Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області\~ з позовом , в якому просив визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку (пай) в розмірі 6,88 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Фрунзе, розташовану за межами населених пунктів на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0186032, виданого на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області було складено відповідний актовий запис №42 від 13.12.2000 року. За час свого життя мій батько працював у КСП ім. Фрунзе, яке є правонаступником колгоспу ім. Фрунзе. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Золочівською районною державною адміністрацією по КСП ім. Фрунзе, на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР №0186032 за №232, розміром 6,88 умовних кадастрових гектарах, на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації від 28.05.1997 №287. Вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) було отримано. Враховуючи той факт, що спадщина відкрилась у день смерті [PERSON] , то згідно ст. ст. 525,526\~ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент смерті [PERSON] , часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Як вказано в позовній заяві, на момент смерті [PERSON] позивач проживала разом з ним однією сім`єю у [ADDRESS] . При цьому, до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини позивач не зверталася, так як на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із спадкоємцем. Про відмову від спадщини позивач не заявляла, будь-які інші спадкоємці відсутні. Після смерті [PERSON] позивач, [PERSON] , як його донька, в силу положень ст. 1261, ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем за законом. Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом та фактично прийняла спадщину, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку (пай) після померлого батька [PERSON] . Представник позивача надав заяву, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, розгляд справи просить провести без його участі. Відповідачем, Золочівською селищною радою Харківської області до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та винесення рішення на розсуд суду. Третьою особою, головою СК «Писарівка» надано суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечує. За правилами п.1 ч.3\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтями15,16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області було складено відповідний актовий запис №42 від 13.12.2000 року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] є донькою [PERSON] . За час свого життя батько позивача, [PERSON] працював у КСП ім. Фрунзе, яке є правонаступником колгоспу ім. Фрунзе, про що зазначено позивачем у позовній заяві. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Золочівською районною державною адміністрацією по КСП ім. Фрунзе, на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР №0186032 за №232, розміром 6,88 умовних кадастрових гектарах, на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації від 28.05.1997 №287. Вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) було отримано, про що свідчить відповідний запис. Вищевказане підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 06.11.2023 року №29-20-11-5934/0/19-23 та копією відповідної сторінки з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається районною державною адміністрацією по КСП ім. Фрунзе. За приписами\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦК України\~встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення\~ЦК України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~ЦК України, положення цього\~кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1\~статті 524 ЦК Української РСР\~, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із\~ст.525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим\~день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР\~визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,\~місцезнаходження майна або його основної частини. Як вбачається із\~статті 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1\~ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17. Згідно ст.\~81\~ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею \~5\~ЗК України (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) визначено, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті [PERSON] позивач, [PERSON] проживала разом з ним однією сім`єю у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №91 від 16.02.2024. Після смерті [PERSON] позивач, [PERSON] , як його донька, відповідно до ст. 1261, ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем за законом. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначено, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно ч.2 ст. 23 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Згідно ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Наданим правом [PERSON] за час свого життя не скористався, однак, отриманий ним вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджує право його спадкоємців на земельну частку (пай). Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією із таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, адже ці вимоги належним чином обґрунтовані та підтверджуються наявними матеріалами справи. Згідно ч.1\~\~ст.76 ЦПК України\~\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved