Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

1. Позиція позивача. 14 лютого 2024 року [PERSON] та [PERSON] подали до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як Катерина Анатоліївна «про визнання договору купівлі-продажу дійсним та зняття обтяження». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: 1.Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна № 373, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 25 лютого 1998 року між [PERSON] , від імені якої діяла, згідно довіреності №3194 від 07.08.1997 року, [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, Зареєстрований у Дніпродзержинському Філіалі Придніпровської Товарної біржі. 2. Зняти заборону відчуження, накладену на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору застави № 3187 від 07.08.1997 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Житковим В.Ю. ( архівний номер 150585 Д №ІРЕR23, архівна дата: 18.06.1998), де власником майна обтяження зазначена [PERSON] (колишній власник будинку). В обґрунтування позовної заяви зазначили, що [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 10 січня 1976 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Подружжя завжди бажали мати свій будинок і за спільні кошти, 25 лютого 1998 року, придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна №373 від 25.02.1998 року був укладений в Дніпродзержинському філіалі Придніпровської товарної біржі, між продавцем, [PERSON] , від імені якої діяла представник за довіреністю [PERSON] , та покупцем, [PERSON] , і зареєстрований в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації 06 березня 1998 року за реєстровим №10685 в реєстраційній книзі №68. На момент придбання нерухоме майно мало наступні характеристики: житловий будинок [ADDRESS] , розташований житловий будинок на земельній ділянці площею 600 кв.м. На теперішній час (технічний паспорт від 27.10.2022 року) збільшена загальна площа будинку складає 68,2 кв. м., житлова площа 45,1 кв.м. [PERSON] з чоловіком та сином з 22 червня 1999 року були зареєстровані та мешкали в придбаному будинку, а 07 квітня 2006 року в будинку була зареєстрована і донька, яка проживає в будинку разом по теперішній час. [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який є спільним майном подружжя. Заповіту чоловік не залишив і тому дружина, донька і син, як спадкоємці першої черги за законом, звернулись у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Кір`як Катерини Анатоліївни. [PERSON] , звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON] , та [PERSON] , із заявами про відмову від прийняття спадщини. Також, [PERSON] , звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку житлового будинку, як співвласниці майна подружжя, яке було зареєстровано на ім`я чоловіка. Але, отримати свідоцтво в порядку спадкування за законом та свідоцтво про право власності частини подружнього майна у нотаріуса не змогли в теперішній час, так як існують перешкоди в їх видачі, про що є постанова приватного нотаріуса Кір`як К.А. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 грудня 2023 року отримана спадкоємицею першої черги за законом [PERSON] . Підстави відмови у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом є наступні: «Спадкоємцем [PERSON] був наданий правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований в Дніпродзержинському філіалі Придніпровської товарної біржі 25.02.1998 року за №373 та зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 06.03.1998 року за реєстровим номером 10685 в книзі номер 68». «Наданий Договір купівлі-продажу нерухомого майна не відповідає вимогам закону, так як відповідно до ст. 227 ЦК Української СРСР (в ред. 1963 року), що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу)». Також, «при здійсненні перевірки відсутності заборони або арешту нерухомого майна житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , було виявлено, що договором застави №3187 від 07.08.1997 року, виданим приватним нотаріусом Жидковим В.Ю. (архівний номер 150585 Д №IPER23, архівна дата: 18.06.1998), накладено заборону на вищевказане майно, власником майна обтяження зазначена [PERSON] , яка за Договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі 25.02.1998 року за №373 була продавцем, тобто попереднім власником житлового будинку». З перелічених вище обставин 23.01.2024 року Постановою приватного нотаріуса Кір`як К.А. [PERSON] , також відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частину нерухомого майна, придбаного в шлюбі. При цьому рекомендовано за захистом своїх прав та усуненням перешкод для отримання свідоцтва про право власності, звернутись до суду. Як юридично необізнані люди, позивачі не знали, що укладені на товарній біржі угоди стосовно нерухомого майна, не відповідають вимогам діючого законодавства, потребують обов`язкового нотаріального посвідчення, адже в самому тексті договору купівлі-продажу нерухомого майна №373 від 25.02.1998 року зазначено, що: «на підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», даний договір зареєстрований на Дніпродзержинському філіалі Придніпровської товарної біржі не підлягає нотаріальному посвідченню». Подружжя довіряли посиланню на державні закони, до того ж, право власності на будинок пройшло державну реєстрацію в БТІ без будь-яких перешкод, і в подальшому, за життя власника будинку, не виникало ніяких питань стосовно законності чи незаконності його придбання. Оскільки ніколи не виникало сумнівів як в законності набуття права власності, так і в законності володіння та користування будинком протягом 25 років, про існування заборони на відчуження нам нічого не було відомо. Ніколи ніяких претензій протягом всього часу володіння будинком не мали ні від фізичних, ні від юридичних осіб, що не давало підстав вирішувати нагальні питання раніше. Правова необізнаність та недобросовісність продавця [PERSON] при продажу будинку, в той час, як він перебував під заставою, призвела до того, що позивачі вимушені захищати свої права в судовому порядку, який є єдиним способом захисту власних інтересів, хоча і в теперішній час ніким не заперечується і не оспорюється набуття права власності, але і реалізувати свої права в повному обсязі позивачі не можуть до вирішення даного питання. 2. Позиція відповідача та третьої особи. Відповідач, [PERSON] , сповіщалась про дату, час та місце судового розгляду в порядку ст..ст. 128-130 ЦПК України, але до суду не прибувала, заяв і клопотань не подала, причину неявки не повідомляла. Третя особа, [PERSON] , зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, просить розглядати справу без його участі. Третя особа, приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кір`як К.А., просить розглядати справи проводити за її відсутності. Третя особа, Придніпровська Товарна біржа, про дату, час та місце судового розгляду в порядку ст..ст. 128-130 ЦПК України, але до суду не прибували, заяв і клопотань не ли причину неявки не повідомляли. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 14 лютого 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як Катерина Анатоліївна, Придніпровська Товарна біржа «про визнання договору купівлі-продажу дійсним та зняття обтяження» (а.с.3-8). 14 лютого 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/1043/24, передано судді Івченко Т.П. (а.с.31). 15 лютого 2024 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.33). Разом з позовоною заявою позивачі подали клопотання про витребування доказів (а.с. 9). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року клопотання [PERSON] та [PERSON] про витребування доказів задоволено повністю (а.с. 33). 12 березня 2024 року на виконання ухвали судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області надіслали витребувані докази (а.с. 47-53). 14 березня 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] подали клопотання про витребування доказів (а.с. 55-56). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року клопотання [PERSON] та [PERSON] про витребування доказів задоволено повністю (а.с. 60). 16 квітня 2024 року адвокат Кущ О.М., яка діє в інтересах [PERSON] , подала до суду заяву, у якій просить підготовче засідання проводити без її участі та участі [PERSON] та призначити справу до судового розгляду (а.с. 75). 16 квітня 2024 року третя особа [PERSON] подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 76). 11 квітня 2024 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як К.А., у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 78). 11 квітня 2024 року приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як К.А. на виконання ухвали судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року надіслала витребувані докази (а.с. 79-155). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 156-157). 28 травня 2024 року адвокат Кущ О.М., яка діє в інтересах позивачів, подала до суду заяву про получення матеріалів до справи, також просить розглядати спарву без її участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 169-173). 28 травня 2024 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як К.А., у якій просить розгляд справи проводити без її участі (а.с. 174). Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~ Враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, 10 січня 1976 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Чаплинською сільрадою Царичанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1, серії [NUMBER] (а.с. 15). У подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Палацом щасті м. Дніпродзержинька, актовий запис № 3329, серії [NUMBER] ; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Палацом щасті м. Дніпродзержинька, актовий запис № 1110, серії [NUMBER] (а.с. 14, 16). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дніповським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 776, серії [NUMBER] (а.с. 17). Згідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку приватного житлового фонду від 27.12.2023 року № 24/6799, на день смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). 19 грудня 2023 року приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як К.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у якій зазначено, що при здійсненні перевірки відсутності заборон або арешту нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було виявлено, що договором застави №3187 від 07.08.1997 року, виданого приватним нотаріусом Житковим В.Ю., накладено заборону на вищевказане майно, власником майна обтяження зазначена [PERSON] , яка за договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованому на Дніпродзержинському філіалі Придніпровській товарній біржі 25.02.1998 року за №373 була продавцем, тобто попереднім власником житлового будинку (а.с. 19). Також 23 січня 2024 року приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Кір`як К.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 20). Згідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 373 від 25.02.1998 року, виданого Днпродзержинським філіалом Придніпровської товарної біржі Коваль Раїса Миколаїна, яка діє в інтересах продавця [PERSON] , продала [PERSON] житловим будинок, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., який складається з 3 кімнат, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до реєстраційного посвідчення, який записано в реєстрову книгу №68 за реєстровим № 10685 від 06.03.1998 року, Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що житловий будинок у [ADDRESS] у цілому зареєстрований за [PERSON] на праві приатної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі 25.02.1998 року № 373 (а.с. 22). Згідно до довідки КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 28.12.2023 року, житловий будинок [ADDRESS] повідомило переходи права власності за період 1995 по 2012: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.05.1995 , посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК., №1-3554; [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.1995, посвідченого 3-ю Дніпродзержинською ДНК, №1-3710; [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.1998, зареєстрованого на товарній біржі «Придніпровська», р № [NUMBER] (а.с. 23). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] виготовлений 27.10.2022 року за замовленням [PERSON] (а.с. 24). Згідно до довідки КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від січня 2023 року № 1/128-1, житловий будинок [ADDRESS] повідомило, що по житловому будинку А-1 зміна загальної площі з 61,0 кв.м. на 68,2 кв.м., сталась за рахунок включення площ холодних тамбуру та прибудови до загальної площі житлового будинку та зносу кухонного приладу; фактична загальна площа будинку станосить 68,2 кв.м., в тому числі житлова 45,1 кв.м. (а.с. 25). 07 липня 1997 року між заставоутримувачем Товариство з повною відповідальністю «Бізнес-агенство Індустріальний та Гринько» та заставником [PERSON] було укладено договір застави № 1 з, де здійснюється застава житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Житковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 3187 (а.с. 39). 05 жовтня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір кпівлі-продажу щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52-53). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до\~ст. 19 ЦК України\~особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України,правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 1998 року між [PERSON] , яка діяла інтересах [PERSON] (продавця) з однієї сторони, та [PERSON] (покупцем), з другої сторони, укладено договір № 373 купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було укладений Дніпродзержинським філіалом Придніпровської товарної біржі та зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 03 березня 1998 року. Відповідно до\~ст. 227 ЦК УРСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим,\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 1998 рік, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний: [PERSON] звільнила квартиру, а [PERSON] сплатив узгоджену між сторонами грошову суму. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Враховуючи викладене, із врахувань відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Щодо зняти заборони відчуження, накладену на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору застави № 3187 від 07.08.1997 року. В матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру ресових парв на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Деравного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 грудня 2023 року за № 359020944, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] наявне обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4775217, зареєстровано 10.04.2007 року № 4775217 реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора, підстава обтяження договір застави 3187 від 07.08.1997 року приватним нотаріусом Житковим В.Ю., власник [PERSON] . Відповідно дост.\~55\~Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності дост.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Частиною 1ст.\~319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК Україниє непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост. 391 ЦК Українивласник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34\~Закону України\~«Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). За роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачам [PERSON] та [PERSON] реалізувати право, яке полягає у володіння, користуванні та розпорядженні своїм майном. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, обґрунтовані та підлягають задоволенню. 6. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачами сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 44024223 від 08 лютого 2024 року та судовий збір у сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 44024277 від 08 лютого 2024 року (а.с. 1-2). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачами судовий збір у загальній сумі 4844,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved