Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Представник заявника адвокат Хоменко А.С. засобами поштового зв`язку направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану заяву, яка надійшла до суду 04.07.2024 року. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] є власницею 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 1/6 частина зазначеного будинку належить доньці [PERSON] [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Також, 1/6 частина зазначеного будинку належить онуку [PERSON] [PERSON] , який з 2021 року проживає у зазначеному домоволодінні зі своєю дружиною [PERSON] . Представник заявника зазначає, що з 2022 року [PERSON] та [PERSON] систематично чинили психологічне та економічне насилля відносно [PERSON] ,, ображають її, висловлюються лайкою, перешкоджають у користуванні майном, яке належить заявнику, користуються опаленням не приймаючи фінансової участі у придбанні засобів опалення. Проживаючи разом із заявницею заінтересовані особи повністю користуються усім її майном в тому числі і іншими житловими приміщеннями, які фактично належать заявниці та її доньці. Заявник неодноразово зверталася за допомогою до ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області де були зареєстровані звернення про вчинення домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від вчинення домашнього насильства щодо заявника, представник вважає, що відносно [PERSON] та [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав: заборонити [PERSON] та [PERSON] перебувати за\~адресою спільного\~проживання з\~ [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ; заборонити\~вказаним особам\~наближатися на\~відстань до\~600\~м.\~до місця\~проживання [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати та в будь-якій спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , спілкуватись через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також просив стягнути із заінтересованих осіб на користь заявника витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2024 року відкрито провадження за вищевказаною заявою та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Хоменко А.С. у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у заяві про видачу обмежувального припису, вимоги заяви підтримала та просили їх задовольнити у повному обсязі. Пояснили, що на даний час не має жодного рішення суду чи висновку спеціаліста, що відносно [PERSON] було здійснено психологічне чи домашнє насильство. Заінтересована особа [PERSON] , його представник адвокат Жорніченко Д.В., та заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви не визнали та зазначили, що підстав для видачі обмежувального припису не має, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні заяви. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали заяви та всі додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають значення для розгляду заяви, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що матеріали справи містять рапорти чергового інспектора ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.07.2022 року, 19.08.2022 року, та від 06.01.2023 року (а.с. 4, 7, 13) за зверненням [PERSON] про вчинення домашнього насильства відносно неї [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.09.2022 року [PERSON] було повідомлено про реєстрацію її звернення від 19.08.2022 року до ЖЄО № 21146. Також зазначено, що в ході проведення перевірки було опитано [PERSON] , котра заперечила всі факти викладені у зверненні та додала, що [PERSON] постійно провокує сварки, висловлюється нецензурною лайкою та виганяє її з будинку. Також було опитано [PERSON] котрий заперечив факти, викладені у зверненні [PERSON] та підтвердив факти викладені в поясненнях [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Положеннями частини 1 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Так, суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Як випливає із змісту ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Заявник [PERSON] посилається на те, що вона неодноразово піддавалася психологічному та фінансовому насильству з боку [PERSON] та [PERSON] та неодноразово зверталася до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного насильства над нею. Однак, рішення суду, яке прийнято за наслідками таких звернень, до матеріалів справи не надано. Надані заявником копії рапортів та її заяв до ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області датовані липнем-вереснем 2022 року. Окрім того, останній конфліктний випадок між заявницею та [PERSON] мав місце 06.01.2023 року, згідно рапорту чергового інспектора ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, і з цієї дати і до часу розгляду справи заявниця не надала суду жодного належного і допустимого доказу про те, що [PERSON] чи [PERSON] продовжували вчиняти щодо неї протиправні дії у вигляді домашнього насильства або що існують ризики продовження щодо неї протиправних дій з боку заінтересованих осіб. У висновку № 153 від 06.01.2023 року зазначено, що до ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення з проханням про допомогу за адресою: [ADDRESS] . В ході проведення перевірки з`ясовано, що конфлікт вичерпано, допомоги працівників поліції ніхто не потребує (а.с. 14). Тобто заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, а також доказів вчинення заінтересованими особами домашнього насильства станом на теперішній час. Відповідно до частин 5, 6 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що матеріали справи не містять достатніх, належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків їх вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Оскільки у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису було відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані із наданням правової допомоги [PERSON] у розмірі 10\~000 грн. покласти на заявника. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed