Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Адвокат Петрова Олена Олександрівна, яка діє в інтересах\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та стягнення боргу за користування комунальними послугами, посилаючись на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , на момент придбання вказаної квартири в ній проживають відповідачі без відповідної реєстрації місця проживання за даною адресою. Відповідно до довідки, виданої 22.06.2021 року ОСББ «Райдуга-Х». . [PERSON] проживає за згаданою адресою із 01.01.2017 року та не сплачує внески на утримання будинку і прибудинкової території, у зв`язку із чим станом на 01.06.2021 року наявна заборгованість у розмірі 2961.34 грн. Позивачеві стало відомо, що у провадженні Херсонською міського суду Херсонської області знаходиться цивільна справа №766/9498/17 та позовом [PERSON] до [PERSON] , Херсонської міської ради, третя особа: ОСББ«Райдугa-Х», про визнання наймачем. За час безпідставного користування належною позивачу квартирою, відповідачами не сплачувалися комунальні послуги, у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 49892,45 грн., з яких: 3394.49 грн. за споживання газу за період із березня 2020 року по червень 2021 року; 10701,50 грн. за споживання води та каналізацію за період з 25.01.2018 року по 16.06.2021 року; 30835.12 грн. за теплопостачання за період 01.01.2017 року по 01.06.2021 року; 2961,34 грн. на утримання будинку та прибудинкової території за період із 01.01.2017 року по 01.069.2021 року. Отже, відповідачі необґрунтовано чинять позивачу перешкоди у праві користування та володіння належною йому квартирою [ADDRESS] , у тому числі шляхом накопичення заборгованості за комунальні послуги. У зв`язку із чим просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні ним квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без надання іншого житла; стягнути на користь [PERSON] із [PERSON] 49892,45 грн. за спожиті комунальні послуги та судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2024 року справу №766/10541/21 передано судді Кузьміній О.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подала. Представник третьої особи Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, причини не явки суду не відомі, заяв, клопотань на адресу суду не надано. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене, суд ухвалює заочне рішення. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва посвідченого 03.01.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., [PERSON] , [INFO] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 153581163 від 23.01.2019 року Разом з тим, права позивача, власника квартири [ADDRESS] порушено та не відновлено внаслідок протиправних дій відповідача. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї співвласників спірного об`єкту нерухомості. У правовому висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-2010цс16, зазначено, що відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У частині третій статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що відповідачі: [PERSON] , та малолітні [PERSON] , [PERSON] , не є членами сім`ї позивача, матеріали справи не містять доказів щодо такого, також матеріали справи не містять доказів, що позивач, будь-яким чином висловив свою згоду на проживання відповідачів у квартирі. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі вселились до квартири позивача без його згоди, чинять перешкоди у користуванні власністю, чим порушують право позивача на користування власністю і вказане порушене право власника підлягає захисту, а відтак, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів є законними і обґрунтованими. На підставі всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення позивачам перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів підлягають задоволенню, оскільки відповідачі поселилися в зазначену квартиру без згоди позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 49 892,45грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість за комунальні послуги саме [PERSON] , так як рахунку за комунальні послуги відкриті на [PERSON] . Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial