Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

У квітні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. В обґрунтування\~позовних вимог\~послався на\~те,\~що 16.10.2023\~близько 19\~год.\~45\~хв.\~водій автомобіля\~"Renault\~Megane",\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~ [PERSON] \~рухаючись по\~автодорозі "Виступовичі\~-\~Житомир \~Моuилів-Подільський"\~зі сторони\~м.\~Житомир,\~у напрямку\~м.\~Коростень,\~поблизу с.\~Старий Бобрик,\~Новоборівської ТГ,\~Житомирського р-ну,\~здійснив наїзд\~на пішохода\~ [PERSON] .\~Внаслідок даної\~події пішохід\~ [PERSON] \~отримав тілесні\~ушкодження,\~від яких\~загинув на\~місці події.\~Станом на\~дату ДТП,\~цивільно-правова\~відповідальність,\~пов`язана\~з експлуатацією\~забезпеченого транспортного\~засобу марки\~"Renault\~Megane",\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~була застрахована\~у відповідача.\~Оскільки,\~позивач [PERSON] \~є матір`ю\~загиблого [PERSON] ,\~перебувала на\~його утриманні,\~то у\~зв`язку\~зі смертю\~сина їй\~спричинена моральна\~шкода,\~а також\~шкода,\~яка проявилася\~у втраті\~годувальника.\~31\~жовтня 2023\~року представник\~позивача звернувся\~до відповідача\~із заявою\~на виплату\~страхового відшкодування,\~а саме:\~80400,00\~грн.\~в рахунок\~відшкодування моральної\~шкоди,\~встановленої п\~27.3.\~ст.27\~Закону №1961-IV,\~та 241200,00\~грн.\~в рахунок\~відшкодування шкоди\~пов`язаної\~із втратою\~годувальника. 13.11.2023 року відповідачем виплачено страхове відшкодування в частині відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині (відшкодування по втраті годувальника) не виплачено. Бездіяльність відповідача у виплаті страхового відшкодування позивач вважає незаконною, а тому просила суд стягнути з ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на її користь страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 241200 грн. Разом з позовною заявою представником позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України подано заяву на продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 11.04.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю. В обгрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що позивач не має права на утримання від загиблого в ДТП [PERSON] , оскільки її пенсія у розмірі 3 тис. грн перевищує прожитковий мінімум, встановлений на 2023 рік у розмірі 2093,00 грн. Також, вважає довідку Новоборівської селищної ради від 24.10.2023 недопустимим доказом, оскільки вона не має вихідного номера, у ній не зазначено на підставі яких доказів селищною радою було зроблено висновок про перебування позивачки на утриманні загиблого. Крім того, ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, не відповідають ціні позову, в позовній заяві не надано попереднього розрахунку витрат на професійну правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовільнити, додатково зазначив, що позивач мала право та перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , оскільки є непрацездатною особою, хворіє на хронічні хвороби та потребує постійного лікування, загиблий син позивачки утримував домашнє господарство, купував ліки та дрова для опалення будинку, оскільки пенсія позивачки незначна, а його дохід дозволяв утримувати матір. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, свого представника в судове засідання не направив, заяв та клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Згідно із ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що 16.10.2023 близько 19 год. 45 хв. водій автомобіля "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] рухаючись по автодорозі "Виступовичі - Житомир Мотилів-Подільський" зі сторони м. Житомир, у напрямку м. Коростень, поблизу с. Старий Бобрик, Новоборівської ТГ, Житомирського р-ну, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної події пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України 17.10.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060460000340. 22.12.2023 року слідчий слідчого відділення відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенант поліції Мельник Юлія Анатоліївна, розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060460000340 від 17.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виніс постанову про закриття кримінального провадження №12023060460000340 від 17.10.2023 у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.сп. 21-26). Позивач [PERSON] є матірю загиблого [PERSON] (а.сп. 30-31) та отримує пенсію по віку з 10.04.2000 року. (а.сп. 36). Згідно довідки про доходи від 27.10.2023 позивач у період з травня по жовтень 2023 року отримувала пенсію по віку у розмірі 3 тис. грн. щомісячно. Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого №2478 та довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новоборівської селищної ради №100 від 29.02.2024 позивач неодноразово зверталась за медичною допомогою до сімейного лікар`я, їй встановлено діагноз «Цереброваскулярне захворювання \~ \~ \~ \~з цефалгічним, церебростенічним синдромом, вестибуло-атактичними порушенням. Ішемічна хвороба серця (ІХС) дифузний кардіосклероз, Серцева недостатність (СН), Симптоматична гіпертензія» і потребує постійного лікування (а.