Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

08.02.2024 позивач [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] у якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 09.02.2024, матеріали за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Обухівської міської ради про позбавлення батьківських прав направлено до Богуславського районного суду Київської області, за підсудністю. 06.03.2024, згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, справа надійшла в провадження судді Богуславського районного суду Романенко К.С. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 08.12.2012 р. між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 25.02.2016 року згідно рішення Обухівського районного суду Київської області, шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала в невідомому напрямку, дитина продовжує проживати із позивачем, окремо від відповідачки і перебуває на повному його утриманні і вихованні. 27.04.2017 рішенням Обухівського районного суду Київської області було визначено місце проживання сина за місцем реєстрації батька [PERSON] - [ADDRESS] . Ще до рішення суду від 24.04.2017 і по даний час відповідачка ухилялась та продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, всі обов`язки відносно дитини здійснює позивач по справі, так як дитина постійно проживає з ним, він його виховує, піклується про його стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, створює йому необхідні умови. На сьогоднішній день, всі питання щодо виховання та утримання дитини, вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Позивач зазначає, що відповідачка тривалий час повністю ігнорує виконання своїх материнських обов`язків, залишила дворічну дитину на позивача та за весь цей час не докладала будь-яких зусиль для створення належних умов для проживання дитини, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне, вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 25.03.2024 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання. 10.06.2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 11.06.2024 на виконання ухвали про залишення без руху позивач надав уточнену позовну заяву про позбавлення батьківства. Ухвалою від 03 липня 2024 року справу призначено до судового розгляду на 17 липня 2024 року з 12 год. 00 хв. В судове засідання представник позивача адвокат Кулініченко Г.В. не з`явився, але подав клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги задовольнити, а також зазначено, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання на 17.07.2024 повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч.ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачу було надіслано за адресою її останнього місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області за № 674591 від 03.07.2024 та відповіді № 674591 від 03.07.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] було зареєстроване з 25.01.2024 за адресою: [ADDRESS] , дата зняття з реєстрації 10.04.2024 (а.с. 33, 90). Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачу повістки про виклик до суду повернуті на адресу суду із відміткою працівника поштового зв`язку про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України). Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України). Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Також судом враховано висновок Європейський суд з прав людини зробив, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»). Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989). Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслала відзив на позовну заяву. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, висновок виконавчого комітету Обухівської міської ради як органу опіки та піклування підтримують у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, дослідивши матеріали справи та заяву представника позивача, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 с.81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.12.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.02.2016 року розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з № [NUMBER] , дата видачі 15.05.2013 року, батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Згідно до заочного рішення Обухівського районного суду від 24.04.2017 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем його фактичного проживання по [ADDRESS] . Із довідки №3 від 07.02.2024 року директора Долинянської гімназії С.Плюта відомо, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у шостому класі Долинянської гімназії з 01.09.2019 року (наказ № 3-У від01.06.2019). Відповідно до характеристики учня 6 класу Долинянської гімназії [PERSON] , [INFO] відомо, що [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , вихованням сина займається батько. До виховання сина [PERSON] батько ставиться відповідально. Як вбачається із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, не піклується про його життя та здоров`я, не займається вихованням, матеріально не допомагає, не цікавиться навчанням та розвитком дитини, не телефонує, не вітає зі святами. За останньою відомою адресою реєстрації матері дитини, а саме [ADDRESS] було зроблено запит до Служби у справах дітей Богуславської міської ради щодо обстеження умов проживання [PERSON] та отримання від неї письмових пояснень щодо позбавлення її батьківських прав, у відповіді служби у справах дітей та сім`ї Богуславської міської ради зазначено, що [PERSON] за вищевказаною адресою ніколи не проживала та була зареєстрована лише у період з 25.01.2024 по 10.04.2024 . На підставі наведеного, Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п.2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому, позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання [PERSON] її батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки вона буде позбавлена батьківських прав. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed