Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства "Оазис", про розірвання договору оренди та додаткової угоди, зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації договору оренди землі та стягнення судових витрат. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та змінила предмет позову, просила розірвати договір оренди землі б/н від 12.04.2013, укладений між ФГ "Оазис" та [PERSON] , об`єкт: 48254857000:03:000:0274, площею 8,0396га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, номер запису про інше речове право -335607, дата та час державної реєстрації 13.11.2013, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7892745 від 13.11.2013, [PERSON] , Первомайське районне управління юстиції Миколаївської області. Відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендодавець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , країна громадянства Україна, додаткові відомості особа є спадкоємцем. Орендар: ФГ "Оазис", код ЄДРПОУ 19292583, країна реєстрації Україна. Об`єкт опису іншого речового права загальна площа 8,0396 га; скасувати державну реєстрації договору оренди землі б/н від 12.04.2013, укладеного між ФГ "Оазис" та [PERSON] , об`єкт: 48254857000:03:000:0274, площею 8, 0396га, зобов`язати ФГ "Оазис", повернути вказану земельну ділянку та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 48254857000:03:000:0274, площею 8,0396 га, 48254857000:06:000:1421, площею 0,1315 га, що розташовані на території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які вона успадкувала після смерті [PERSON] . 01.10.2004 між [PERSON] , як орендодавцем та ФГ "Оазис", як орендарем було укладено договір оренди землі. У відповідності до умов вказаного договору, [PERSON] передала, а ФГ "Оазис", в особі голови Колісніченко В.І., прийняв у тимчасове оплатне користування, строком на 10 років, вказану земельну ділянку. При цьому, сторонами була узгоджена орендна плата у розмірі 2% від кадастрової вартості земельної ділянки щорічно, не пізніше 31 грудня поточного року в грошовому, натуральному, відробітковому та інших формах, передбачених Додатком до Договору, який складається сторонами кожен рік до 31 грудня поточного року. Розмір орендної плати може індексуватися згідно вимог чинного законодавства. Вказаний договір оренди землі, було зареєстровано 01.12.2005 за № 040502200364. Крім того, 23.08.2012 між [PERSON] та ФГ "Оазис", в особі голови Колісніченко В.І. було укладено Додаткову угоду, за умовами якої сторонами було продовжено строк дії договору на десять років до 05.11.2022 та узгоджено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Після успадкування зазначених вище земельних ділянок, вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням щодо сплати орендної плати, або ж повернення земельних ділянок, однак відповідач відмовив. Будь-яких дій щодо сплати орендної плати за договором оренди за період 2016-2018 рр., ані спадкодавцю, ані їй, не вчиняв, також за період з 2019-2023рр., відповідач не сплатив їй орендну плату, як новому власнику земельних ділянок, а тому вважає відповідача таким, що систематично порушує строк виконання відповідного зобов`язання за договором оренди землі, що є підставою для розірвання договору. Заперечуючи проти позову представник відповідача адвокат Філатов І.Л. подав до суду відзив у якому зазначив, що в порушення норм діючого ЦПК України, позивачка одночасно подала до суду заяву про зміну і підстав і предмету спору, натомість за вимогами ч.3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі змінити або предмет або підстави позову. Одночасна зміна і предмету і підстав позову, фактично утворює нову матеріально-правову вимогу, що за своєю суттю, є новим позовом. За наведеного, просив не брати до уваги заяви позивачки про зміну підстав і предмету позову та вважати їх такими, що не відповідають вимогам процесуального закону. Також зауважив, що відповідачем не порушено жодного обов`язку, передбаченого як умовами Договору так і закону, адже 12.04.2013, відповідач, наперед, за весь строк дії договору, виплатив [PERSON] орендну плату, що підтверджується її розписками за 2014-2060 р.р. та видатковими касовими ордерами за 2016-2018 р.р. Тож, з огляду на вищевикладене, позивачкою не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами факту наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати, а також факту систематичності невиконання такого обов`язку відповідачем. З врахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивачки адвокат Вялова І.М. в судове засідання не з`явилася, надала заяву слухати справу без її участі, підтримала позовні вимоги позивачки та клопотання про заміну предмету позову, просила їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Філатов І.Л. в судове засідання не з`явився, надав заяву слухати справу без його участі, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.10.2004 між [PERSON] , як орендодавцем та ФГ "Оазис", як орендарем було укладено договір оренди землі. У відповідності до умов вказаного договору, [PERSON] передала, а ФГ "Оазис", в особі голови [PERSON] прийняв у тимчасове оплатне користування, строком на 10 років, земельну ділянку,площею 8,22га, що розташована на території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Відповідно до Розділу 2 Договору, орендна плата сплачується у розмірі 2% від кадастрової вартості земельної ділянки щорічно, не пізніше 31 грудня поточного року в грошовому, натуральному, відробітковому та інших формах, передбачених Додатком до Договору, який складається сторонами кожен рік до 31 грудня поточного року. Розмір орендної плати може індексуватися згідно вимог чинного законодавства (а.с.16-20). 23.08.2012 між [PERSON] та ФГ "Оазис", в особі голови Колісніченко В.І. було укладено Додаткову угоду, за умовами якої сторонами було продовжено строк дії договору на десять років до 05.11.2022 та узгоджено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 3% від кадастрової вартості земельної ділянки, що становить 3722,57 грн. Орендна плата може виплачуватись натуроплатою по реалізаційним цінам, які склалися на момент розрахунку згідно умов договору. Орендар має право вносити орендну плату наперед за будь-який термін в межах строку дії цього договору, що визначається на момент оплати. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Всі інші умови договору оренди землі від 01.10.2004 залишаються без змін (а.с.16). [INFO] [PERSON] померла (а.с.14). [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті [PERSON] та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами: 48254857000:03:000:0274, площею 8,0396 га, 48254857000:06:000:1421, площею 0,1315 га, що розташовані на території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.21,22). Після успадкування зазначених вище земельних ділянок, позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням щодо сплати орендної плати, або ж повернення земельних ділянок, однак відповідач відмовив. Будь-яких дій щодо сплати орендної плати за договором оренди за період 2016-2018 рр., ані спадкодавцю, ані позивачці, не вчиняв, також за період з 2019-2023рр., відповідач не сплатив позивачці орендну плату, як новому власнику земельних ділянок, а тому вважає відповідача таким, що систематично порушує строк виконання відповідного зобов`язання за договором оренди землі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати у розмірі, що визначений Договором оренди землі. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Положенням ст. 152 ЗК України, встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельної ділянки і відшкодування завданих збитків. Відповідно ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є несплата податку або орендної плати. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У свою чергу пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення умов стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). З огляду на викладене позивачка вважає, що Договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ФГ «Оазис», підлягає розірванню у зв`язку з істотним порушенням орендарем умов договору, щодо несвоєчасної сплати орендної плати. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що твердження позивачки про систематичну несплату орендної плати, суперечать доказами, наданим суду. Зокрема з наданих суду ксерокопій видаткових касових ордерів встановлено, що за 2016 [PERSON] отримала 4000 грн. орендної плати, за 2017 4000 грн.,за 2018- 4500 грн., згідно розписок за 2019- 2060р.р.встановлено, що [PERSON] орендна плата була виплачена наперед, в сумі по 4000 грн. за кожен рік (а.с.107-121). Дані докази спростовані позивачкою не були. Відповідно до ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що відповідачем у повному обсязі було виконано істотні умови договору оренди землі, а тому підстав для задоволення позову, а саме розірвання оспорюваного договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування його державної реєстрації - немає, так як твердження позивачки про систематичну несплату орендної плати відповідачем, згідно Договору оренди землі та додаткової угоди, не знайшли свого підтвердження в суді. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Стосовно заявлених представником відповідача адвокатом Філатовим І.Л. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.4\~ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правової допомоги б/н від 01.05.2023; копія додаткової угоди від 26.01.2024; копія рахунку № 1/26-03-2024 від 26.03.2024; копія акту прийому-передачі № 1/26-03-2024 від 26.03.2024; копія платіжної інструкції № 388 від 27.03.2024 про перерахування адвокату Філатову І.Л. гонорару, в сумі 18000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява №72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником відповідача часу, беручи до уваги те, що розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, згідно поданих ними заяв, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу, слід зменшити до 8000 грн.

Outcome: approved