Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

10.06.2024 до суду надійшов позов [PERSON] до держави України в особі Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, Інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що 03 червня 2023 близько 10 год. 30 хв., він керував належним йому автомобілем Skoda Felicia, д.н.з. [NUMBER] ., по вул. Б.Хмельницького м. Славута. Під час руху, він був зупинений інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Повстюком В.С. (надалі - Відповідач 2). На вимогу Відповідача 2, він пред?явив посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію керованого транспортного засобу і Поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Перевіривши вказані документи, Відповідач 2 надав дозвіл на продовження руху. Протоколи за порушення правил дорожнього руху України чи постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо нього поліцейським не оголошувалися та в присутності позивача не складались. 29 вересня 2023 року за допомогою свого мобільного телефону позивач виявив, що його зарплатний рахунок в ПриватБанку заблоковано Славутським міжрайонним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В подальшому для з?ясування причин арешту банківського рахунку, позивач звернувся до Славутського МРВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ України, де йому повідомили про наявність на виконанні Постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАС № 7102258, винесену інспектором відділення № 1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Повстюком В.С. Так, 09 серпня 2023 року через не повідомлення позивача про прийняття постанови, а відтак неможливість її своєчасного оскарження, сума штрафу була подвоєна до 850 грн. Крім того державним виконавцем з позивача стягнуто виконавчий збір в сумі 10% і витрати виконавчого провадження. Всього, державною виконавчою службою з позивача стягнуто 1185 грн. і Приватбанком стягнуто комісію в сумі 25 грн. за перерахунок коштів на рахунок державної виконавчої служби. Постановою головного державного виконавця Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Андрощук С.В. від 26.09.2023, виконавче провадження з примусового виконання Постанови № 7102258 закінчено в зв?язку з виконанням мною постанови, прийнятої Відповідачем 2. Ознайомившись з Постановою, яку виніс відповідач 2, позивач звернувся з позовом до суду. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 21.11.2023 у справі № 682/2610/23 постанову серії ЕАС № 7102258 від 03.06.2023 скасовано, а провадження у справі закрито. Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача 2, позивачу було завдано метеріальної шкоди в сумі 1210 грн., яку [PERSON] просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету. Ухвалою суду від 11.06.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 02.07.2024, про що належним чином повідомлено учасників справи. 13.06.2024 до суду надійшов відзив на позов від ГУНП в Хмельницькій області, в якому представник позивача заперечує проти задоволення позову [PERSON] , оскільки позивач спочатку здійснив сплату штрафу в подвійному розмірі, а також виконавчий збір та комісію Приватбанку за перерахунок коштів на рахунок державної виконавчої служби, і лиш після вказаних дій звернувся до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з метою скасування постанови серії ЕАС № 7102258 від 03.06.2023. Таким чином, прослідковується помилково сплачена сума [PERSON] , що становить 1185 грн, повернення якої передбачено Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 за № 787. З огляду на зазначене позовна вимога про відшкодування майнової шкоди [PERSON] внаслідок вчинених дій є безперспективною, так відшкодування матеріальної шкоди та повернення помилково сплачених платежів є два юридично різних поняття, які мають різні підстави та процедури. Представник позивача вказує, що сплата [PERSON] суми 1185 грн. є не матеріальною шкодою, завданою незаконними діями інспектора сектору реагування патрульної поліції ВнП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Повстюком В.С., а помилково сплаченою сумую, яка підлягає відшкодуванню відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 за № 787. Представник відповідача зазначає, що позивач мав би звернутись до ГУНП в Хмельницькій області із заявою, що в пп.9 п. 5 розділу І Порядку йдеться про те, що заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності). За таких обставин представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Позивач [PERSON] подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.06.2023 року відповідачем винесено постанову серії ЕАС № 7102258, згідно якої щодо [PERSON] інспектором прийнято рішення про накладення на нього штрафу в розмірі 425 гривень за порушення Правил Дорожнього руху України і притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно тексту постанови [PERSON] ставиться у вину, що 03.06.2023 року о 10 год. 44 хв., в м. Славута Хмельницької області, по вулиці Б. Хмельницького, 3 керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п. 2.1.ґ ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 7). 03.08.2023 постанова серії ЕАС № 7102258 відносно [PERSON] була направлена на примусове виконання щодо стягнення штрафу, зазначеного в постанові, в подвійному розмірі у відповідності до ст. 308 КУпАП (а.с. 7). 26.09.2024 [PERSON] сплатив 1185 грн. у виконавчому провадженні № 72485997, що підтверджується квитанцією № 0.0.3220603656.1 (а.с. 6). 26.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 72485997 щодо сплати штрафу у сумі 850 грн. згідно постанови № 7102258 (а.с. 8). Рішенням Славутського міськрайонного суду від 21.11.2023 зазначену вище постанову про накладення адміністративного стягнення було скасовано, а провадження у справі відносно [PERSON] закрито (а.с. 9-10). 01.02.2024 та 15.05.2024 [PERSON] звернувся до ГУНП в Хмельницькій області із претензіями, щодо відшкодування майнової та моральної шкоди в сумі 1705 грн. (а.с. 11, 12). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що матеріальна шкода завдана йому внаслідок здійснення відносно нього адміністративного провадження неправомірним рішенням органу державної влади, відтак вважає, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст. 116, 1167, 1174 ЦК України. Однак, суд звертає увагу на те, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Отже, підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, (далі Порядок № 787), на який посилається у своєму відзиві відповідач, платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності. У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви. Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції. Однак, суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі адміністративний суд визнав протиправною та скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21. З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду, на момент сплати позивачем штрафу була юридична підстава для такого платежу чинна постанова у справі про адміністративне правопорушення та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету. Оскільки сплачена позивачем сума подвоєного штрафу у розмірі 850 грн. не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. Також немає підстав застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК. Так, згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, після визнання протиправною та скасування судом постанови про накладення адміністративного стягнення кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, перебувають у Державному бюджеті без достатньої правової підстави, тому позивачу слід повернути сплачений ним подвоєний штраф у розмірі 850 грн. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Отже підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Разом із тим, у ч.ч. 1, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому варто звернути увагу на те, що виконавче провадження відносно [PERSON] було закрито щодо примусового стягнення штрафу у розмірі 850 грн., однак відомостей про наявність виконавчих проваджень стосовно стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % та витрат виконавчого провадження позивачем не надано. Квитанція на суму 1185 грн. містить відомості про призначення платежу: «сплата заборгованості за ВП 72485997». Як вказано вище, зазначене виконавче провадження стосувалось виключно стягнення штрафу. Відомостей про наявні виконавчі провадження стосовно стягнення витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, а також про їх суми, матеріали справи не містять. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. В свою чергу суд звертає увагу позивача, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету. Тобто, за наявності правових підстав, на Міністерство юстиції, територіальним органом якого є виконавча служба, законодавчо покладено обов`язок оформлення подання до органу Казначейства про повернення виконавчого збору. Отже, позивач не позбавлений права звернутися до відповідного органу виконавчої служби із відповідною заявою щодо повернення коштів. Окрім того, відповідно до ст. 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У загаданій вище справі № 910/5880/21 (постанова від 08.08.2023), Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є ГУНП в Хмельницькій області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Outcome: partial