сп.39-41). Згідно довідки Новоборівської селищної ради від 24.10.2023 позивач [PERSON] , [INFO] знаходилася на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з матір`ю в [ADDRESS] , вів спільне господарство, перебував у хорошій фізичній формі та володів професійними навиками і постійно виконував різноматні роботи на замовлення жителів територіальної громади, працював трактористом в Новоборівському дитячому будинку-інтернаті. З довідки Новоборівського дитячого будинку-інтернату №260 від 24.10.2023 вбачається, що загиблий [PERSON] працював у даному будинку-інтернаті, за період з жовтня 2022 по вересень 2023 отримав заробітної плати в сумі 100895 грн, таким чином його середньомісячний дохід за останній рік перед загибеллю становить 8408 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає по сусідству з позивачем в [ADDRESS] повідомила, що загиблий [PERSON] постійно проживав зі своєю матірю, утримував будинок, обробляв присадибну ділянку, з якої вони споживали сільськогосподарські культури, також працював у будинку-інтернаті та постійно купував матері ліки і дрова на зиму, оскільки в будинку пічне опалення, вартість дров на рік складає близько 12 тис. грн і позивач не мала можливості придбати їх із своєї пенсії, також [PERSON] купляв обігрівачі в будинок. Свідок вказала, що позивач хворіє, є немічною особою, не може самостійно далеко відійти від будинку, зокрема в магазин чи аптеку, її син [PERSON] винаймав автомобіль щоб завести матір до лікарні. Після смерті сина позивач не може зараз обробляти земельну ділянку, навіть витягнути відро води з криниці, просить про допомгу у сусідів. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215201098, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.сп. 50). 03.11.2023 представником позивача направлено до відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про настання страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування: 80400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 241200,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника (а.сп. 51-53, 94-95). Згідно пункту 36.2. статті 36 Закону №1961-ІV:, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 13.11.2023 року відповідачем виплачено страхове відшкодування в частині відшкодування моральної шкоди, що не заперечується сторонами, а в іншій частині (відшкодування по втраті годувальника) не виплачено. Таким чином, бездіяльність відповідача у виплаті страхового відшкодування позивач вважає незаконною, а тому прийняла рішення про звернення в суд за захистом своїх порушених прав на страхове відшкодування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановленихстаттею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. У частинах першій третій статті 1200 ЦК України зазначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України). Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому, відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Наведене узгоджується\~із правовими\~висновками Верховного\~Суду,\~викладеними у\~постановах:\~від 13\~березня 2019\~року у\~справі №\~643/207/16-ц,\~провадження №\~61-33638св18;\~від 06\~травня 2020\~року у\~справі №\~742/554/19-ц,\~провадження №\~61-20355св19;\~від 07\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~742/637/19-ц,\~провадження №\~61-320св20. Також такі висновки зроблено колегією суддів Верховного Суду від 08.09.2021року по справі № 577/1316/20ц (провадження № 61-7108св21). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності встановлено, що позивачка проживала спільно із загиблим в ДТП сином [PERSON] в одному будинку, перебувала на його утриманні, син перебував у гарній фізичній формі, вів домашнє господарство (довідка Новоборівської селищної ради від 24.10.2023), позивач мала хронічні хвороби та потребувала постійного лікування (довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новоборівської селищної ради №100 від 29.02.2024), загиблий [PERSON] працював офіційно та його заробітна плата була майже втричі більша за пенсію позивача та саме він з показань свідка [PERSON] утримував будинок, забезпечиував його паливом, та купував матері ліки і продукти харчування, що свідчить не лише про право позивача на утримання від загиблого сина [PERSON] а й про фактичне перебування на його утриманні на час дорожньо-транспортної пригоди, а тому відповідно до статей 1187, 1200 ЦК України та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на її користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача про те, що довідка Новоборівської селищної ради від 24.10.2023 не є належним та допустимим доказом, оскільки остання у розумінні ч.2 ст. 76 ЦПК України є письмовим доказом, містить інформаціє щодо предмета доказування, зокрема місця постійного проживання позивача та її сина, перебування позивача на його утриманні, видана уповноваженими посадовими особами органу місцевого самоврядування, містить їх підписи та дату видачі. При цьому\~повноваження органу\~місцевого самоврядування\~на видачу\~довідок правового\~характеру передбачено\~ст.\~40\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування»,\~згідно якої\~виконавчі органи\~сільських,\~селищних,\~міських рад,\~крім повноважень,\~передбачених цим\~Законом,\~здійснюють й\~інші надані\~їм законом\~повноваження,\~а також\~ч.3\~ст.\~3\~Закону України\~«Про адміністративні\~послуги»,\~якою передбачено,\~що до\~адміністративних послуг\~також прирівнюється\~надання органом\~виконавчої влади,\~іншим державним\~органом,\~органом влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органом місцевого\~самоврядування,\~їх посадовими\~особами,\~державним реєстратором,\~суб`єктом державної\~реєстрації витягів\~та виписок\~із реєстрів,\~довідок,\~копій,\~дублікатів документів\~та інші\~передбачені законом\~дії,\~у результаті\~яких суб`єкту\~звернення,\~а також\~об`єкту,\~що перебуває\~в його\~власності,\~володінні чи\~користуванні,\~надається або\~підтверджується певний\~юридичний статус\~та/або\~факт. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6700,00 грн. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 241200,00 грн. (6700,00*36=241200,00 грн.). Разом з тим, відповідно до п.27.5 ст.27 Закону №1961-IV, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір\~усіх здійснених\~страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Пункотом 36.1. ст.36 Закону №1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved