Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Перший заступник керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області, діючи в інтересах держави в особі Головного управлінні Держгеокадастру у Донецькій області, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] ». \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.07.2020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Волноваського району Донецької області зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1421255100:04:009:0196 площею 2,00 та для ведення особистого селянського господарства в межах смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району. Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку державним реєстратором зазначено рішення Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] », яким [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером 1421255100:04:009:0196 із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства. Копія рішення Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] », яким [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером 1421255100:04:009:0196, міститься у реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. При цьому, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ще 07.07.2016 державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1421284800:01:001:0025 площею 4,68 га, розташовану на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Підставою для реєстрації права власності став державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку І-ДП №077955 виданий Старомайорською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області. Відповідно до державного акту І-ДН №077955, копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка передана у власність [PERSON] рішенням Старомайорської сільської ради №ІV-1/3-28 від 02.08.2002. Враховуючи, що [PERSON] ще у 2002 році набуто право власності на земельну ділянку площею 4,68 га, розташовану на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області з кадастровим номером 1421284800:01:001:0025 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, вона не мала права набувати на зазначених вище підставах у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер 1421255100:04:009:0196 із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована в межах смт. Велика Новосілка Волноваського району Донецької області. Натомість вона набула такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування незаконного рішення. Отже, спірна земельна ділянка вибула із державної власності всупереч положенням ст. ст. 116, \~ \~ \~ \~118 ЗК України, внаслідок незаконного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію двох земельних ділянок одного цільового призначення. Отже, рішення Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] » підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Прокурор звертається до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, яке здійснює відповідні повноваження державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності на території Донецької області. Волноваською окружною прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області направлено лист №51/1-138ВИХ-24 від 17.01.2024 з повідомленням про виявлені порушення вимог земельного законодавства, та водночас, з`ясування питання чи будуть управлінням вживатися заходи реагування. Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області листом № 10-5-0.62-322/2-24 від 01.02.2024 р. повідомило Волноваську окружну прокуратуру, що звернення до суду з метою захисту інтересів територіальної громади є невід`ємним правом органу місцевого самоврядування, а до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області є повноваження щодо внесення до органів місцевого самоврядування клопотань щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель та звернення до суду з позовом про відшкодування втрат лісогосподарською виробництва, а також повернення самовільних чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Таким чином, Головне управління, попри поінформованість щодо встановленого прокуратурою порушення у сфері земельного законодавства та наявність нормативно визначених функцій на звернення до суду із відповідним позовом фактично не вжило та не планує в майбутньому вживати будь-які юридично значущі заходи щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної форми власності, яке проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Тому просить визнати незаконним та скасувати рішення Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] » та стягнути з відповідачів на користь Донецької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 11.03.2024 року провадження у справі відкрито, справу призначено у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.05.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача прокурор Кандиболоцька О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представники Головного управлінні Держгеокадастру у Донецькій області та Великоновосілківської селищної військової адміністрації, відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи. Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області подало заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримало. Великоновосілківська селищна військова адміністрація подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. [PERSON] повідомлялась про день та час розгляду справи шляхом направлення повістки на адресу місця реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та на зазначену нею електронну пошту. Будь-яких заяв від неї до суду не надходило. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків. Згідно наказу Керівника Донецької обласної прокуратури від 21.07.2022 р. № 572-к, [PERSON] призначено першим заступником керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області з 25 липня 2022 року. Таким чином, [PERSON] має право на звернення до суду зі вказаним позовом, відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 10-5-0.62-322/2-24 від 01.02.2024 р., звернення до суду з метою захисту інтересів територіальної громади є невід`ємним правом органу місцевого самоврядування, а до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області є повноваження щодо внесення до органів місцевого самоврядування клопотань щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель та звернення до суду з позовом про відшкодування втрат лісогосподарською виробництва, а також повернення самовільних чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. 22.02.2024 р. прокурором Р. Авдан за його КЕП направлено до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області повідомлення про представництво інтересів держави в суді. Проте, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не було здійснено дій щодо звернення до суду, як не повідомлено про відсутність необхідності таких дій. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області фактично не висловило бажання звертатися до суду з відповідним позовом, або вчиняти інші дії щодо захисту прав державної власності, що стало причиною такого звернення прокурором. Судом встановлено наступне. Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07.07.2016 р. державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1421284800:01:001:0025 площею 4,68 га, розташовану на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку І-ДП №077955, виданого Старомайорською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області. Зазначена земельна ділянка передана в оренду ФГ «Деметра Нова» на підставі договору оренди від 07.07.2016 р. строком на 10 років. Відповідно до державного акту І-ДН №077955, копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка передана у власність [PERSON] рішенням Старомайорської сільської ради №ІV-1/3-28 від 02.08.2002. Зазначене також підтверджується також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий № 1421284800:01:001:0025. Крім того, відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 17.07.2020 р. державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Волноваського району Донецької області на підставі рішення Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1421255100:04:009:0196 площею 2,00 та для ведення особистого селянського господарства в межах смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Рішенням Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району від 23.06.2020 №7/105-1595 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] площею 2,0000 га кадастровий № 1421255100:04:009:0196, для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах смт Велика Новосілка. Цим же рішенням передано безоплатно у власність громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий №1421255100:04:009:0196, для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої в межах смт. Велика Новосілка. Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] двічі скористалася правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що суперечить нормам діючого законодавства. При цьому з встановлених судом обставин також вбачається, що на час отримання у власність спірної земельної ділянки з кадастровим номером 1421255100:04:009:0196 площею 2,00 [PERSON] достовірно було відомо, що нею вже використане право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання на підставі рішення Старомайорської сільської ради №ІV-1/3-28 від 02.08.2002 р. Відповідно до ч.2, 3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів,що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Суб`єктами права власності на землю, відповідно до ст.80 ЗК України, є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на певних підставах, в тому числі на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. У державній власності, відповідно до ст.84 ЗК України, перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельні ділянки, визнане за державою рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою. Відповідно до ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч.4 ст.116 ЗК України ). Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території, відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України, передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, що затверджено постановою КМУ № 15 від 14.01.2015 року, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Відповідно до підпункту 50 п.4 вказаного положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. Відповідно до п. б ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Відповідно до ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Суб`єктами права власності на землі комунальної власності, відповідно до ст.80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Отже, реалізація повноважень Великоновосілківської селищної ради Волноваського району Донецької області, як особи, яка відповідно до ст.122 ЗК України має право передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, повинна здійснюватися з дотриманням вимог земельного законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (понад 2,0 га). В даному випадку, на думку суду, селищна рада мала право та повинна була перевірити розроблений проект землеустрою на відповідність вимогам законів, в тому числі ч. 4 ст. 116, п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, і лише в разі встановлення такої відповідності його затверджувати. З приводу способу захисту порушеного права суд зазначає наступне. Держава, відповідно до ст.152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами глави 29 ЦК України передбачені такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18 вказала, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (п.11.7). Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49) (п.11.8). Велика Палата Верховного Суду в цій же в постанові від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18 зауважує, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення створюють відповідні перешкоди (п.11.10). Інакше кажучи, перешкоду у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою у вигляді відповідного рішення органу влади про її відчуження, на підставі якого державна реєстрація права власності не відбулася (якщо це рішення справді створює таку перешкоду), власник може усунути за негаторним позовом, зокрема про визнання незаконним скасування відповідного рішення. В п. 11.11 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Тоді як для витребування майна оскарження рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державних актів на право власності тощо не є необхідними й ефективними способами захисту прав власника. Останній у межах провадження про витребування майна із чужого володіння вправі стверджувати, зокрема, про незаконність відповідного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання його незаконним, недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (пункти 46-47), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.27),від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункти 34-35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 49), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 109, 148, 150, 151, 153, 167), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (пункти 11.7-11.8)). З огляду на вказане, якщо на підставі рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки відбулася державна реєстрація права власності на це майно, власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оскарження рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є необхідним й ефективним способом захисту права власності. У разі встановлення незаконності таких рішень органів влади у спорі про витребування земельних ділянок суд вказує про це лише у мотивувальній частині його рішення. Оскільки відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку і це право зареєстроване у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе при вирішенні даного спору застосувати вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду. Так, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № 1421255100:04:009:0196. Отже, з відображенням таких відомостей у Державному реєстрі прав рішення Великоновосілківської селищної ради вичерпало свою дію, а тому вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Позивач не ставить питання про витребування майна з чужого незаконного володіння, а пред`явлення вимоги про скасування рішення селищної ради стосовно цього майна, яке вже реалізоване і вичерпало свою дію, не є необхідним для ефективного відновлення його права. Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18), суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з вказаних підстав. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 3028,00 грн., сплачені 07.02.2024 р. згідно платіжної інструкції № 159, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed