Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

25 квітня 2024 року з Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Борзнянського районного суду Чернігівської області за підсудністю згідно ухвали суду від 01 квітня 2024 року надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Аваліст» до [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № 2023270648 від 22 березня 2019 року, а також 3028 грн. 00 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2023270648 від 22 березня 2019 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно зі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Судом встановлено, що 22 березня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2023270648, за яким Банк надав, а [PERSON] отримала кредит в розмірі 12966,00 грн. строком до 22 березня 2021 року зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0% від суми Кредиту (п. 1.1. Кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних (п. 1.2. Кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів згідно Графіку платежів (п. 1.3. Кредитного договору). Підписанням Кредитного договору Позичальник заявила та гарантувала, зокрема, що: ознайомлена з паспортом кредиту, отримала примірник Кредитного договору з усіма додатками, в тому числі Графік платежів, інформована про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримала послуги Банку з видачі Кредиту (п. 1.5. Кредитного договору), надала згоду на відступлення права вимоги за Кредитним договором (п. 4 Кредитного договору). Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договору про споживчий кредит досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним. Згідно наданих суду розрахунків, розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 8) з відсотками становить 17634,89 грн. 16 грудня 2021 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу № 16/12/21. Умовами договору факторингу встановлено: Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості (п. 1.1. Договору факторингу); за Договором факторингу Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами (п. 1.3. Договору факторингу). Договір факторингу № 16/12/21 підписаний електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до п. 6.7. Договору факторингу АТ «ОТП Банк» протягом 5 9п`яти) робочих днів з моменту переходу до Фактора Права Вимоги зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення Фактору Права Вимоги та про передачу персональних даних Боржників, а також надати інформацію про Фактора відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» за допомогою відправлення СМС повідомлень. 17.12.2021 року АТ «ОТП Банк» направило СМС повідомлення Відповідачу про відступлення права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Аваліст». Таким чином, 16.12.2021 року до Позивача перейшли права вимоги по Кредитному договору № 20232270648 від 22.03.2019 року. Станом на дату подання даного позову будь-яких платежів від [PERSON] та АТ «ОТП Банк» не було. Відповідно до частини другої ст. 1050, частини другої ст. 1054 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Аваліст», ні на рахунки попереднього кредитора. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. А тому суд погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості з відсотками по кредиту. Однак, у цій справі, суд враховує наступне. Як було зазначено вище, 22 березня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2023270648, за яким Банк надав, а [PERSON] отримала кредит в розмірі 12966,00 грн. строком до 22 березня 2021 року зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0% від суми Кредиту (п. 1.1. Кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних (п. 1.2. Кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів згідно Графіку платежів (п. 1.3. Кредитного договору). Згідно наданих суду розрахунків, розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 8) з відсотками становить 17634,89 грн. Однак, у своїй позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 64928,32 грн., з яких: 36000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою кредиту; 28928,32 грн. сума заборгованості за відсотками по кредиту. При цьому, жодних розрахунків до справи долучено не було. Враховуючи викладене, 18.06.2024 року Борзнянський суд направив до позивача ухвалу суду, якою витребував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2023270648 від 22 березня 2019 року. В ухвалі було прямо зазначено надати такі дані у строк до 28.06.2024 року. 19.06.2024 року на адресу суду надійшов лист-клопотання позивача, де він зазначає, що Акціонерне товариство «ОТП БАНК» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» наступні документи, що стосуються Заборгованості окремих Боржників, які є в наявності, підтверджують дійсність та засвідчують наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржників, їх Поручителів, щодо погашення Заборгованості, а саме: кредитний договір з усіма супутніми документами (оригінал); додаток № 1 до Кредитного договору (Графік платежів); анкета-заява на отримання кредитної карти (за наявності); договір комплексного страхування Позичальника (за наявності); довідка про доходи (за наявності); скановані копії паспортів, довідок про присвоєння ідентифікаційного коду Боржника; рахунок- фактура (за наявності); копія квитанції про внесення початкового внеску (за наявності); копія квитанції про сплату одноразової комісії (за наявності); видаткова накладна (за наявності); специфікація (за наявності); довідка про рух коштів по рахункам (за запитом): детальний розрахунок заборгованості по Кредитному договору на дату укладення Договору Факторингу (за запитом). 18.06.2024 року представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» направив адвокатський запит до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2023206265 від 22.03.2019 року укладеного між АТ"ОТП БАНК" та [PERSON] . Вищевказані запитувані документи не надавалися ТОВ «ФК «Аваліст» від АТ «ОТП Банк», так як вони можуть бути надані виключно на запит. Отримавши відповідь на письмовий адвокатський запит представник Позивача негайно направить їх до Суду та на адресу Відповідача. Однак, станом на 15.07.20224 року до суду від позивача більше не надходило жодних документів. Також, з будь-якими заявами чи клопотання, як-то продовження строку надання доказів, позивач до суду не звертався. Суд зазначає, що учасники цивільного судочинства зобов`язані сумлінно користуватися належними їм процесуальними правами і виконувати добросовісно процесуальні обов`язки. У відповідності до вимог частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України\~суд сприяв позивачу в реалізації ним прав, передбачених цим Кодексом, але позивач своїм правом не скористався, процесуальна поведінка позивача є пасивною. Оцінюючи таку поведінку позивача, суд бере також до уваги й те, що справа має бути розглянута у розумні строки. А тому, за наведених обставин, при вирішенні спірних правовідносин, суд вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem. У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц, провадження № 61-2973св22, зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема, при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч.1 статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 року у справі № 944/3046/20, провадження № 61-19719св21, зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, ч.4 статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат.verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін. Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Відповідно до приписів ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Приймаючи до уваги вищенаведене, необхідно зазначити, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості за договором про надання кредиту необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Враховуючи вказане вище, суд вважає за необхідне зазначити, що умови, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно велику суму компенсації, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального Конституційного принципу верховенства права. За даних обставин, розмір відсотків, погоджений між сторонами договору у відповідній угоді, і визначені умовами договору проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч. 2 статті 625 ЦК України, проте, таких вимог позивачем заявлено не було. В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за кредитним договором, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно із вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо. При цьому, матеріали справи не містять в собі первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, які підтверджують розмір заборгованості відповідача за відсотками по кредитному договору, саме в межах узгодженого сторонами строку кредитування. Вимоги позивача про стягнення суми, однак які не містять в собі детального розрахунку такої заборгованості, за даних обставин, не можуть буди належним та допустимим доказом, у розумінні приписів статей 77, 80 ЦПК України, наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків перед позивачем, у розмірі, заявленому позивачем до стягнення. Таким чином, суд вважає позов задовольнити частково та стягнути з позивача 17634,89 грн., з яких: 12966,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4668,89 - сума заборгованості за відсотками. Відповідачем же, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача. Крім зазначеного, позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. П. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~вказано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). По даній справі позивачем понесені витрати на професійну правову допомогу адвокатського бюро «НАТАЛІЇ КОСЯК» в сумі 5000,00 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (копії ордеру, договору № 07/23 про надання правової допомоги (витяг) від 14.02.2023р., акту приймання передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 07/23 від 14.02.2023 року. платіжної інструкції № 255 від 08.03.2024 року. Згідно із ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Одночасно суд зважує на ту обставину, що відповідачем не оспорювався вказаний розмір витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу, який є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом часом та обсягом послуг, ціною позову та значенням справи для сторін, відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, й всупереч вимог ст.ст. 12,\~13,\~81, ч. 6 ст. 137 ЦПК України\~позивачем нічим не спростований. На підставі приписів статті 141 ЦПК України, із врахуванням розміру задоволених вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 817,56 грн в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 3028 грн. х 27% = 817,56 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial