Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, яким просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що працівниками поліції ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області стосовно нього вчинялися незаконні дії, які виразилися у складенні незаконних та безпідставних протоколів про притягнення його до адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, три протоколи та тимчасовий заборонний припис, в результаті чого йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, втраті психічного спокою внаслідок усвідомлення факту незаконного складення щодо нього адміністративного протоколу, усвідомлення можливого надання йому статусу «домашнього насильника», негативного ставлення суспільства, внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, негативне та принизливе ставлення вчителів у школі як до батька дитини. Позивач вказує,\~що 22.06.2023\~ старшим\~ лейтенантом\~ поліції\~ ВП\~ №2\~ ХРУП\~ №2\~ ГУНП\~ в\~ Харківській\~області \~Винянською \~Ю.С.\~ було\~ складено\~ протокол\~ про\~ адміністративне\~правопорушення серії ВАБ №464137, відповідно до якого 18.05.2023 приблизно о 23 год. 00 хв. він вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини [PERSON] , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Разом з цим 22.06.2023 старшим лейтенантом поліції ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області Винянською Ю.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №464135, відповідно до якого 06.06.2023 приблизно о 21 год. 00 хв. [PERSON] вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини [PERSON] , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 було об`єднано в одне провадження адміністративні матеріали відносно [PERSON] , щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а 09.08.2023 у цій об`єднаній справі №645/3307/23 провадження закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Рішення набрало законної сили. В подальшому, 01.10.2023 старшим лейтенантом поліції інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 1 УПП в Харківській області Кучерук А.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №745217, відповідно до якого [PERSON] 01.10.2023 приблизно об 11 год. 30 хв. вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини [PERSON] , а саме економічного характеру, не пустив до квартири, де вони мешкають. Водночас 01.10.2023 було видано терміновий заборонний припис серії АА №426906, яким встановлювалася заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 провадження у цій справі №645/5614/23 закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Рішення набрало законної сили. Вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Зазначає,\~що моральна шкода полягає в тому, що він змушений був неодноразово відриватися від постійних занять, витрачати своє здоров`я, час та кошти на захист своїх інтересів у суді та доведення своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, користуватися правової допомогою, захистом адвоката. Перенесені позивачем моральні страждання внесли негативні зміни у його життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інші негативні наслідки морального характеру, викликані необхідністю захищати свої права у судах різних інстанцій. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу. Враховуючи глибину душевних страждань, характер і тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою і попереднього життєвого стану, позивач оцінює розмір моральних відшкодувань у загальному розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, з яких: - за незаконне та безпідставне складення та притягнення до адміністративної відповідальності за протоколом про адміністративне правопорушення від 22.06.2023 серії ВАБ №464137 - у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень; -\~за незаконне\~та безпідставне\~складення та\~притягнення до\~адміністративної відповідальності за протоколом про адміністративне правопорушення від 22.06.2023 серії ВАБ №464135 - у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень; - за незаконне та безпідставне складення та притягнення до адміністративної відповідальності за протоколом про адміністративне правопорушення від 01.10.2023 серії ВАВ №745217 та терміновий заборонний припис від 01.10.2023 серія АА №426906 у розмірі - 40 000 (сорок тисяч) гривень. Внаслідок незаконного ініціювання провадження у справах про адміністративне правопорушення вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Харківській області надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів, якими він обґрунтовує свої моральні страждання, не надано розрахунків з яких він виходив щодо визначення розміру моральної шкоди та якими доказами це підтверджується, а також помилкового визначення ГУНП в Харківській області відповідачем в частині заявлених позовних вимог стосовно протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 745217 від 01.10.2023 та видано терміновий заборонний припис серія АА № 426906, які були складені старшим лейтенантом поліції інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП ДПП в Харківській області Кучерук А.В. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить наступного висновку. Відповіднодо ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїхвимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Таким чином, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавствомУкраїни. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) наявність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, незаконного накладення штрафу та послідуючого закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВРу наведених устатті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Частина друга ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогійний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21. 22.06.2023 року щодо позивача було складено 2 протоколи про вчинення ним домашнього насильства. (а.с. 8, 16) Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.08.2023 у об`єднаній справі №645/3307/23, провадження за цими протоколами закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Рішення набрало законної сили (а.с. 13). В подальшому, 01.10.2023 старшим лейтенантом поліції інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 1 УПП в Харківській області Кучерук А.В. стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №745217, відповідно до якого [PERSON] 01.10.2023 приблизно об 11 год. 30 хв. вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини [PERSON] , а саме економічного характеру, не пустив до квартири, де вони мешкають (а.с. 7). Водночас 01.10.2023 було видано терміновий заборонний припис серії АА №426906, яким встановлювалася заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строк на 3 доби (а.с. 14). Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 провадження у цій справі №645/5614/23 закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Рішення набрало законної сили (а.с. 15). Позивач визначає ГУНП в Харківській області відповідачем в тому числі щодо складеного протоколу старшим лейтенантом поліції інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП ДПП в Харківській області Кучеруком А.В. про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 745217 від 01.10.2023, який також видав терміновий заборонний припис серія АА № 426906. Суд не погоджується з визначенням такої процесуальної правосуб`єктності відповідача, оскільки [PERSON] не є працівником ГУНП в Харківській області, а є поліцейським управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції. Тобто, належним відповідачем у спірних правовідносинах стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №745217 від 01.10.2023 є Департамент патрульної поліції. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, який діє на правах самостійної юридичної особи, та є відповідним суб`єктом владних повноважень від імені якого винесений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, проте не був залучений позивачем, як відповідач у цій справі. Отже в частині вимог щодо протоколу від 01.10.2023 та припису слід відмовити, оскільки позов в цій частині подано до неналежного відповідача. Щодо протоколів від 22.06.2023, суд виходить з наступного. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадових осіб ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області під час складання протоколів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 22.06.2023 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження по яких в подальшому було закрито судом у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18), від 22 травня 2019 року у справі№ 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19). Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій посадових осіб поліцейських ГУНП Харківської області, тому наявні передбачені законом підстави для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає\~доведеним,\~що моральні\~страждання позивача\~виявились у\~душевних \~стражданнях,\~втраті психічного\~спокою внаслідок\~усвідомлення факту\~незаконного складення\~щодо нього\~ адміністративного\~ протоколу,\~ усвідомлення\~ можливого\~ надання\~ позивачу\~статусу \~«домашнього \~насильника»,\~ негативного\~ ставлення\~ суспільства\~ до\~ позивача\~внаслідок притягнення\~до адміністративної\~відповідальності за\~вчинення домашнього\~насильства,\~ негативне\~ та\~ принизливе\~ ставлення\~ вчителів\~ у\~ школі\~ як\~ до\~ батька\~дитини,\~у хвилюванні\~через ухвалення\~незаконного рішення\~працівником поліції,\~а також\~позивач був\~змушений докладати\~додаткових зусиль\~для поновлення\~своїх прав шляхом звернення до суду із позовом, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Суд звертає увагу що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи обставини\~справи,\~а також,\~те,\~що порушені\~права позивача\~були відновлені\~постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова 09.08.2023, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача у розмірі 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягненню з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Визначений розмір відшкодування є адекватним душевним стражданням, які зазнав позивач.

Outcome: partial