Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

22.07.2019 позивач звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу ми мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Донька зареєстрована, постійно проживає із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Після народження дитини їхні відносини з відповідачем почали поступового погіршуватися, внаслідок чого, 18 листопада 2008 року шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 142. 16 лютого 2017 року [PERSON] дав свою згоду на виїзд доньки до Російської Федерації. Після її з дитиною виїзду в Російську Федерацію вони мешкають там постійно. За весь час перебування дитини за кордоном відповідач взагалі не приділяв уваги вихованню доньки, не цікавився інформацією стосовно неї та її місця знаходження, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, навіть жодного разу не зателефонував їй, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не підтримує її матеріально тощо. Внаслідок цього, дитина зовсім не знає свого батька. Для неї він є чужою людиною. Окрім того, ні позивачці, ні дитині не відоме місце проживання відповідача. На даний час, в Російській Федерації позивачка уклала новий шлюб з [PERSON] з яким вони живуть сім?єю. Після розірвання шлюбу, відповідач на утримання дитини кошти не надавав, що стало причиною звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.01.2018 року у праві № 643/8949/17 було стягнено з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно і до повноліття дитини. За заявою позивачки Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Після відкриття виконавчого провадження, відповідач ухиляється від плати грошових коштів, що були присуджені рішенням суду. Аліменти він жодного разу так і не сплатив. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 23.12.2021 року від Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 08.03.2023 року прийнято до провадження справу та призначено підготовче судове засідання. Позивач та представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, згідно яких просили розглядати справу без їх участі, позивач позов підтримав, треті особи при вирішенні спору покладалася на розсуд суду, яке максимально відповідатиме інтересам дитини. В судові засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. [PERSON] є матір?ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 25.04.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1485. Батьком дитини є [PERSON] , [INFO] Відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , але не виконує покладених на нього законом обов?язків щодо виховання та утримання доньки. Донька зареєстрована, постійно проживає із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Після народження дитини їхні відносини з відповідачем почали поступового погіршуватися, внаслідок чого, 18 листопада 2008 року шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 142. 16 лютого 2017 року [PERSON] дав свою згоду на виїзд доньки до Російської Федерації. Після її з дитиною виїзду в Російську Федерацію вони мешкають там постійно. За весь час перебування дитини за кордоном відповідач взагалі не приділяв уваги вихованню доньки, не цікавився інформацією стосовно неї та її місця знаходження, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, навіть жодного разу не зателефонував їй, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не підтримує її матеріально тощо. Внаслідок цього, дитина зовсім не знає свого батька. Для неї він є чужою людиною. Окрім того, ні позивачці, ні дитині не відоме місце проживання відповідача. На даний час, в Російській Федерації позивачка уклала новий шлюб з [PERSON] з яким вони живуть сім?єю. Після розірвання шлюбу, відповідач на утримання дитини кошти не надавав, що стало причиною звернення до суду з вимогою простягнення аліментів на неповнолітню дитину. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.01.2018 року у праві № 643/8949/17 було стягнено з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно і до повноліття дитини. За заявою позивачки Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Після відкриття виконавчого провадження, відповідач ухиляється від плати грошових коштів, що були присуджені рішенням суду. Аліменти він жодного разу так і не сплатив. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому позбавлення батьківських прав спрямовано на те, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитини у соціально здоровому середовищі. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Позбавлення судом особи батьківських прав в значенні п.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п.1 ст.8. Таке втручання не становитиме порушення ст.8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п.2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Враховуючи, що наданими доказами, доводи позивача про нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки знайшли своє підтвердження, суд вважає, що є об`єктивні причини для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved