Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

22.12.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР про визначення місця проживання дитини разом з батьком. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 15.11.2023 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами розірвано з ініціативи [PERSON] , вона забрала свої речі і пішла з дому, залишивши неповнолітню доньку проживати разом з батьком. У шлюбі у сторін народилось троє дітей: син\~ [PERSON] ( [INFO] ), син [PERSON] ( [INFO] ) та донька [PERSON] ( [INFO] ). Зазначає, що на теперішній час донька постійно проживає разом з батьком, матір не цікавиться життям дитини, забрала свої речі та залишила дітей, зокрема неповнолітню [PERSON] на виховання батьку, в зв`язку з чим позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] ( [INFO] ) разом з батьком [PERSON] ( [INFO] ). Ухвалою суду від 28.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 28.03.2024 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР № 01-11/324/1вих від 18.03.2024. 28.03.2024 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог. 28.03.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 28.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.07.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 02.07.2024 від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. 02.07.2024 від представника третьої особи надійшла заява про долучення доказів, а саме копію акту обстеження умов проживання від 19.02.2024та розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, вислухавши доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. 15.11.2023 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У шлюбі у сторін народилось троє дітей: син\~ [PERSON] ( [INFO] ), син [PERSON] ( [INFO] ) та донька [PERSON] ( [INFO] ). Сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. У позовній заяві позивач зазначає, що на теперішній час донька постійно проживає разом з батьком, матір не цікавиться життям дитини, забрала свої речі та залишила дітей, зокрема неповнолітню [PERSON] на виховання батьку. Від відповідачки двічі надходила заява про визнання позовних вимог. Верховний Суд у постановах, зокрема від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17 та від 30.06.2021 у справі № 916/1142/20 зазначив, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню. У\~статті 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 7\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У\~ст. 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 1, 2\~статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1\~ст. 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги\~ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини,\~ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2\~ст. 161 СК України. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами 4, 5\~ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/324/1вих від 18.03.2024 слідує, що орган опіки та піклування вважає можливим визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком\~ [PERSON] , [INFO] . В своїй заяві гр. [PERSON] зазначив, що його малолітня дитина [PERSON] [INFO] фактично проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади малолітня [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.01.2018. Відповідно до довідки, наданої Одеським ліцеєм «Фонтанський» ОМР від 11.01.2024 № 7, малолітня [PERSON] [INFO] навчається в 2-А класі зазначеного закладу. Матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] гр. [PERSON] укладено декларацію № 0001-Е0МК-Т200 з лікарем-педіатром КУ «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 25.08.2023 гр. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 04.01.2024 №\~2024/0001124305, за відомостями Одеської територіальної громади, гр. [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.06.1994. Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № ВР-001988712, виданої Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, гр. [PERSON] , [INFO] на території України станом на 04.01.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Відповідно до довідки, наданої КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 04.01.2024 № 0865, гр. [PERSON] , [INFO] , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не значиться. На психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Відповідно до листа, наданого Центром соціальних служб Одеської міської ради від 15.02.2024 № 04/01-548, фахівцями із соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі 12.02.2024 та 13.02.2024 здійснено виходи за місцем проживання батька малолітньої дитини, [PERSON] та матері малолітньої дитини [PERSON] . За місцем проживання батька та дитини за адресою: [ADDRESS] було з`ясовано, що родина проживає у власній трикімнатній квартирі. В наявності газо-, водо-, тепло-, електропостачання. У дитини є окрема кімната, ліжко, стіл, шафа для особистих речей. За місцем проживання матері, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було з`ясовано, що родина мешкає у власній двокімнатній квартирі. В наявності газо-, водо-, тепло-, електропостачання. 19.02.2024 гр. [PERSON] повідомила спеціалісту Служби у справах дітей ОМР, що вона не проти того, щоб визначили місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Згідно з ч. 6\~статтею 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У даному випадку суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, оскільки 7 річна дитина в силу свого віку є більш прив`язаною до матері, роз`єднання їх у такому віці може негативно вплинути на психологічний стан дитини. За таких обставин, суд не враховує визнання позову відповідачем, оскільки враховуючи якнайкращі інтереси малолітньої дитини, не вбачає правових підстав для задоволення даного позову. При цьому, з огляду на вік дитини, наявність згоди матері на проживання дитини з батьком та положення ч. 1 ст. 160 СК України, сторони можуть самостійно визначити місце проживання малолітньої дитини. Також суд враховує, що позивач є призовного віку, який є військовозобов`язаним, тому враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений\~статтею 65 Конституції України\~обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, суд повинен з`ясувати наявність можливих зловживань в напрямку підстав для звільнення з військової служби або надання відстрочки від військової служби, передбачених чинним законодавством України. Отже, самостійне виховання та утримання дитини віком до 18 років за рішенням суду корелюється із формулюванням передбачених чинним законодавством України підстав для звільнення з військової служби або надання відстрочки від військової служби. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. У зв`язку з застосуванням графіків тривалого відключення світла та перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці з 08.07.2024 по 12.07.2024, повний текст рішення складено 15.07.2024.

Outcome: dismissed