Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] адвокат Златі Д.С. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 30.11.2012р.; копія розписки від 15.07.2023р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами і господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія Інформаційної довідки від 30.12.2023р. з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку площею 0,25 га; витяг з сайту про офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 15.07.2023р.; копія витягу від 24.05.2024р. з Державного реєстру речових прав (щодо земельної ділянки). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач, діючий через свого представника, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 15.07.2023р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами і господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , та земельної ділянки, розміщеної за цією ж адресою, площею 0,25 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), - за 10 тис. доларів США (365686 грн.) 15.07.2023р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір у вигляді розписки. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму (що підтверджується розпискою), а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями та на земельну ділянку. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу укласти та засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та земельної ділянки в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за нерухомістю та земельною ділянкою, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (15.07.2023р.) він не рахувався зареєстрованим власником житлового будинку та присадибної земельної ділянки, а саме, маючи рішення Ренійського районного суду Одеської області від 30.11.2012р. про визнання права власності на житловий будинок, не зареєстрував належне йому право власності у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Аналогічна ситуація склалась і з присадибною земельною ділянкою, право власності на яку було зареєстровано лише 20.05.2024р., тобто після укладення договору купівлі-продажу від 15.07.2023р. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельну ділянку на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, фактично письмовий договір купівлі-продажу від 15.07.2023р. було укладено від імені продавця, який на той час не був належно оформленим власником об`єктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] являється добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами і господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , і присадибної земельної ділянки він не знав і не міг знати про те, що відповідач не мав права на відчуження нерухомості (житлового будинку), у зв`язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на цей об`єкт. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж жилого будинку та земельної ділянки, згідно якої відповідач продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку за 10 тис. дол. США. 15.07.2023р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на житловий будинок і на земельну ділянку (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до\~статті 120\~Земельного кодексу України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість і земельну ділянку у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок і присадибну земельну ділянку за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved