09.12.2021 року між відповідачем-1 та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу №1242/2021/2972328 транспортного засобу. Відповідач-1 вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що під час укладення оспорюваного договору відповідачі діяли недобросовісно, зокрема, [PERSON] знала чи не могла не знати, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоду на це другого з подружжя. Відповідач-1 стверджує, що позивач була обізнана про здійснення продажу автомобіля та на думку відповідача-1, зазначене у позові є виключно особистою помстою позивача за те, що наразі він має іншу сім`ю та дитину. Тому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач-2 - [PERSON] пояснила, що 08.12.2021 року позивач у присутності свідків чітко висловила свою згоду на відчуження автомобіля, та 09.12.2021 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2021/2972328. Відповідач-2 пояснила, що вона достеменно знала, що позивач надала згоду на відчуження автомобіля, бо чула це особисто від позивача і тому у неї не було ніяких сумнівів щодо законності укладення договору купівлі-продажу автотранспортного засобу. При цьому відповідач-2 вважає, що позивач не довела свою необізнаність про продаж автомобіля, тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 13.10.2023 року представник відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення зустрічного позову та просила суд відмовити у його задоволенні. Так, з урахуванням ухвали суду від 05.12.2023 року, відповідач за зустрічним позовом стосовно позовних вимог щодо автомобіля, марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, зазначила, що дійсно цей автомобіль було придбано сторонами у 2014 році. Проте вказаний автомобіль був проданий за довіреністю [PERSON] . Кошти від продажу автомобіля були частково витрачені на придбання автомобіля Hyundai IX35, який [PERSON] незаконно відчужив на користь своєї матері, незважаючи на те, що у [PERSON] до теперішнього часу знаходиться оригінал технічного паспорту на вказаний автомобіль, а також талон-повідомлення ЄО №11173 від 09.12.2021 року, відповідно до якого [PERSON] у присутності поліції та свідків зауважувала на тому, що вона не дасть згоду на відчуження автомобіля, оскільки він був придбаний лише у червні 2021 року і потрібен був для нужд сім`ї. Тому відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Під час судового засідання представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) підтримала позовні вимоги за первісним позовом, в його зміненій редакції, та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач-1 за первісним позовом - [PERSON] забрав автомобіль та оформив його за матір`ю, проте згоду на продаж автомобіля [PERSON] не надавала, а тому вчинений відповідачами за первісним позовом правочин є недійсним, а автомобіль підлягає поділу між подружжям порівну. З приводу зустрічної позовної заяви представник відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) пояснила, що дійсно у власності подружжя був автомобіль Skoda Octavia, проте він був проданий по генеральній довіреності, а кошти від його продажу були спрямовані на купівлю нового автомобіля Hyundai IX35. Наразі автомобіль Skoda Octavia перебуває у користуванні [PERSON] . Тому представник відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) підтримала первісні позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, та пояснила, що вона не визнає зустрічні позовні вимоги, а автомобіль Skoda Octavia був проданий за генеральною довіреністю покупцю [PERSON] . Гроші від продажу цього автомобіля забрав [PERSON] . Після цього за гроші купили автомобіль Kia, а потім - автомобіль Hyundai IX35, який наразі є спірним. Усі автомобілі купувались у шлюбі, її батьки вкладали грошові кошти у їх купівлю. [PERSON] працювала та отримувала заробітну плату, а відповідач-1 не працював. Відповідач-1 за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заперечував проти задоволення первісного позову з усіма змінами до нього, та просив суд відмовити у його задоволенні, підтримав вимоги за зустрічним позовом, просив суд їх задовольнити. Він пояснив, що за час шлюбу у них з [PERSON] у власності були автомобілі Skoda Octavia та Hyundai IX35. Останній автомобіль позивач розбила та нанесла йому серйозні збитки на суму більше 100000,00 грн. Більшу частину грошей на ремонт автомобіля дала його матір. Усі документи щодо транспортного засобу Hyundai IX35, ключі від нього були у [PERSON] , її батьків. Він працював приватним підприємцем. Представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, підтримала позовні вимоги зустрічного позову, просила їх задовольнити. За поясненнями представника відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), позивач - [PERSON] знала про продаж автомобіля Hyundai IX35 та усно надала згоду на його відчуження матері відповідача-1. Нотаріально посвідчену письмову згоду на продаж цього автомобіля позивач не надавала та закон цього не вимагає. Сторони у 2019 році придбали автомобіль Hyundai IX35, а у 2021 року [PERSON] продав його своїй матері за згодою [PERSON] , яка як показала свідок [PERSON] , надала згоду на його продаж. Позивач не їздила на цьому автомобілі. Водночас [PERSON] відчужила автомобіль Skoda Octavia без згоди [PERSON] , та таке відчуження відбулось не за договором купівлі-продажу, а за довіреністю, та цим автомобілем наразі користується третя особа. Відповідач-2 за первісним позовом заперечувала проти задоволення первісного позову та просила суд відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов [PERSON] - задовольнити. Відповідач-2 пояснила, що позивач та її мати побили автомобіль Hyundai IX35, останній не був на ходу. Усі документи щодо цього автомобіля забрала [PERSON] . При цьому вона не заперечувала, щоб [PERSON] забрав автомобіль, є свідки побиття автомобіля. Також, на думку відповідача-2, [PERSON] наче висловилась так, що вона надає згоду на продаж автомобіля. При цьому відповідач-2 уточнила, що усний вислів [PERSON] щодо продажу автомобіля був таким, що вона не казала купувати їй автомобіль, а казала розпоряджатися ним як вони захочуть. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 187 ЦПК України, ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», судом на адресу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради були направлені запити від 29.12.2021 року щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відповіді від 06.04.2022 року відділу обліку та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 05.03.2012 року. Ухвалою суду від 29.12.2021 року було задоволено повністю заяву [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі та заборонено відчуження у будь-який спосіб автомобілю Hyundai ІX35, легковий - загальний універсал, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна 1998куб. см., сірого кольору, що зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 17.01.2022 року «Про надання інформації», направленого на адресу суду на виконання ухвали суду від 29.12.2021 року, станом на 06.01.2022 року, згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 09.12.2021 року транспортний засіб Hyundai ІX35, 2011 року випуску, сірого кольору, VIN: [NUMBER] , перереєстровано з [PERSON] на іншу фізичну особу з видачею інших номерних знаків, що унеможливлює виконання вказаної ухвали. Ухвалою суду від 07.04.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.11.2022 року було задоволено повністю клопотання представника позивача про виклик свідків в цивільній справі та викликано в судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 10.04.2023 року було задоволено повністю заяву позивача про залишення без розгляду первісної редакції позовної заяви в частині позовних вимог в цивільній справі та залишено без розгляду первісну редакцію позовної заяви в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистим майном одного з подружжя, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), що придбана за договором купівлі-продажу від 29.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т.В. за реєстровим номером №1917, та зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Дніпропетровську міжміське бюро технічної інвентаризації», за реєстраційним номером №20164025 від 14.11.2011 року, прийнято до розгляду змінену редакцію позовної заяви, якою змінено підстави позову, в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистим майном одного з подружжя та розподіл спільного сумісного майна подружжя, залучено до участі в цивільній справі №203/5707/21 в якості співвідповідача (відповідача-2) - [PERSON] . Ухвалою суду від 28.04.2023 року було задоволено повністю заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Сороки Тетяни Віталіївни про забезпечення позову в цивільній справі та заборонено будь-кому відчуження у будь-який спосіб автомобіля Hyundai ІX35, легковий - загальний універсал, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна 1998 куб.см, сірого кольору. Ухвалою суду від 07.07.2023 року було задоволено повністю клопотання представника відповідача-1 про допит свідків в цивільній справі та постановлено допитати відповідача-2 - [PERSON] в якості свідка у судовому засіданні під час судового розгляду справи по суті, викликано в судове засідання для допиту в якості свідка: [PERSON] ( [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 27.09.2023 року було задоволено повністю клопотання представника відповідача-1 про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви в цивільній справі №203/5707/21, прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву відповідача-1 за первісним позовом - [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в цивільній справі №203/5707/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та розподіл спільного сумісного майна подружжя, об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом в цивільній справі №203/5707/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та розподіл спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 05.12.2023 року було задоволено повністю заяву відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про залишення без розгляду частини позовних вимог за зустрічним позовом в цивільній справі та залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , та про визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в цивільній справі №203/5707/21. Ухвалою суду від 05.12.2023 року було задоволено повністю заяву представника відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) про виклик та допит свідка, заявлену в усній формі, в цивільній справі та викликано в судове засідання для допиту в якості свідка: [PERSON] . Ухвалою суду від 05.12.2023 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 16.04.2024 року було внесено виправлення в текст ухвал суду від 10.04.2023 року, від 28.04.2023 року, 07.07.2023 року, 27.09.2023 року, 05.12.2023 року, та замість неправильного прізвища в усіх відмінках: « [PERSON] » постановлено зазначити правильно: « [PERSON] ». Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 16.04.2024 року було прийнято відмову сторони позивача за первісним позовом від допиту свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 30.05.2024 року було прийнято відмову сторони відповідача-1 за первісним позовом від допиту свідка: [PERSON] . У судове засідання 10.07.2024 року з`явились представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та представник відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом). Відповідач-2 за первісним позовом у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні на адресу суду не надсилала. Суд, заслухавши думки учасників справи, на підставі положень ст. ст. 128, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача-2 за первісним позовом. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, допитав свідків, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключні слова учасників справи, та 10.07.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що сторони: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з 17.09.2011 року до 15.03.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений актовий запис №98 від 17.09.2011 року, та рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2022 року, справа №203/5547/21, яке набрало законної сили станом на 15.03.2022 року, шлюб між ними був розірваний. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17.09.2011 року, серії [NUMBER] , та оглянутим на сайті ЄДРСР рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2022 року, справа №203/5547/21, яке набрало законної сили станом на 15.03.2022 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , дата реєстрації: 24.06.2021 року, відповідач-1 за первісним позовом - [PERSON] був зареєстрованим власником транспортного засобу - автомобіля, марки Hyundai ІX35, легковий - загальний універсал, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна 1998 куб.см, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] . За змістом листа від 23.10.2021 року, складеного [PERSON] на адресу [PERSON] , відповідач повідомив, що він є власником автомобіля, марки Hyundai ІX35, сірого кольору, VIN: [NUMBER] . Через конфліктну ситуацію в родині він не проживає зі своєю дружиною та має намір з нею розлучитися. Через неврегульованість відносин юридично та сварки [PERSON] та [PERSON] 23.10.2021 року вчинили сварку з ним та пошкодили вказаний автомобіль: вибили лобове та заднє скло, пошкодили капот та бокові дзеркала. З метою збереження цілісності автомобіля у нього виникла потреба у передачі його на зберігання. Відповідно до договору зберігання від 23.10.2021 року, укладеного між [PERSON] (поклажодавець) та [PERSON] (зберігач), [PERSON] , згідно з актом приймання-передачі від 23.10.2021 року №1, передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку дії договору - автомобіль, марки Hyundai ІX35, сірого кольору, VIN: [NUMBER] . Факт передачі автомобіля на виконання умов вказаного договору зберігання підтверджується копією акту №1 приймання-передачі від 23.10.2021 року. На підтвердження факту здійснення ремонту автомобіля відповідач надав суду копію товарного чека від 08.12.2021 року ФОП [PERSON] на суму 18620,00 грн та акт виконаних робіт №1208/1 від 08.12.2021 року, автомобіль Hyundai ІX35, д.н.з. [NUMBER] , з переліком найменування продукції. 09.12.2021 року між відповідачами: [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу №1242/2021/2972328 транспортного засобу, м. Дніпро, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: марки Hyundai, модель ІX35, 2011 року випуску, сірого кольору, VIN: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію, серії [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 09.12.2921 року підрозділом МВС ТСЦ 1242 (п.1.1. розділу 1 договору). Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором належить йому на праві власності та в обтяженні арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не є предметом спору у суді (п.1.2. розділу 1 договору). Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна (п.2.1. розділу 2 договору). Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання договору (п.2.2. розділу 2 договору). Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №11173 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та інші подію від 09.12.2021 року, [PERSON] звернулась до ВП №3 (м. Верхньодніпровськ) Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що 03.12.2021 року о 12:35 годині надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 03.12.2021 року о 12:32 годині за адресою: Верхньодніпровський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Дніпровська, зараз на ділянці Д5 чоловік [PERSON] на евакуаторі забирає автомобіль «Хундай АХ35», сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , тех. паспорт у заявниці на руках, заявниця стверджує, що авто куплене у шлюбі. Між ними була домовленість, що чоловік сплатить гроші, а зараз забирає автомобіль. Заявниці на місці немає, їй зателефонував власник гаражу [PERSON] та повідомив, що зараз забирає автомобіль чоловік заявниці. На підтвердження факту неприязних стосунків між сторонами [PERSON] надав суду скріншоти переписок з телефону. Суд, вивчивши їх, дійшов висновку, що ці скріншоти з повідомленнями не стосуються предмета доказування у справі та не містять обставин, які встановлюються судом, з їх змісту неможливо встановити дійсні обставини справи. Оскільки ці повідомлення не містять ані адресата, який би мав відношення до справи, ані часу їх складання. Тому суд відхиляє ці докази як неналежні, недопустимі, недостовірні та недостатні. На підтвердження факту відчуження спірного транспортного засобу - автомобіля, марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, на підставі довіреності позивач за первісним позовом - [PERSON] надала суду копію довіреності від 11.05.2019 року, посвідчену приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Питомцем В.А. За змістом довіреності, [PERSON] , [INFO] , уповноважує [PERSON] , [INFO] , розпоряджатися від її імені (продати, обміняти, передати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення її зобов`язань тощо), належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобілем, марки Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, колір сірий. Довіреність видана строком дії на три роки і дійсна терміном до 11.05.2022 року з правом передоручення повноважень третім особам з правом використання автомобіля за кордоном, зареєстровано в реєстрі за №423. На підтвердження факту перебування у власності транспортного засобу - автомобіля, марки Kia Ceed, д.н.з. [NUMBER] , позивач за первісним позовом надала суду копію повідомлення про ДТП від 20.10.2020 року за участю водія [PERSON] . Судом були допитані свідки сторони позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): [PERSON] , [PERSON] , та свідки сторони відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): відповідач-2 за первісним позовом - [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , показав, що він перебуває у дружніх відносинах з [PERSON] та йому відомо, що вона мала у власності автомобіль, який він пам`ятає як сіра Skoda, а також під час шлюбу з [PERSON] вони придбали автомобіль Hyundai IX35. Свідку відомо, що інцидент щодо побиття автомобіля Hyundai стався за участі [PERSON] , проте він не знає, в якому стані був автомобіль. Свідок показав, що він під час сварки [PERSON] та [PERSON] сидів в автомобілі, проте не чув, щоб [PERSON] надавала згоду на передачу автомобіля, а також йому не було видно, в якому стані перебуває автомобіль. Свідок зазначив, що він спілкувався з подружжям більше 20 років, а у 2022 році вони розлучились. [PERSON] йому подзвонила 03.12.2021 року та просила їй допомогти. Допитаний в якості свідка [PERSON] , [INFO] , показав, що він купив автомобіль Skoda Octavia у [PERSON] по генеральній довіреності та передав гроші за автомобіль у його руки. Претензій щодо продажу автомобіля у подружжя до нього не було, вони вели перемовини з подружжям. Допитана з її згоди у судовому засіданні в якості свідка відповідач-2 за первісним позовом - [PERSON] показала, що автомобіль Hyundai був розбитий позивачем [PERSON] та у цей день були присутніми працівники поліції та свідки. [PERSON] сказала забирати цей автомобіль, але документів на нього у них не було. Усі документи на автомобіль відновлювали для здійснення його купівлі-продажу. Свідок також показала, що вона знає про те, що позивач [PERSON] продала автомобіль Skoda Octavia. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу поділу спільного майна подружжя, а саме транспортних засобів: Hyundai IX35 та Skoda Octavia. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо первісних позовних вимог позивача за первісним позовом - [PERSON] відносно транспортного засобу марки Hyundai IX35 про визнання недійсним договору його купівлі-продажу від 09.12.2021 року, та поділу між подружжям, суд зазначає таке. Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, ЦК), майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до положень статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Відповідно до частини 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Відповідно до частини 1 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до частини 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин 1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень частини 1 статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними. Відповідно до положень статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до абзацу 3 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У пункті 22, абзаці 1 пункті 24, пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та про необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 03.10.2018 року, справа № 127/7029/15-ц, від 07.04.2021 року, справа № 402/849/18, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний урахувати дійсну його вартість. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.02.2021 у справі №264/2232/19, конструкція статті 60 Сімейного кодексу України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до положень статті 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Так, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що спірний автомобіль Hyundai IX35 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний сторонами під час шлюбу в інтересах сім`ї та за спільні грошові кошти подружжя, що не заперечується сторонами. Проте відповідач-1 - [PERSON] без згоди позивача - [PERSON] відчужив автомобіль за оспорюваним договором купівлі-продажу від 09.12.2021 року своїй матері - [PERSON] , що не заперечується сторонами. В порушення вимог ст. 65 СК України, враховуючи, що відповідачі уклали договір стосовно цінного майна, який виходить за межі дрібного побутового, сторона відповідачів не надала суду письмову згоду другого з подружжя на вчинення цього правочину. При цьому суд відхиляє твердження сторони відповідачів та показання свідка - [PERSON] як недопустимий доказ про те, що позивач надавала усну згоду на продаж спірного автомобіля. Оскільки позивач заперечує цей факт, а показання відповідача-2, надані в якості свідка з цього приводу, є суперечливими, та законом вимагається надання письмової згоди другого з подружжя на відчуження спільного сумісного майна подружжя, яке є цінним. Отже, оспорюваний правочин є недійсним. Також суд, вирішуючи по суті спір між сторонами за первісним позовом, враховує і те, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та поділ автомобіля між подружжям. Під час відчуження автомобіля своїй матері відповідач-1 діяв проти волі позивача, не на потреби сім`ї, тому таке майно враховується при поділі сумісного майна подружжя. Водночас сторони не мають на меті компенсувати вартість автомобіля в межах позовних вимог, тому у спірному випадку мають застосовуватись правові наслідки недійсності правочину. Так, враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю та не може бути реально поділений між сторонами, частки яких є рівними, суд вважає за необхідне визнати спірне майно таким, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності та здійснити його поділ на ідеальні частки подружжя без його реального поділу по 1/2 частці кожному, відповідно, та залишити майно у їх спільній частковій власності. З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2021/2972328 від 09.12.2021 року, а саме автомобіля марки Hyundai IX35, номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також про визнання майна таким, що належить подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, здійснення його поділу на ідеальні частки подружжя без його реального поділу по 1/2 частці кожному, відповідно, та слід залишити майно у їх спільній частковій власності, а у задоволенні іншої частини позовних вимог первісного позову слід відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо поділу транспортного засобу - марки Skoda Octavia, суд зазначає таке. Відповідно до положень статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до частини 1 статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до частин 2, 3 статті 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. ВС у постановах від 04.11.2020 року у справі №573/476/19, від 19.12.2018 р., у справі №331/5517/17, від 09.09.2020 р., у справі №522/3746/19-ц, наголосив на тому, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Отже, особа, якій видана довіреність, має право здати в оренду, обміняти або продати автомобіль, отримувати кошти за укладеними договорами. Проте це все має бути прямо вказано у довіреності. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що спірний автомобіль за зустрічним позовом - марки Skoda Octavia був відчужений [PERSON] за довіреністю від 11.05.2019 року третій особі - Соломощуку В.В., та в якій вказано, що він уповноважений, зокрема, розпоряджатися автомобілем від імені [PERSON] . За твердженнями сторони позивача за зустрічним позовом, [PERSON] було відомо про вчинений правочин щодо відчуження автомобіля за довіреністю [PERSON] , на що він надав свою згоду. Крім того, судом було встановлено, що вказаний правочин був вчинений в інтересах сім`ї та це підтверджується показаннями свідків. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що гроші за відчужений автомобіль він передав [PERSON] , а останній передав йому автомобіль. Тобто під час відчуження спірного автомобіля Skoda Octavia мала місце взаємна згода подружжя на розпорядження майном, що було об`єктом права його спільної сумісної власності в інтересах сім`ї. Суд враховує і те, що відповідач-1 не оспорює дійсність правочину щодо відчуження автомобіля, марки Skoda Octavia за довіреністю від імені [PERSON] та така довіреність є не скасованою, що не заперечувалось сторонами. Тому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги за зустрічним позовом та такими, що не підлягають задоволенню. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз викладеного вище вказує, що під час перебування у шлюбі сторони набули рухоме майно - автомобіль Hyundai IX35, зокрема, що є їх спільною сумісною власністю, та презюмується, що їх частки у спільному майні є рівними. Тому суд вважає за необхідне частково задовольнити первісній позовні вимоги [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи мотиви суду, з відповідачів за первісним позовом слід стягнути на користь позивача за первісним позовом судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1841,00 грн з кожного, відповідно, у загальному розмірі 3682,00 грн (сплачений судовий збір за первісним позовом та за подання заяв про забезпечення позову в частині вимог щодо автомобіля Hyundai IX35, а саме: 323600,00 грн х 0,01 = 3236,00 грн (1% ціни позову); 416300,00 грн х 0,01 = 4163,00 грн (1% ціни позову); 3236,00 грн : 2 = 1618,00 грн; 1618,00 грн + 4163,00 грн = 5781,00 грн; 454,00 грн + 536,80 грн = 990,80 грн; 1073,60 грн + 990,80 грн = 2064,40 грн; 1618,00 грн + 2064,40 грн = 3682,00 грн; 3682,00 грн : 2 = 1841,00 грн), а судові витрати зі сплати судового збору позивача за зустрічним позовом (відповідача-1 за первісним позовом) за подання зустрічного позову у справі йому не відшкодовуються. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. При цьому суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідачів за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1841,00 грн з кожного, відповідно, у загальному розмірі 3682,00 грн, а судові витрати зі сплати судового збору позивача за зустрічним позовом за подання зустрічного позову у справі йому не відшкодовуються.

Outcome: partial