Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

28 червня 2024 року відповідач [PERSON] звернувсь до суду з заявою в якій просить: постановити додаткове рішення по справі, яким стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі\~43500 гривень. В обґрунтування\~своїх вимог\~посилається на\~те,\~що рішенням\~суду від\~24.06.2024\~року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Товариство з\~обмеженою\~\~відповідальністю\~ «Фінансова\~ компанія\~\~«Довіра\~ та\~Гарантія» про визнання договору недійсним та витребування майна відмовлено. Заявник стверджує, що у зв`язку з судовим розглядом відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу. Проте в рішенні суду не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Додатково пояснив суду, що в квитанції про сплату вартості правової допомоги (гонорару) від 25.06.2024 року була допущена технічна описка, а саме помилково вказана дата Договору про надання правової допомоги 18.12.2023 року замість вірної дати 14.12.2023 року. Інші сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, ознайомившись з матеріалами справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 09\~серпня\~2023\~року\~ позивач\~ звернувся до\~ суду\~ з\~ позовом,\~ в\~ якому\~ просив \~визнати\~ недійсним\~ договір\~ №5141/2017/336412\~ від\~ 17.02.2017\~ року,\~оформлений\~в\~ТСЦ 5141,\~\~укладений між\~\~ [PERSON] \~ та\~ [PERSON] про\~\~купівлю-продаж\~ автомобілю\~TOYОTA\~FORTUNER\~\~2008\~року\~ випуску,\~ \~легковий універсал,\~\~ № кузова/шасі\~\~ [NUMBER] ,\~\~державний номер [NUMBER] та витребувати від\~ \~ [PERSON] на\~ користь\~ [PERSON] \~ автомобільTOYОTA\~FORTUNER\~2008\~року\~випуску,\~легковий\~універсал,\~№ кузова/шасі \~ [NUMBER] . Рішенням суду від 24.06.2024 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Відповідно до\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. 2.\~Заяву про\~ухвалення додаткового\~рішення може\~бути подано\~до закінчення\~строку на\~виконання рішення.\~3.\~Суд,\~що ухвалив\~рішення,\~ухвалює додаткове\~судове рішення\~в тому\~самому складі\~протягом десяти\~днів із\~дня надходження\~відповідної заяви.\~Додаткове судове\~рішення ухвалюється\~в тому\~самому порядку,\~що й\~судове рішення.4.\~У разі\~необхідності суд\~може викликати\~сторони або\~інших учасників\~справи в\~судове засідання.\~Неприбуття у\~судове засідання\~осіб,\~які були\~належним чином\~повідомлені про\~дату,\~час та\~місце судового\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду заяви.\~5.Додаткове\~рішення або\~ухвалу про\~відмову в\~прийнятті додаткового\~рішення може\~бути оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України. Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Положенням ч.ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи. Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, під час\~подання відзиву\~на позовну\~заяву відповідачем\~заявлено попередній\~(орієнтовний)\~розмір витрат,\~пов`язаних з\~правничою допомогою\~адвоката,\~які він\~поніс в\~зв`язку\~із розглядом\~справи у\~розмірі 40\~000\~гривень. Фактичний розмір вартості (гонорар) послуг адвоката за надану професійну правничу допомогу в рамках справи №947/25072/23 в суді першої інстанції склав 43\~500 гривень. Відповідач \~ [PERSON] надав\~суду докази\~на підтвердження\~розміру понесених\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу:\~копію договору\~про надання\~правової допомоги\~від 14.12.2023\~року; замовлення №1\~від 19.12.2023\~року до\~договору про\~надання правової\~допомоги від\~14.12.2023\~року; акт прийому-передачі\~наданих послуг\~від 25.06.2024р.\~за замовленням\~№1\~від 19.12.2023\~року; квитанція про сплату вартості правової допомоги (гонорару) адвокату від 25.06.2024 року. Вирішуючи питання по суті, суд приходить до висновку, що вимоги щодо відшкодування правничої допомоги у сумі 43\~500 гривень відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України, а відтак підлягають задоволенню. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення не співмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Разом з цим, суд враховує, що позивач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, ознайомившись з матеріалами, не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні та заперечувати проти розміру витрат, з клопотанням про зменшення витрат або запереченнями щодо поданої заяви до суду не звертався. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 43500 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved