Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

[PERSON] в особі уповноваженого представника [PERSON] , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, особа стосовно якої подається заява: неповнолітній [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про звільнення від повноважень опікуна неповнолітньої особи , в якій просить звільнити [PERSON] від повноважень опікуна над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . Представник заявника мотивує вимоги тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 серпня 2011 року, справа №2-5150/11 [PERSON] , [INFO] призначено опікуном щодо своїх неповнолітніх внуків, матір яких була позбавлена батьківських прав, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2008 р.н., який на даний момент є неповнолітнім. Зазначає, що стан здоров`я заявниці значно погіршився з огляду на її 68 роки та наявні хвороби у зв`язку з чим вона вже не здатна на належному рівні дбати про виховання неповнолітнього внука, його навчання та розвиток. Вказує, що їй важко купувати одяг, який би подобався підлітку, не може допомогти йому розібратися в новітніх технологіях, інтернет ресурсах. Заявниця розуміє, що не може йому допомагати у виконанні домашніх завдань, які задають у школі. Під час дистанційного навчання їй було важко організувати такий процес навчання своєму онуку. Через зазначене у них складаються стосунки, які перешкоджають здійсненню нею опіки над неповнолітнім [PERSON] . Таким чином, оскільки заявнику стало важко виконувати обов`язки по опіці відносно її онука [PERSON] , вона вимушена звернутись до суду із відповідною заявою, оскільки саме судом вона була призначена опікуном. З огляду на викладене, представник заявника просить суд звільнити [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] від повноважень опікуна над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . Позиція сторін по справі. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві, просила суд задовольнити заяву та звільнити [PERSON] від повноважень опікуна над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд звільнити її від повноважень опікуна над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . Вказала, що за станом здоровя не може здійснювати обовязки опікуна. Судом здійснено опитування неповнолітньої дитини [PERSON] під час судового засідання 17.07.2024 в присутності представника органу опіки та піклування. Висловлюючи цілком добре та приязне відношення до опікуна, [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечив. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області - Пустовар Н. в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечила. Зазначила, що відсутні підстави для відмови у задоволенні даної заяви, а тому наявна можливість для звільнення гр. [PERSON] від повноважень опікуна над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . Заяви, клопотання. 10.07.2024 року представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області - Пустовар Н. подала клопотання про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії: 01.07.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Заслухавши вступне слово заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи та особи стосовно якої розглядається заява, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи: Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] . В графі «батько» записаний [PERSON] , а в графі «мати» записана [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 08.04.2008 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 серпня 2011 року, справа №2-5150/11 [PERSON] , 1981 року народження позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та призначено [PERSON] , [INFO] опікуном щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] перебуває на амбулаторному лікуванні в УМЦ ПМСД з 2000 року та має встановлений діагноз, що підтверджується довідкою №212/3 від 14.06.2024 року виданою КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», копія якої долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] мешкає разом з опікуном [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . На теперешній час стосунки між неповнолітнім [PERSON] та опікуном [PERSON] значно погіршились. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними довідки про склад сім`ї виданої Баранинською сільською радою Ужгородського району №408 від 20.06.2024 року. Нормативно-правове обґрунтування : Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються інші справи у випадках, встановлених законом, крім передбачених ч.2 вказаної статті. За нормою ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з ст. 251 СК України особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Згідно ст. 212 СК України, не можуть бути усиновлювачами особи, зокрема, інтереси яких суперечать інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 1 ст. 249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Відповідно ст. 246 СК України, орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку та піклування. Частиною 1 ст. 75 ЦК України визначено, що суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. За змістом ч.2 ст.300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. За приписами Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - усиновлення; встановлення опіки, піклування; передача до прийомної сім`ї, дитячих будинків сімейного типу, до закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - медичні, навчальні, виховні заклади, інші заклади та установи, в яких проживають діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування. За змістом ч.1-3 ст.6, ст.11 Закону за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу. До закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, незалежно від форми власності та підпорядкування, дитина може бути влаштована в разі, якщо з певних причин немає можливості влаштувати її на виховання в сім`ю. Влаштування дитини до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не позбавляє органи опіки та піклування за місцем походження та за місцем перебування дитини від обов`язку продовжувати діяльність щодо реалізації права цієї дитини на сімейне виховання. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо, зокрема, надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; забезпечення пріоритетних форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; подання заяв, клопотань, позовів про захист прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно зі ст.292 ЦК України малолітня, неповнолітня особа, а також фізична особа, яка визнана недієздатною або цивільна дієздатність якої обмежена, має право на опіку або піклування. Аналогічні положення закріплені у ч.1,2 ст.243 СК України. Так, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з положеннями статей 62-63 ЦК України, опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. За приписами статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Разом з цим, згідно зі статтями 67, 69 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої та неповнолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Суд враховує, що головною метою встановлення опіки та піклування над малолітньою та неповнолітньою особами є її виховання та забезпечення її майнових та немайнових прав та інтересів, тобто створення умов, необхідних для повноцінного всебічного фізичного та духовного розвитку неповнолітнього. Опікун над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. За умов коли опікун/піклувальник неналежно ставиться до своїх обов`язків з піклування, він може бути звільнений від виконання таких обов`язків. Проте, звільнення від повноважень опікуна та піклувальника є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних опікунів/піклувальників. Разом з цим, ухвалюючи рішення у справі, яка розглядається, суд має виходити з найвищих інтересів дитини. Самостійною підставою для прийняття рішення про припинення опіки або піклування, виходячи з наведених норм, є випадки, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. З огляду на обставини справи, досліджені докази, з урахуванням думки заінтересованої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, яка не заперечує проти даної заяви, заявника, яка за станом здоровя не може виконувати обовязки опікуна та вичерпала засоби для забезпечення належного рівня навчання та розвитку неповнолітнього, який вочевидь потребує чіткого контролю та постійного нагляду з метою належного виховання та розвитку, забезпечення саме безпечних умов життя, гармонійного оточення, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви. Не дивлячись на забезпечення належних матеріально-побутових умов для дитини [PERSON] , його влаштування до навчального закладу, опікун з урахуванням поведінкових особливостей дитини й підліткового віку, протягом часу зі звернення до суду свою позицію щодо звільнення від повноважень опікуна не змінила, подану нею заяву підтримує. Крім того, беручи до уваги відсутність порозуміння між заявницею та [PERSON] , враховуючи його вік та рівень розвитку, похилий вік та стан здоров`я заявниці, подальше здійснення опіки заявницею виключається та може призвести до небажаних та, навіть, серйозних наслідків. Судом не встановлено інших осіб з родинного кола [PERSON] , хто зможе виконувати обов`язки опікуна. Так, потенційні кандидати в опікуни не звертались із відповідними заявами до органу опіки та піклування, що зумовлює відсутність подання органу опіки та піклування на призначення опікуна та обґрунтовує спосіб захисту прав неповнолітнього [PERSON] , який застосовуються судом за результатами даного судового провадження. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved