Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що у неї з відповідачем є спільні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Після народження\~дітей сімейне\~життя між\~ними поступово\~погіршувалося,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~шлюбних відносин.\~Вони з\~липня 2022 року не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, вони не можуть досягти порозуміння щодо сплати аліментів на утримання доньок, хоча відповідач зобов`язаний утримувати своїх дочок [PERSON] та [PERSON] . Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~хоч про\~слухання справи\~повідомлений в\~установленому законом\~порядку. Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до\~ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, враховуючи майновий стан сторін та інші обставини, що мають значення для вирішення справи, вважає за доцільне позов задоволити, виходячи з наступного. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дітей до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, до того ж обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Судом встановлено, сторони є батьками неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.4,5). Діти проживають разом із позивачкою і перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою виконавчого комітету Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області №7 від 12 січня 2024 року (а.с.7) та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17 січня 2024 року (а.с.8). Позивачка [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН Вінницької РДА і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн (а.с.6). Її доходів не вистачає для того, щоб належним чином забезпечувати дітей самим необхідним і забезпечувати свою власну життєдіяльність. Відповідач [PERSON] працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, а тому суд вважає, що він повинен брати\~участь в\~утриманні неповнолітніх\~дітей та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, суд дослідив всі докази, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. Оскільки при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивачку звільнено від сплати судового збору, її вимоги задоволені, при чому відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved