Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі\~позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 92526,93 грн., та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3001017698801, відповідно до якого останньому надано кредит у сумі 56733,40 грн. При цьому, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 03.11.2020 року складає 92526,93, з яких 53933,87 грн. заборгованість за кредитом, 11,05 грн. заборгованість за процентами, 10215,31 грн. заборгованість за комісією, 28366,7 грн. штрафні санкції. Не погоджуючись із вказаними позовними вимогами, представником відповідача адвокатом Ракущинцем А.А. подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Також вважає безпідставними вимоги в частині комісії, оскільки несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо питання за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення. Встановивши в кредитному договорі обов`язок щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту Банк не зазначив про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Крім того представник відповідача зазначає, що кредитний договір не є укладеним, оскільки паспорт споживчого кредиту та заява про приєднання не є кредитним договором. Також вважає безпідставними заявлені відсотки, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які посилається позивач у позовній заяві, розмів відповідач і ознайомився, і погодився з ними. Стверджує, що такі витяги не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Окрім цього, вказує на відсутність підстав для стягнення неустойки, через встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами) на всій території України, з 12.03.2020 року карантину, у зв`язку з поширенням на території України коронавірусу COVID-19. Також відповідач вказує на пропущення позивачем строку позовної давності щодо пені (а також інших вимог), відсутність документів на виконання ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, та відсутність первинних документів. 08.05.2024 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сумі кредитку, процентам і комісії, яка складає 64\~160,76 грн. Вимоги по штрафним санкціям банк не заявляє. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Ракущинець А.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав та мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.04.2018 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування, шляхом підписання відповідачем заяви № 3001017698801 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб (а.с. 5). У цій заяві від 13.04.2018 року своїм підписом відповідач підтвердив наступні умови договору, що містяться безпосередньо у вказаній заяві: Банк надає [PERSON] споживчий кредит у розмірі 56733,40 грн; розмір процентної ставки складає 0,01% річних; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості\~3,00%. Також у заяві міститься графік платежів на 24 місяці (а.с. 5). У заяві передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. При цьому у розграфленій таблиці графіку платежів зазначено саме розміри 24 щомісячних платежів на погашення основної суми кредиту (за тілом кредиту), без зазначення поряд із ними суми щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У заяві зазначено, що за період із 16.04.2018 по 15.04.2020 усього позичальником підлягає сплаті 66950,41 грн., з яких комісія всього становить 10202 грн. Вказано, що абсолютне значення подорожчання кредиту становить 10217,01 грн. Таким чином, укладена у письмовій формі заява від 13.04.2018 року, підписана позичальником та Банком, містить умови, зокрема, щодо розміру наданого кредиту, строку користування кредитом, розміру та порядку нарахування процентів, розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Факт видачі Банком коштів у сумі 56733,40 грн. позичальнику [PERSON] підтверджується меморіальним ордером від 16.04.2018 (а.с. 12). Виходячи із вимог позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог та відомостей у наданому позивачем розрахунку заборгованості, станом на 03.11.2020 року Банк нарахував відповідачеві заборгованість у розмірі 64160,76 грн., з яких: 53933,87 грн\~заборгованість за кредитом, 11,58 грн.\~заборгованість за процентами, 10215,31 грн\~заборгованість за комісією. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування»». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом,\~комісії\~та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі\~комісії\~за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є\~нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості\~може включати\~плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає\~частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі N 194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). У постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правових висновків сформульованих раніше, зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,\~є нікчемною\~відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У справі, що розглядається встановлено, що у підписаній позивачем заяві від 13.04.2018 року встановлено плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,00 % на місяць від суми наданого кредиту, яка складає в розмірі 1702 щомісяця, за період з 16.10.2019 року по 15.04.2020 року (56733,4 х 3,00%). Суд, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, оскільки документ «Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння наявних у ній правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У даній справі «Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», що наявний у матеріалах справи, не містить підпису [PERSON] , тому цей документ не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, якою встановлено порядок нарахування комісії та перелік послуг за які її встановлено. Разом з цим, у пункті 5.7.3 «Публічної пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» (частини 5 умови надання споживчого кредиту) передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту,\~надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Отже, фактично комісією за обслуговування кредитної заборгованості встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Підписаною заявою не передбачено надання на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, надання якої гарантовано безоплатно ч.ч. 1, 2\~Закону України «Про споживче кредитування». За змістом підписаної сторонами заяви від 13.04.2018 року, розмір щомісячної комісії не пов`язується із реальним обсягом (кількістю) наданих банком послуг, при цьому у заяві відсутні домовленості щодо переліку, якості, кількості, обсягу, частоти надання послуг із обслуговування кредитної заборгованості, за яку передбачено комісію. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами, відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тлумачаться на користь споживача. Умова договору щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті\~11, частини 5 статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У підписаній позичальником заяві не передбачено домовленості щодо систематичності (частоти) запиту інформації споживачем, передбаченої ч.ч. 1, 2\~Закону України «Про споживче кредитування». Умовами підписаної заяви від 13.04.2018 року не передбачено надання будь-яких інших послуг Банком за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення договору укладеного 13.04.2018 року щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Якщо сторона договору звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення (п.33.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19). Внаслідок нікчемності умов договору щодо сплати комісії (нечіткі положення договору, які тлумачаться на користь споживача, в якому банком встановлена комісія за послуги, які за\~Законом України «Про споживче кредитування»\~повинні надаватися безоплатно), вимога Банку про стягнення комісії в розмірі 10215,31 грн задоволенню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, з отриманої [PERSON] суми кредиту в розмірі 56733,40 грн, позичальником погашено 2799,53 грн., отже залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) складає 53923,55 грн. Відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту погашення боргу за тілом кредиту у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем, не спростовано вищевказану суму заборгованості за тілом кредиту. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18. Отже суд приходить до переконання, що на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 53944,92 грн., з яких: 53 933,87 грн.\~заборгованість за кредитом; 11,05 грн.\~заборгованість за процентами. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1225,47 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial