Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Огійченко Є.В., звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення\~моральної шкоди,\~спричиненої внаслідок\~професійного захворювання,\~зазначивши,\~що позивача\~за наказом\~№ 454\~від 20.11.2003\~з 21.11.2003\~було прийнято\~машиністом вагоноперекидача\~до доменного\~цеху на\~ВАТ «Запоріжсталь».\~З 01.09.2008\~в межах\~цього підприємства\~позивача було\~переведено горновим\~доменної печі,\~робота на\~цій посаді\~надавала йому\~право на\~пільгову пенсію\~за Списком\~№ 1.\~Згідно з\~наказом №\~1083\~від 03.12.2018\~позивача було\~звільнено на\~підставі статті\~38\~КЗпП України\~за власним\~бажанням,\~що підтверджується\~записами в\~трудовій книжці\~позивача.\~Загальний стаж\~позивача у\~особливо важких\~та особливо\~шкідливих умовах\~праці на\~підприємстві відповідача\~складає 15\~років.\~ Під\~час роботи\~позивача на\~ВАТ «Запоріжсталь»\~підприємство міняло\~форму правління.\~Останнім рішенням\~загальних зборів\~акціонерів від\~07.08.2015р.\~Відкрите акціонерне\~товариство «Запорізький\~металургійний комбінат\~«Запоріжсталь» перейменовано\~у Публічне\~акціонерне товариство\~«Запорізький металургійний\~комбінат «Запоріжсталь»\~(скорочено\~ПАТ «Запоріжсталь»).\~Відповідно до\~медичного висновку,\~виданого вперше\~на підставі\~протоколу засідання\~Центральної лікарсько-експертної\~комісії ДУ\~«Інституту медицини\~праці імені\~Ю.І.\~Кундієва Національної\~академії медичних\~наук України»\~від 26.11.2019\~№ 42/959\~ [PERSON] \~було встановлено\~професійне захворювання\~за трьома\~діагнозами:\~1.\~Хронічна радикулопатія\~L5,\~S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість значного ступеню (III ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); 3. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН II (два) ст. В подальшому вказаний діагноз було підтверджено двічі, а саме висновками, виданими на підставі протоколів засідання Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 17.11.2020 № 1018 та від 12.10.2022 №37/936. За даними інформаційної довідки про умови праці працівника, складеної Головним управлінням Держпраці в Запорізькій області від 01.11.2019 року підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці за професією машиніста вагоноперекидача і горнового доменної печі доменного цеху на ПАТ «Запоріжсталь» протягом 15 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією машиніста вагоноперекидача відноситься до III кл. 3 ст. умов праці. На робочому місці горнового доменної печі умови праці відносяться до III кл. 3 ст. умов праці, за ГПК № 4137-86 (особливо шкідливі та особливо важкі), що відповідають показникам Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення. У зв`язку із чим Київським інститутом медицини праці встановлено зв`язок захворювання позивача із його роботою у особливо шкідливих та особливо важких умовах праці на підприємстві відповідача Згідно з висновком ОМСЕК № 1 від 23.01.2023 [PERSON] повторно встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 60% внаслідок професійного захворювання зі строком переогляду 01.01.2025 року. Також йому рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, невролога, лікаря лор та сімейного лікаря, і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. Щодо групи інвалідності позивача, то згідно з первинним висновком ОМСЕК № 1 від 27.01.2020 його вперше було визнано особою з інвалідністю третьої групи внаслідок професійного захворювання до 01.02.2022 року. Після цього його перевели на другу групі інвалідності загального захворювання, проте стійка втрата працездатності внаслідок професійному захворюванню залишилася без змін. По факту встановленого [PERSON] профзахворювання ПАТ «Запоріжсталь» було складено акт ф.П-4 від 13.12.2019, якого 17.12.2019 було затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області. Пунктом 17 цього акту зазначено обставини, за яких виникло його професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, неякісного проведення медичних оглядів, у зв`язку із чим були відсутні правові підстави для переведення позивача на іншу легшу роботу. Втім причиною його професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті позивача шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: концентраційного пилу - 13,92 - 168,6 мг/м3 при ГДК- 4,0 мг/м3; виробничий шум - 83,8 - 88,2 дБ (А) при ГДР - 80 дБ (А), та фізичні навантаження за участю м`язів тулуба та ніг, яких протягом всього часу праці [PERSON] на підприємстві відповідача, останнім не було усунуто. Тим самим відповідач вже визнає факт наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх негативний вплив на його здоров`я. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які підтверджуються фактом втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни його життєвого укладу, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, вказане захворювання обмежило позивача у спілкуванні з друзями та знайомими, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності,страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан, постійний больовий синдром, та необхідність лікування,тощо. Всі ці психотравмуючи чинники свідчать про те, що професійне захворювання [PERSON] , яке складається із трьох діагнозів, спричиняє йому як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль, і страждання невід`ємні один без одного. Тому надати певні докази на підтвердження, які пов`язані з відчуттям незахищеності, страху та не спокою за здоров`я та психічний стан позивача, є неможливим. [PERSON] протягом тривалого часу проходив стаціонарний курс лікування амбулаторно і стаціонарно в декількох лікувальних закладах, про що свідчать відповідні медичні висновки Інституту медичної праці. Ці обставини ще раз підкреслюють його неспроможність як хворої людини, перенесення ним постійного фізичного болю та душевних страждань. У зв`язку з цим, всі разом узяті пережиті позивачем події, пов`язані з професійним захворюванням, викликали погіршення стану його загального самопочуття, призвели до зниження його репутації, спричинили йому зниження життєвої активності, погіршили взаємини з близькими йому людьми і примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя, а саме постійна боротьба за права хворої людини. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, одноразово суму 70000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень), без її подальшого оподаткування, як відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок професійного захворювання. Щодо правомірності стягнення суми моральної шкоди, спричиненої здоров`ю без її подальшого оподаткування, посилається на правові позиції, викладені у постанові ВС від 21 червня 2022 року у цивільній справі № 599/645/21 та у постанові ВС від 23 грудня 2022 року у цивільній справі № 566/800/21 (провадження № 61-9562св22). Ухвалою судді від 22 березня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав. Зазначив, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. При прийомі на роботу позивач був ознайомлений з умовами праці, зокрема те, що умови праці є важкими та шкідливими. Позивач погодився з даними умовами праці. ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», оформляючи трудові відносини з позивачем, останньому були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»\~про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. При цьому, працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак за весь період роботи на підприємстві позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. За весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Вважає, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я. Крім того, згідно з п.3.8. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ПАТ «Запоріжсталь» товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, у результаті роботи понад встановлений період у шкідливих та особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Аналогічне посилання міститься в п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17.12.2019 року. Тому вважають, що відповідачем виконано вимоги ст.29 КЗпП України. З наданих до позовної заяви документів не вбачаються жодні докази наявності у позивача професійного захворювання під час виконання ним трудових обов`язків на ПАТ «Запоріжсталь». ПАТ «Запоріжсталь» отримувало відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мало правових підстав для відсторонення позивача від роботи у зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я. Крім того, що позивачем до позовної заяви також не надано доказів на підтвердження того, що він тривалий час хворіє або хворів, відсутні будь-які первинні медичні документи (виписки, довідки та ін.), а наданий ним медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії датований 26.11.2019 року. Позивач вже після припинення трудових відносин з ПАТ «Запоріжсталь» звернувся до Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», м. Київ, де в нього було встановлено наявність професійного захворювання. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 17.12.2019 року. Вважають, що згідно з п.17 вказаного Акту хронічне професійне захворювання у [PERSON] виникло не тільки внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», але й внаслідок відсутності підстав для переведення на іншу роботу через відсутність скарг у позивача на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження ним періодичних медичних оглядів. Відповідно до п. 20 вказаного Акту особи, які порушити законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи відсутні (встановлення винних осіб неможливе). Крім цього, вказаний Акт був підписаний членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із окремими думками, які стосуються не згоди із висновками комісії про причини виникнення у позивача професійного захворювання внаслідок роботи на ПАТ «Запоріжсталь». З моменту звільнення позивача з ПАТ «Запоріжсталь» минуло понад 5 років, а з моменту встановлення у нього професійного захворювання минуло понад 4 роки. За весь цей час позивач не звертався ані до ПАТ «Запоріжсталь», ані до суду з приводу виникнення у нього професійного захворювання. Після звільнення з ПАТ «Запоріжсталь» та до моменту звернення до суду з позовом позивач міг працювати та отримати професійне захворювання на іншому підприємстві. Таким чином вважають, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 17.12.2019 не може розглядатися як належний доказ виникнення причин професійного захворювання у позивача. Зазначає, що [PERSON] під час роботи на ПАТ «Запоріжсталь» кожен рік проходив періодичні медичні огляди, згідно з якими був визнаний придатним до роботи за професією горновий доменної печі. Скарг на стан здоров`я від позивача не надходило. Жодної інформації щодо виявлення у позивача початкових стадій професійних захворювань, медичні довідки про проходження періодичного медичного огляду не містять, у них відсутні рекомендації відносно позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікувань, а також відсутні застереження щодо виконуваної роботи позивачем та обмеження щодо придатності до роботи. ПАТ «Запоріжсталь» отримувало відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи, саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень позивач допускався до подальшої роботи. Визначаючи суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000,00 грн. позивач не надав належного обґрунтування з чого конкретно він виходив, визначаючи саме таку суму. Представником позивача адвокатом Огійченко Є.В. надано відповідь на відзив , в якому на задоволенні позовних вимог наполягає з підстав, зазначених у позовній заяві. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Огійченко Є.В., які про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, від адвоката Огійченко Є.В. надійшла заява про розгляд справи по суті за її та позивача відсутності. Представник відповідача адвокат Ніколенко М.М., який про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності . Відзив на позов відповідач підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши надані документи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я позивача [PERSON] , він з 21.11.2003 по 01.09.2008 працював на посаді машиністом вагоноперекидача 2 розряду ВАТ «Запоріжсталь». 01.09.2008 позивача в межах цього підприємства переведено на посаду горнового доменної печі. Згідно з наказом № 1083 від 03.12.2018 позивача було звільнено з Публічного акціонерного\~товариства «Запорізький\~металургійний комбінат\~«Запоріжсталь» напідставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. (а.с.9-10). Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015 Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (скорочено ПАТ «Запоріжсталь»). Таким чином, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 15 років 00 місяців 13 днів. В пункті 9 Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 31.10.2019 зазначений перелік шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником за спеціальностями машиніста вагоноперекидача та горнового доменної печі технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у першій колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно з атестаціями, яке по багатьом факторам перевищує нормативне (а.с.11-16). Відповідно до\~медичного висновку\~Центральної лікарсько-експертної\~комісії про\~наявність (відсутність)\~хронічного професійного\~захворювання (отруєння)\~за №42/959\~від 26.11.2019,\~у [PERSON] \~встановлені вперше\~професійні захворювання:\~Хронічна попереково-крижова\~радикулопатія L5,\~S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (II ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-II (один-два) ст. (а.с.17). Відповідно до\~медичного висновку\~Центральної лікарсько-експертної\~комісії про\~наявність (відсутність)\~хронічного професійного\~захворювання (отруєння)\~за №39/1018\~від 17.11.2020,\~у [PERSON] \~встановлені професійні\~захворювання:\~Хронічна попереково-крижова\~радикулопатія L5,\~S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (IІI ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН II (два) ст. (а.с.18). Відповідно до\~медичного висновку\~лікарсько-експертної\~комісії (ЛЕК)\~про наявність\~(відсутність)\~хронічного професійного\~захворювання (отруєння)\~за №37/936\~від 12.10.2022,\~у [PERSON] \~встановлені професійні\~захворювання:\~Хронічна попереково-крижова\~радикулопатія L5,\~S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість значного ступеню (IV ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН II (два) ст. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 грудня 2019 року (Форма П-4), затвердженого Заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області 17 грудня 2019 року, встановлено: комісією проведено розслідування причини виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання (отруєння): 1.Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІст.за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. Дата встановлення остаточного діагнозу 26.11.2019 року. Заклад охорони здоров`я, який встановив діагноз: Державна установа «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України». [PERSON] працював на посаді горнового доменної печі за професією 10 років 03 місяці, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 00 місяців, загальний стаж роботи 19 років 01 місяць. Пункт 13. Висновок про наявність шкідливих умов праці за Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248, умови праці горнового доменної печі відносяться до 3.3 класу (особливо шкідливі та важкі). Пункт 14. Діагноз основний: 1.Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5. S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. (М.54.1). 2.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІст.за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ). (Н.90.5). 3.Хронічний бронхіт ІІст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН І-ІІ (один-два) ст. (J.41.0). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Діагноз супутній Гіпертонічна хвороба І ст. ст.1. СН 0. ризик 1.(1 11.9). \~ \~ \~ \~ Професійні захворювання встановлені вперше. На момент розслідування хворий [PERSON] з 03.12.2018 року не працює на ПАТ «Запоріжсталь» (перебуває на амбулаторному лікуванні). 17. Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно п.3.8 Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1, №2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». 18. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): наявність на робочому місці горнового доменної печі ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] шкідливих виробничих факторів: концентрацій пилу 13.92-168.6 мг/м3при ГДК 4,0 мг/м3; рівня шуму 83,8-88,2 дБА при ГДР 80дБА; робочої пози знаходження у нахиленому положенні більше 30°26,7-30,8% тривалості робочої зміни; кількості нахилів тулубу 377-589разів за зміну при допустимій кількості при допустимій кількості 50-100 разів; статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу за участю м`язів тулубу та ніг 134440,8-204760,8 кг/с при допустимому показнику 61001-130000 кг/с. Члени комісії\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~виклали окремі\~думки,\~в яких\~не погодились\~ізнаявністю причинно-наслідкового зв`язку з встановленими ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» діагнозами та умовами праці на підприємстві з наступних причин: Комісії з розслідування не була надана до розгляду первинна медична документація, як це передбачено п. 113 Порядку, де можна було б прослідкувати динаміку розвитку його хвороби, що позбавило комісію в праві вивчити первинну медичну документацію та провести комплексне, всебічне та якісне розслідування обставин та причин виникнення хронічного профзахворювання. Окрім цього, відсутність первинної документації не дозволило у повній мірі виконати вимоги пункту 117 Порядку в частині встановлення осіб, винних у порушенні вимог законодавства, дії/бездіяльність яких сприяла виникненню професійного захворювання. Також відсутня будь-яка інформація щодо випадків звернення хворого за медичною допомогою, відсутні скарги на стан здоров`я при проходженні періодичних медичних оглядів у 2012-2019 роках, що підтверджено особистим підписом [PERSON] . За таких обставин вважають, що встановлення та розслідування професійного захворювання [PERSON] відбулося з порушенням «Порядку». (а.с.20-28). Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 653236 від 27.01.2020, позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Протипоказана тяжка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано «Д» нагляд у профпатолога, невролога, сімейного лікаря, пульмонолога, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікуванні при наявності Ф-070/у. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААГ № 159106 від 23.01.2023 та довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 159106 від 23.01.2023, позивачу встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, із датою чергового переогляду в січні 2025 року. Протипоказана важка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано «Д» нагляд у профпатолога, невролога, лор, сімейного лікаря, пульмонолога, стаціонарне лікування. (а.с.29-32). В той же час, зазначені у довідці до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 159106 від 23.01.2023 коди діагнозів:М.54.1 та Н.90.5 відповідають раніше встановленим діагнозам за професійними захворюваннями: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5. S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. (М.54.1); Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІст.за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ). (Н.90.5). Із виписки із медичної карти хворого [PERSON] № 939 за 2020 рік вбачається, що він спостерігається в клініці з 2019 року, продовжує звертатися за медичною допомогою у зв`язку із професійними захворюваннями, встановленими рішенням ЦЛЕК № 42/959 від 26.11.2019. (а.с.33). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.12,\~13,\~81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.15,\~16 ЦК України, ст.ст.4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.43 Конституції України,\~ст.2 КЗпП України\~кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Iталії») i в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ вiд 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст . 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі i застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв i тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. В ході розгляду справи судом встановлено, що умови праці на підприємстві відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 13 грудня 2019 року (Форма П-4), позивачу встановлено діагнози: 1.Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІ ст.за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. Діагноз супутній Гіпертонічна хвороба І ст. ст.1. СН 0. ризик 1.(1 11.9). Професійні захворювання встановлені вперше. Таким чином судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність, 27 січня 2020 року його визнано особою з інвалідністю третьої групи за професійними захворюваннями, та на даний час, у зв`язку з погіршенням здоров`я, що відображено у медичних висновках ЛЕК за 2019-2022р.р., позивач є особою з інвалідністю другої групи з приводу раніше встановлених професійних захворювань. Надані позивачем вищезазначені докази у їх сукупності дають підстави для висновку про наявність у позивача стійкої втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та права на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих та особливо шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, яка склала понад 15 років. Щодо посилань відповідача на те, що з моменту звільнення позивача з ПАТ «Запоріжсталь» минуло понад 5 років, а з моменту встановлення у нього професійного захворювання минуло понад 4 роки, за весь цей час позивач не звертався ані до ПАТ «Запоріжсталь», ані до суду з приводу виникнення у нього професійного захворювання. Після звільнення з ПАТ «Запоріжсталь» та до моменту звернення до суду з позовом позивач міг працювати та отримати професійне захворювання на іншому підприємстві, суд зазначає наступне. Суд враховує, що позивач був звільнений з ПАТ «Запоріжсталь» 03.12.2018, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4), яким комісією проведено розслідування причини виникнення у [PERSON] вищезазначених хронічних професійних захворювань від 13 грудня 2019 року; дата встановлення позивачу остаточного діагнозу у акті (Форма П-4), - 26.11.2019 року. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів щодо роботи позивача після звільнення з ПАТ «Запоріжсталь» 03.12.2018 та до моменту встановлення позивачу остаточних діагнозів хронічних професійних захворювань, зазначених у акті (Форма П-4), - 26.11.2019 року, позивач працював на іншому підприємстві, на якому міг отримати вищезазначені професійні захворювання, відповідачем не надано. Твердження представника відповідача про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу протягом тривалого часу. Доводи представника відповідача про здійснення підприємствами компенсаційних заходів у вигляді безоплатного лікувально-профілактичного харчування, забезпечення спеціальним одягом, взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Те, що ці захворювання є професійними, було встановлено саме висновком спеціалізованого медичного закладу. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини справи свідчать про те, що позивач має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим відчуває фізичний біль, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, перебуває під спостереженням лікарів, лікарями йому рекомендовано проходити стаціонарне лікування, він не може виконувати тяжкий фізичний труд. Вказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положеннями ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Доводи відповідача ПАТ «Запоріжсталь» про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу заподіяно\~моральну шкоду і він має право на її відшкодування. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 60000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп.а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Суд акцентує увагу відповідача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21). Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоду без урахування утримання податку з доходів і зборів. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial