Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] (позивач за первісним позовом) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (відповідач за первісним позовом), у якій просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, який припинено відповідно до рішення Подільського районного суду м.Києва у справі № 758/2490/22 від 07.06.2022. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] ( [INFO] ) та донька [PERSON] ( [INFO] ). На дату початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, сторони разом із дітьми проживали у місті Львові. Як зазначає позивач, під час його чергового відрядження пов`язаного із волонтерською діяльністю, 05 квітня 2022 року відповідач прийняла рішення про виїзд разом із дітьми до Республіки Франція. Зазначає, що з ним таке рішення попередньо не погоджувалося. Пізніше, дізнавшись від відповідача де саме вони перебувають, позивач неодноразово приїздив до дітей, регулярно підтримував з ними спілкування та у липні 2023 року після спільної відпустки, яка попередньо погоджувалася з відповідачем, діти сказали батьку, що вони хочуть повернутися в Україну. У зв`язку з проханням дітей, позивач вирішив повернутися з ними в Україну, та з липня 2023 року діти проживають разом із батьком в Києві за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови. Зазначає, що діти відвідують загальноосвітню санаторну школу-інтернат №19 м. Києва; вихованням, навчанням, забезпеченням культурної програми у вихідні, допомогою з вивченням домашніх завдань, підтриманням режиму дня, охороною здоров`я та матеріальним утриманням дітей займається батько. Сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та з метою створення найкращих умов для проживання сина та доньки. Зазначає, що діти не хочуть повертатися у Республіку Франція, оскільки там для них немає належних умов для проживання, відповідач постійно працює, та немає можливості забезпечити якнайкращі інтереси їх спільних дітей. Просить позов задовольнити. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що проживання дітей закордоном з матір`ю з огляду на військовий стан в Україні не суперечить інтересам дітей, сприятиме розширення їх світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дітей. Зазначає, що батько без згоди матері змінив місце проживання дітей, поставивши свої інтереси в пріоритет над інтересами та безпекою дітей. Відповідач вважає, що умови проживання дітей в Україні, де триває війна, можуть негативно вплинути на психо-емоційне самопочуття дітей. Вважає, що при визначенні місця проживання дитини під час воєнного стану необхідно враховувати пріоритет права дитини на життя, перебування в її небезпечному середовищі та інші обставини. Просить у позові відмовити. Відповідачем за первісним позовом подано до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей із матір`ю, в якому просить: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею, після повномасштабного вторгнення російської федерації Позивачка разом із дітьми виїхала до Республіки Франція, де отримала тимчасовий захист та облаштувала умови для нормального життя. У липні 2023 року позивач за первісним позовом, забравши дітей на відпочинок, забрав дітей до України, по суті ввівши відповідача (за первісним позовом) в оману, без її згоди на повернення дітей додому в Україні. Матір повідомила, що під час проживання дітей разом із матір`ю нею було створено умови для проживання, діти вивчали у дитячому центрі французьку мову, навчались у школі Робер Манен у м.Невсель, Франція, відвідувати художню школу, акробатику, гімнастку, займались тенісом, зараховані до асоціації для зайняття лижним спортом. Просить зустрічний позов задовольнити. Відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив на такий позов. Зазначає про необґрунтованість зустрічних позовних вимог, про те, що діти не хочуть проживати в іншій країні, діти хочуть проживати саме в Україні, про що неодноразово повідомляли матері. Долучені позивачем докази зарахування дітей до школи художньої та акробатичної гімнастики, до центру дитячого відпочинку, до центру заняття лижним спортом, до тенісної школи не підтверджують факт регулярних відвідувань дітьми зазначених закладів, позивачем за зустрічним позовом не підтверджені умови проживання, не долучений відповідний акт обстеження умов, не надані докази самостійного доходу позивача за зустрічним позовом. Під час перебування дітей з матір`ю у Франції з травня 2022 року по липень 2023 року мати часто залишала дітей вдома самих, ігнорувала їх прохання повернутись додому, до батька, до друзів. Також зазначає, що з липня 2023 року, коли діти стали проживати із батьком, матір не сплачувала кошти на їх утримання, у зв`язку з чим батько вимушений був звернутись до суду для отримання судового наказу про стягнення аліментів та звернутись до державної виконавчої служби для примусового утримання аліментів. Відповідач за зустрічним позовом заперечує проти твердження позивача про те, що діти після розірвання шлюбу залишились проживати із матір`ю, оскільки розірвання шлюбу відбулось у червні 2022 року, вже після того, як дружина без погодження із батьком у квітні 2022 року вивезла дітей у Францію. Зазначає, що діти щасливі, що повернулися додому, мають змогу спілкуватись з своїми друзями та здобувати освіту, відвідувати гуртки. Матір має можливість приїжджати в Україну та спілкуватися з дітьми. Просить у зустрічному позові відмовити. Позивачем за зустрічним позовом була подана відповідь на відзив, у якій зазначала про те, що діти не повідомляли їй про бажання повернутись в Україну, вони мали нових друзів, були забезпечені здобуттям освіти у Франції. Матір та діти мають тимчасовий захист у Французькій Республіці, вважає, що станом на дату розгляду спору, з урахуванням воєнного стану та вимог чинного законодавства, думка дітей має бути врахованою, однак з метою забезпечення їх безпеки, враховуючи кількість повітряних тривог, матір вважає, що якнайкращим для її дітей є проживання закордоном разом із нею. Повідомляє, що батько порушив право дітей на безпечні умови проживання. Щодо умов проживання, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , позивач за зустрічним позовом повідомляє, що оскільки дана квартира була набута у шлюбі, то і всі умови, створені для дітей у квартирі подружжям в інтересах сім`ї під час перебування у шлюбі. Позивач за зустрічним позовом заперечує викладену у відзиві думку батька про те, що умови у Франції не відповідали інтересам дітей, оскільки позивач із дітьми проживали у трикімнатній квартирі у м.Невсель, на підтвердження чого докази будуть надані пізніше. Матір стверджує про наявність у неї самостійного доходу для утримання дітей, вона не перебуває під диспансерно-наркологічним наглядом, не має психічних розладів, не перебуває на обліку у лікаря психіатра. Просить зустрічні позовні вимоги задовільнити. Відповідачем за первісним позовом подані заперечення, у яких зазначив про те, що твердження матері про те, що їй не було відомо про бажання дітей повернутись додому неправдиві. Жодного належного та допустимого доказу активного дозвілля дітей на надала. Крім того, необхідність у тимчасовому захисті дітей у Франції в той час, як діти з липня 2023 року проживають в Україні, йому не зрозуміла. Зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодного договору чи іншого документу на підтвердження правового статуту перебування та проживання дітей у квартирі у Франції, позивач умисно не повідомила суду про кількість осіб, які одночасно проживали із дітьми у квартирі у м.Невсель. Також зазначає, що у період з травня 2022 року по липень 2023 року він сплачував грошові кошти на потреби дітей під час проживання у Франції, оскільки грошових коштів на проживання не вистачало. Заперечує, що матір`ю створені належні умови для проживання та виховання дітей у Франції. Просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним та зустрічним позовами не подано пояснень щодо таких позовів та відзивів на них. 25 вересня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №758/11144/23, яка розглядається за правилами загального позовного провадження. 23 січня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей - до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали первісні позовні вимоги та просять такі задовольнити. У зустрічному позові просить відмовити повністю з підстав викладених у заявах по суті. У судовому засіданні відповідач, представник відповідача заперечували проти первісного позову. Просили задовольнити зустрічний позов з підстав викладених у заявах по суті. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2024 (справа № № 465/6496/19). Матеріалами справи підтверджено, що 19 листопада 2011 між сторонами у справі [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що складено актовий запис № 634 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2011 (т.1 арк.спр. 10). За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві 02.08.2013 року, актовий запис № 1729 (т.1 арк.спр.11) та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04.06.2016 року, актовий запис № 1104 (т.1 арк.спр.12). У лютому 2022 року позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу між сторонам. Шлюб припинено на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року, яке набрало законної сили 08 липня 2022 року (справа № 758/2490/22). Суд установив, діти разом із матір`ю зареєстровані за адресою - [ADDRESS] (т. 1 арк.спр. 81, 82, 88), та фактично проживають із батьком за зазначеною адресою з липня 2023 року. Зазначена квартира на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується витягом № 39585966 з реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2015 року (т.1 арк.спр.37). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.08.2023 року, складеного посадовими особами Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, у квартирі за адресою: [ADDRESS] діти проживають разом із батьком, умови для проживання та виховання дітей створені належним чином, а саме - санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормі, в квартирі наявні необхідні меблі, побутова техніка, комінальні зручності, чисто та охайно. Діти займають окрему кімнату у якій наявне двохярусне ліжко, парта, забезпечені одягом, іграшками, продуктами харчування (т.1 арк.спр.44). Також в матеріалах справи наявні довідки, що [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2023 є гравцем футбольної команди ДЮСШ «Поділ» та учасником районних та міських змагань. Має щотижневий графік тренувань за розкладом: понеділок, вівторок, четвер - 18:00 по 19:30 (т. 2 арк. спр. 11). Адміністрація школи надала довідку, що [PERSON] , [INFO] , залучена до роботи у шкільних гуртках: театральний, живопис, акторська майстерність (т. 2 арк. спр. 12). Окрім цього, судом оцінено копії медичної документації стосовно [PERSON] (т. 2 арк. спр. 67-69). Батьки дитини зазначили, що обоє дбають про зір своєї доньки. Відповідач зазначила, що у Франції також відвідувала лікаря, який оглядав дитину, свідоцтво про медичне страхування наявне у матеріалах справи (т. 1 арк.спр.167). Згідно з висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.12.2023 року за № 106-11107 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей зазначено, що з метою надання до суду письмового висновку органом опіки та піклування проведена відповідна робота, за результатами якої встановлено, зокрема, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 по 2022 рік. Від цього шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з батьком з липня 2023 року. Дійти спільної згоди щодо визначення місця проживання та виховання дітей батьки не можуть, тому [PERSON] звернувся до суду. [PERSON] у своїх поясненнях зазначила, що не має змоги бути присутньою на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 08.11.2023, так як знаходиться у Франції на навчанні до 19.01.2024 року. Пояснила, що після вивезення дітей батьком в Україну з Франції в липні 2023 без погодження із нею, і при відсутності будь-якого зв`язку ні з дітьми ні з колишнім чоловіком протягом чотирьох діб, вона звернулася в поліцію Франції про зникнення дітей. Потім знайомі повідомили, що діти в Києві. Мати виїхала зразу ж після купівлі квитків. В Києві колишній чоловік не пустив її до квартири, в якій вона прописана і в якій родина проживали до війни з дітьми та перешкоджав спілкуванню з дітьми. Пояснила, що виховувала дітей з їх народження, ходила по лікарях, готувала, прибирала, ходила на прогулянки, і після декретної відпустки пішла працювати, але графік дозволяв відвозити і забирати дітей з садочку, а потім зі школи. [PERSON] пояснив, що з липня 2023 року діти проживають разом з ним в місті Києві. На прохання дітей він повернув їх додому з Німеччини, де вони разом з ним перебували на відпочинку. До того часу діти перебували разом з матір`ю у Франції. Весь час перебування дітей за кордоном батько постійно підтримував з ними контакт в телефонному режимі. Після повернення дітей, батько займається їх вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням, контролює стан здоров`я дітей. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб від 21.11.2023 малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виявили бажання проживати разом з татом. Вислухавши пояснення батька, матері, дітей, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, дослідивши матеріали справи, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та пілкування вважає визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком (т.2 арк.спр.2-3). Крім того, згідно ще одного висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.02.2024 року за № 106-1216 (т.2 арк.спр.127-128) у зв`язку з прийняттям судом зустрічного позову до розгляду, після винесення висновку про доцільність визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дане питання повторно винесене на розгляд комісії. Ha засідання комісії 31.01.2024 були присутні [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] повідомила, що до кінця військових дій в Україні дітям буде безпечніше у Франції, оскільки нещодавно недалеко до місця проживання дітей був «прильот» і існує реальна небезпека для життя. Також, зазначила, що планує обов`язково повертатися з дітьми на постійне проживання до України. Пояснила, що минулого разу коли вона планувала приїхати на новорічні свята до України та провести час з дітьми то батько зазначив, що вони планують поїхати на відпочинок до країн Греції та Франції і дітей вона зможе побачити тільки після 07.01.2024. По приїзду син відмовився проводити з нею час, а з донькою мати проводила час близько чотирьох годин. Матір з донькою ходили до магазину, але батько забрав [PERSON] і вона не змогла купити подарунок який вона хотіла. [PERSON] зазначив, що в їх будинку є укриття і діти перебувають у безпеці під час повітряних тривог. Також, пояснив, що діти всім забезпечені, відвідують школу, гуртки. Комісією наголошено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживае окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Вислухавши пояснення батька, матері, взявши до уваги акт оцінки потреб сім`ї Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб від 21.11.2023 де зазначено бажання дітей проживати з батьком, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним не змінювати висновок від 29.11.2023 року щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні 12.02.2024 свідок-відповідач [PERSON] надала суду показання про те, що діти добре ставились до проживання у Франції, навчались, проводили час у таборах, діти не говорили їй про своє бажання повернутись до Києва. Батько спілкувався із дітьми, приїздив до них. Повідомила, що проживала разом із дітьми у трикімнатній квартирі разом із приятелькою та двома її дітьми. Займала одну кімнату разом із дітьми, яка була облаштована для комфортного проживання дітям. Дуже переживає за дітей, які проживають в Києві, де є обстріли та повітряні тривоги, що є небезпечним для дітей. Зазначила, що з 19.02.2024 буде працевлаштована за трудовим договором, копію якого надасть у наступне судове засідання. Наразі отримує соціальну допомогу у Франції, та працює на тимчасових підробітках. Медичне страхування фінансує держава перебування. Поки триває ремонт у квартирі, у яку вона планує переїхати разом із дітьми (у такому житлі є три кімнати, окрема кухня, на разі ще не всі меблі придбані), докази оренди будуть подані пізніше, вона проживає у своєї подруги [PERSON] . Також звернула увагу суду, що вона дбайлива матір, переживає за безпеку своїх дітей, коли діти були з нею у Франції вони відвідували секції спортивної гімнастики - 2 рази на тиждень, донька також ходила на баскетбол, а син - на танці. Також син відвідував школу, а доньку вона влаштувала у дитячий садок. Діти завжди залишалися під наглядом. Влітку вони разом ходили на озеро, яке було неподалік їхнього місця проживання, відвідували літній табір. Стороною відповідача були подані додаткові докази, які долучені судом до матеріалів справи. Зокрема, копія трудового договору підписаного 19.02.2024 на невизначений термін (т.2 арк.спр. 152 - 157), та копія договору оренди житла від 14.02.2024 (т. 2 арк.спр.158-164). Разом з тим, з долучених документів неможливо встановити умови проживання дітей у орендованому житлі у Франції; чи є поблизу навчальні заклади, та заклади для розвитку здібностей дітей; відомостей про наявність відповідного доходу відповідачем суду також не подано. У судовому засіданні свідок відповідача [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача, надала суду показання про те, що 07.03.2022 вона виїхала у Варшаву та запропонувала сестрі також разом із дітьми переїхати до Польщі. Обставини виїзду сестри до Франції їй не відомі. У лютому 2023 року під час шкільних канікул вона разом із своєю донькою [PERSON] близько десяти днів проживали у [PERSON] у Франції. Вони разом із дітьми їздили кататися на лижах, на термальні джерела, діти гарно проводили час та про повернення в Україну не говорили. Сестра водила їх на кінний спорт, та дбала про їх розвиток та належне виховання. У судовому засіданні свідок відповідача [PERSON] , приятелька учасників справи, разом проживали у одному житловому комплексі, надала суду показання про те, що спілкувалась із відповідачем та із дітьми, оскільки її донька та діти учасників справи дружили між собою. Про обставини подій у родині [PERSON] знала зі слів відповідача, особисто не була присутня при розмовах чи суперечках. Надала позитивну характеристуку відповідачу, як дбайливій та відповідальній матері. У судовому засіданні свідок відповідача [PERSON] надала суду показання про те, що проживає у Франції разом із відповідачем орендують квартиру, де проживаюсь зі своїми дітьми. Діти спілкувались із батьком, який приїздив кілька разів до Франції до дітей. Після чого батько забрав дітей та повернувся в Україну. Під час проживання у Франції мати дбала та доглядала за дітьми. У вихідні дні та канікули вони разом їздили у гори, або у Страсбург. Діти прожили у Франції 1,5 роки, добре володіють французькою. Діти проживали з [PERSON] в одній кімнаті. У судовому засіданні свідок відповідача [PERSON] надала суду показання про те, що знає родину з 2015 року, є сусідкою по будинку. Знає, що до садочку мати відводила дітей, годувала, а батько працював. Також повідомила суду, що коли [PERSON] повернулася в Україну, два тижні вона проживала у неї вдома, оскільки [PERSON] не впускав її додому та не дозволяв бачитися з дітьми. Ключів від квартири у неї не було. У серпні 2023 року [PERSON] знову приїжджала в Україну, бачила як вона гуляла з дітьми навколо будинку. У судовому засіданні свідок позивача [PERSON] надав суду показання про те, що знає родину з 2015 року. Знає, що зараз батько водить дітей на спортивні секції та піклується про них, діти доглянуті, його син товаришує із сином сторін у справі. Про обставини подій у родині [PERSON] знає зі слів позивача, конфліктів не бачив. Про повернення дітей в Україну дізнався від позивача. У судовому засіданні свідок позивача [PERSON] , який є батьком позивача, надав суду показання про те, що у липні 2023 року разом із сином поїхали до Франції провідати дітей та забрати їх відпочити на море. Після відпочинку у Німеччині, прийняли рішення про повернення дітей в Україні. Його син добре дбає та піклується про дітей. Він також допомагає сину та один раз на два тижні приїжджає побути з онуками. Діти гарно навчаються, відвідують спортивні секції. [PERSON] ходить на малювання та кінний спорт, а [PERSON] на футбол. Отже аналізуючи показання свідків суд прийшов до переконання про те, що останні повідомили про відносини між колишнім подружжям; мати перебуваючи у декретній відпустці, більше часу проводила із дітьми, батько працював і забезпечував родину, батьки спільно приймали рішення щодо дітей, спільно проводили час та спільно займались вихованням дітей. Дітям батьки приділяли достатньо часу, займаючись їх розвитком, будь-яких негативних, конфліктних ситуацій за участі батьків в присутності дітей свідки не повідомили та не були безпосередніми учасниками. У судовому засіданні 11 червня 2024 року за присутності представника третьої особи та психолога судом з`ясовано думку дитини - [PERSON] , [INFO] . Такий розповів суду, що навчається у школі, завершив навчання у 5 класі, ходить на футбол та дуже любить цей вид спорту. На заняття з футболу його відводить його батько. Також батько водить його з сестрою на кінний спорт. З мамою спілкується. Зараз хотів би проживати разом з татом та сестричкою. Щодо наданих учасниками справи висновків за результатами психологічного обстеження дітей (т.1 арк.спр.77-80, т. 2 арк.спр.219-230), суд прийшов до наступного. Згідно консультативного висновку нейропсихолога від 24.08.2023 (т.1 арк.спр.77-78) [PERSON] в своїх особистісних відносинах з членами родини найбільш позитивний вибір робить на користь батька та молодшої сестри [PERSON] . Відповідно до консультативного висновку психолога від 24.08.2023 (т.1 арк.спр.79-80) [PERSON] в своїх особистісних відносинах з членами родини найбільш позитивний вибір робить на користь батька та старшого брата [PERSON] . Згідно з висновком за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] (т. 2 арк.спр.219-230) « [PERSON] є тим дорослим, який утворює стосовно дітей здорове та безпечне соціально підтримуюче оточення, на відміну від батька, який створює атмосфору напруги, небезпеки та безпідставної ворожнечі. Поведінка матері сприяє формуванню здорових ідентичностей у дітей, формує відповідальність за власні вчинки, вона є емоційно емпатичною людиною та послідовною у своїх вчинках. Спираючись на весь матеріал фактів отриманих від [PERSON] та дітей, можна стверджувати, що батько дітей [PERSON] усвідомлено впроваджує таку форму виховання дітей, в якій вони не можуть вільно спілкуватись з власною матір`ю. Прогностично, спираючись на наукові джерела, можна стверджувати, що в майбутньому агресивна поведінка батька та відчуження дітей від матері будуть чинниками психічної нестабільності дітей в дорослому віці, та формуватимуть викривлення в формуванні гендерної та соцальної ідентичності в обох дітей. В майбутньому агресивна поведінка батьківської фігури, в даному випадку батька, може спричинити агресивне ставлення до себе та до інших людей, а такок формуватиме пасивну життєву позицію. Ставлення до батька у [PERSON] більш позитивне та [PERSON] вважає його взірцем для наслідування, що говорить про відсутність в дитини критичного ставлення до агресії де жінок та формування комплексу жертви та агресивної чоловічості. Ставлення до матері у [PERSON] позитивне і також він її бачить більш вимогливою тоді як йому хочеться більше часу приділяти грі. Ставлення [PERSON] до матері позитивне та прихильне, характеризусть наявністю позитивного емоційного зв`язку та необхідністю у постійному спілкуванні з матір`ю. Ставлення до батька у [PERSON] позитивне. У дітей наявний стійкий емоційний зв`язок з матір`ю.» Оскільки такі висновки складені на замовлення батьків, та проводилися у присутності дітей та лише одного з батьків, який був замовником таких обстежень, суд вважає, що порушено паритет сторін. Психологи досліджували прив`язаність дітей до матері та батька на підставі розповідей матері/чи батька, а також шляхом проведення проектованих тестів, бесід та спостереження із наведеним переліком використаних інформаційних джерел. Однак висновки не містить жодного обґрунтування щодо вибору саме таких методик щодо психологічного обстеження дитини та методології їх застосування при психологічному обстеженні дитини. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про те, такі висновки не може братися судом до уваги. Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно, тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 127/20368/21, провадження № 61-10159св23). Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Встановлені фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів свідчать про те, що протягом тривалого часу діти з липня 2023 року на законних підставах проживають разом із батьком. Батько любить своїх дітей, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про розвиток та здоров`я дітей, позитивно характеризується, здійснює господарську діяльність на території України як фізична особа-підприємець та матеріально забезпечений, що підтверджується поданими деклараціями про доходи, створив належні умови для проживання малолітніх дітей. Діти навчаються та відвідують загальноосвітню санаторну школу-інтернат №19 м. Києва. Відвідують на постійній основі син - футбольну секцію, донька - театральний гурток, живопис, акторська майстерність. Мають належні умови для проживання, що підтверджено актом обстеження від 22.08.2023 року. Будь-яких негативних відомостей про позивача та його відношення до дітей суду не надано. Враховуючи вищенаведене, з мотивів забезпечення якнайкращих інтересів дітей, їх психологічного стану, фізичного розвитку, право на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами та правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновки органу опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання батька та ненадання матір`ю доказів на підтвердження належних умов для проживання дітей у Франції, пояснення свідків, позитивну характеристику батька, врахувавши також той факт, що старший син сторін вирішив проживати з батьком та бажає, щоб його молодша сестра проживала разом з ними, а також станом на момент розгляду справи батьком створено більш сприятливі умови для проживання дітей та їх гармонійного психологічного розвитку, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення первісного позову, оскільки не встановлено, що таке рішення буде суперечити інтересам дітей або інших осіб, чи призведе до погіршення становища малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право та обов'язок піклуватися про здоров'я, стан розвитку дітей, незалежно від того, з ким вони будуть проживати. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах між батьками дітей, а також встановлення можливості їхнього спільного гармонійного спілкування та проведення часу з дітьми; зміни життєвих обставин у батьків; у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дітей, станом їхнього здоров`я, психоемоційним станом, жодна із сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про зміну місця проживання дітей, як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки первісний позов і зустрічний позов виникли з одних правовідносин, а відтак задоволення первісного позову виключає повністю задоволення зустрічного позову. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що оскільки первісний позов задовольнено повністю, відтак у зустрічному позові слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки первісний позов задоволено, а відтак сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір у розмірі 1073, 60 грн необхідно покласти на відповідача за первісним позовом. Разом із тим, оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір необхідно покласти на останнього.

Outcome: approved