Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

24.06.2024 року [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу обмежувального припису. Інтереси заявника представляє адвокат Лактюшина Анна Миколаївна. Просить суд видати відносно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] обмежувальний припис яким: заборонити перебувати в місці реєстрації та проживання (перебування) постраждалої особи - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , строком на шість місяців, заборонити наближатися на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), роботи, лікування, інших місць частого відвідування постраждалою особою - [PERSON] , [INFO] строком на шість місяців, заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу - [PERSON] , [INFO] якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на шість місяців, заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на шість місяців. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, від імені її представника [PERSON] судом було отримано заяву про розгляд справи за відсутністю сторони заявника, вимоги заяви підтримує та просить задовольнити, просить суд слухати справу без застосування технічного запису . [PERSON] повідомлений про час і місце судового розгляду, але до суду не з`явився та не повідомив причини неявки. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 24.01.1997 року. [PERSON] разом із заявницею проживали за адресою: [ADDRESS] - власником будинку є [PERSON] . [PERSON] жорстоко до заявниці ставиться регулярно вчиняє фізичне та психологічне насильство. Має схильність до вживання алкоголю, а тому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у нього проявляється агресія. [PERSON] часто влаштовує скандали за місцем спільного із заявницею проживання, звертаючись до неї нецензурними словами, погрожуючі застосуванням насильства щодо заявниці та навіть фізичною розправою. Збільшились випадки, коли він застосовує до [PERSON] насильство, яке проявлялося у нанесенні ударів в різні частини тіла, штовханні і таке інше. Внаслідок протиправних дій [PERSON] заявниця неодноразово викликала поліцію. За зверненнями [PERSON] поліцією складалися протоколи про адміністративні правопорушення, які направлялися до суду. За наслідками вищевказаних матеріалів про адміністративні правопорушення [PERSON] , був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та притягувався до адміністративної відповідальності Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу згідно з постановою від 04.06.2024 справа № 213/2119/24. Згідно з інформацією, яка міститься на офіційному сайті «Судова влада України» інші матеріали про адміністративні правопорушення потрапили на розгляд до Широківського районного суду Дніпропетровської області і на теперішній час направлені до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] : \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~197/514/24 \~ \~ \~ \~від 22.05.2024 - \~ \~ \~ \~197/516/24 \~ \~ \~ \~від 22.05.2024 - \~ \~ \~ \~197/596/24 \~ \~ \~ \~від 07.06.2024 Крім цього, представниками поліції винесено терміновий заборонний припис відносно кривдника [PERSON] . Серія АА № 324897 від 10.06.2024року строком на 10 діб. З наведеного вбачається, що домашнє насильство зі сторони [PERSON] , носить системний характер, а притягнення кривдника до адміністративної відповідальності не досягає бажаного виховного результату, оскільки кривдник не припиняє своєї неправомірної поведінки. Така ситуація, поза всяким сумнівом, негативно позначається на фізичному та психічному здоров`ї заявниці, викликає обґрунтовані побоювання за безпеку її життя та здоров`я, емоційну невпевненість, та враховуючи, що вона - жінка, а він - чоловік, який фізично сильніший та агресивно налаштований, тому заявниця не здатна себе захистити. Психологічне насильство щодо заявниці виражається у приниженні її честі та гідності, залякуванні фізичною розправою над нею. Перебування у стані невизначеності через постійні побоювання зазнати нападу з боку [PERSON] також наносить шкоду її здоров`ю, псує її соціальні зв`язки, знижує працездатність. Ситуація, що склалася є психотравмуючою, оскільки заявниця опинилась під небезпекою з боку кривдника. Так, у заявниці наявний стійкий острах, тому що заінтересована особа - [PERSON] продовжує й надалі вчиняти щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, а також застосовує фізичне насильство, погрожує заявниці. Наявність адміністративних проваджень щодо кривдника, свідчить про те, що існують реальні ризики того, що заявниця може знову зазнати домашнього насильства, а тому потребую захисту від держави. 3 метою запобігання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства заінтересованою особою - [PERSON] відносно заявниці, з метою недопущення настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також можливої смерті потерпілої особи від фізичного та психологічного домашнього насильства від дій кривдника, вона вимушена звернутися за захистом до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] , [INFO] . 07.01.2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу. Був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис. Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) ратифікована Україною 20.06.2022 р. Згідно довідника Парламентської асамблеї Ради Європи щодо положень Стамбульської конвенції про цивільні позови та засоби правового захисту, метою цього положення є запровадження засобів цивільно-правового захисту, що дозволяють судам зупиняти певну поведінку та дають змогу постраждалим просити про ухвалення певних судових дій, таких як судові заборони, тимчасові приписи, заборонні судові накази чи судові накази про заборону домагання. ЦІ судові заборони важливі захисні заходи, адже вони перешкоджають правопорушникові, наприклад, наближатися до постраждалих у їхніх будинках і навколо них. У разі домашнього насильства ці судові заборони можуть дати жертві довготриваліший захист, якого не забезпечують надзвичайні захисні судові приписи. Вилучення правопорушника, навіть якщо він власник місця проживання, запобігає подальшим травмам у жертви, яка б інакше була змушена залишити дім, часто разом з дітьми, задля власної безпеки. Сторони мають вирішити, яка владна структура матиме право на видачу заборонних постанов, проте безпека жертви чи особи, що наражається на ризик, має залишатися пріоритетом. Сторони мають забезпечити, щоб жертви всіх зазначених у Конвенції видів насильства мали змогу отримати постанови для обмеження дій кривдника та захистити жертву від контактів з ним на певний час. З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином обмежувальний припис, з урахуванням положень ст.350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще взагалі не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ч.3,5 ст.26 Закону) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1). Відповідно до ст. З Конституції України: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави». За змістом п.3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту - Закон): «домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь». Положеннями ст. 4 вказаного Закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах: - гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; - \~ \~ \~ \~належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення . заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; - \~ \~ \~ \~визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії, домашньому насильству; - \~ \~ \~ \~врахування особливих потреб та інтересі постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку. Згідно з положеннями ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) \~ \~ \~ \~терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) \~ \~ \~ \~обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) \~ \~ \~ \~взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) \~ \~ \~ \~направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст.1 Закону передбачено, що: «кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи». Згідно з частинами 2, 3 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) \~ \~ \~ \~заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) \~ \~ \~ \~усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) \~ \~ \~ \~обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) \~ \~ \~ \~заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) \~ \~ \~ \~заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) \~ \~ \~ \~заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Таким чином, оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 26.09.2019 року по справі № 452/317/19-ц. Отже аналіз вищевказаних положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дає підстави вважати, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами частини 8 ст. 26 Закону передбачено, що порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Частинами першою та другою ст. 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz V. Turkey, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Таким чином, з метою недопущення повторного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства, яке вчиняється заінтересованою особою - [PERSON] , [INFO] до заявниці - [PERSON] , [INFO] , заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису слід задовольнити. На підставі зазначеного і

Outcome: approved