Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Івашків Юрій Володимирович, звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, наступним шляхом: -виділити в особисту приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; -виділити в особисту приватну власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] ; -виділити в особисту приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером:4623980900:03:001:0007, розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с.Забава; -виділити в особисту приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,3444 га з кадастровим номером:4623980900:03:001:0008, розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с.Забава; -виділити в особисту приватну власність [PERSON] грошові кошти за продаж транспортного засобу марки - PEUGEOT, модель - 2008, 2014 року випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип - загальний легковий універсал-В, колір - коричневий, реєстраційний номер - [NUMBER] ; -виділити в особисту приватну власність [PERSON] грошові кошти за продаж земельної ділянки площею 0,1002 га з кадастровим номером:4610166300:07:003:1920, що розташована за адресою Львівська область, смт.Брюховичі, сад.г. тов-во Сонячна поляна та будинку з господарською будівлею в садово-городньому товаристві «Сонячна Поляна» в смт. Брюховичі, що розташовані на цій земельній ділянці. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликається на те, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09.06.2021, розірвано шлюб укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 15.11.2000 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №408. За час існування шлюбу, сторонами у спільну сумісну власність було набуто нерухоме та рухоме майно. Після розірвання шлюбу, [PERSON] було відчужено частину спільного майна подружжя не в інтересах сім`ї. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач заволоділа та розпоряджалась майном, яке було спільною сумісною власністю подружжя на загальну суму: 4 604 488,58 грн. (техніка та меблі вартістю 793 158,00 грн + садовий будинок вартістю 1 615 291,58 грн. + земельна ділянка в смт. Брюховичі вартістю 1 004 000,00 грн. + автомобіль PEUGEOT вартістю 348 000,00 грн. та будинок з земельними ділянками в с. Радехів вартістю 104000,00 грн. + 93000,00 грн. + 647 039,00 грн.). Натомість, позивач у свою власність та розпорядження фактично отримав квартиру [ADDRESS] , без жодного майна, меблів, техніки та, навіть з необхідністю робити ремонт, вартість квартири, як було вказано вище, становить 6 324 224,00. Однак, на дану квартиру не поширюється презумпція рівності часток у спільному сумісному майні подружжя, оскільки вона була придбана частково внаслідок міни майна, що було особистою власністю позивача до шлюбу. Так, ще до одруження позивач був співвласником квартири [ADDRESS] . Бабця позивача - [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] . 03.01.2003 року між позивачем та його бабцею - [PERSON] , було укладено договір міни, що посвідчений [PERSON] - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за №19. За умовами цього договору, сторони здійснили обмін належного їм майна, в результаті чого, [PERSON] стала власником частини квартири [ADDRESS] , а [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . 11.04.2005 року позивач продав квартиру [ADDRESS] і за отримані кошти в цей же день, придбав квартиру [ADDRESS] , Договори були посвідчені [PERSON] - державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори. Тобто, джерелом походження коштів на придбання квартири [ADDRESS] були особисті грошові кошти позивача, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим дане майно було його особистою приватною власністю. В подальшому, в 2009 році спірна квартира (квартира [ADDRESS] ) була набута шляхом обміну на квартиру [ADDRESS] з доплатою спільних сімейних коштів в розмірі 70 000,00 доларів США. Тобто для придбання квартири позивач надав своє особисте майно та спільні з відповідачем кошти, а частка [PERSON] в спірній квартирі становила 35 000,00 доларів США, що станом на день звернення до суду, згідно курсу НБУ, становить 1 267 605,50 грн. З договору міни квартири від 10.08.2009 року, вбачається що вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,4 кв.м. становила 122315 гривень. Водночас, вартість квартири [ADDRESS] , площею 126,7 кв.м. становила 157117 грн. Станом на даний час ринкова вартість квартири [ADDRESS] , згідно висновку про вартість об`єкта оцінки та Звіту №1210023/1 про незалежну оцінку майна від 12 жовтня 2023 року, виконаних суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , становить 6 324 224,00 гривень. Враховуючи вищевказане та виходячи з того, що вартість квартири №5 становить 6 324 224 грн. а розмір коштів відповідача витрачених на дану квартиру становить 1 267 605,50 грн., частка [PERSON] становить 1/5 квартири, натомість частка позивача становить 4/5 квартири. З огляду на зазначене, позивач вважає за доцільне здійснити поділ спільного сумісного майна, шляхом визнання особистою приватною власністю кожного з сторін майно, яке було отримано у фактичне розпорядження після розлучення, та право власності на яке було зареєстровано на кожного з сторін. 04.12.2023 ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано Першу львівську державну нотаріальну контору (79005, м. Львів, вул. Саксаганського, 6; ЄДРПОУ: 02899370) подати до Галицького районного суду міста Львова належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за реєстровим № 6-1031. 18.12.2023 від Першої львівської державної нотаріальної контори до суду надійшли витребувані судом матеріали. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити такі у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Проти здійснення розгляду справи з ухваленням заочного рішення, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, не заперечив. Вказав, що у випадку задоволення позовних вимог, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за її відсутності не скористалась. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09.06.2021, розірвано шлюб укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 15.11.2000 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №408. У період існування шлюбу, тобто з 2000 по 2021, сторонами у спільну сумісну власність було набуто нерухоме та рухоме майно, а саме: 1) квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору міни квартир від 10.08.2009 року, посвідченого Ткачук Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за №2501. Ринкова вартість квартири, згідно висновку про вартість об`єкта оцінки та Звіту №1210023/1 про незалежну оцінку майна від 12 жовтня 2023 року, виконаних суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , становить 6 324 224,00 гривень; 2) житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером:4623980900:03:001:0007, розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Забава, що належать [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за реєстровим №1750 від 04 липня 2007 року, посвідчений Юрченко О.В., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу. Ринкова вартість житлового будинку, згідно висновку про вартість об`єкта оцінки та Звіту №1310023/1 про незалежну оцінку майна від 13 жовтня 2023 року, виконаних суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , становить 647 039,00. Ринкова вартість земельної ділянки згідно висновку про експертну грошову оцінку земельних ділянок та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16 жовтня 2023 року, виконаних ПП «Оцінка майна» становить 93000,00 гривень; 3) земельну ділянку площею 0,3444 га з кадастровим номером:4623980900:03:001:0008, розташовану за адресою: Львівська область, Радехівський район, с.Забава, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за реєстровим №1752 від 04 липня 2007 року, посвідчений Юрченко О.В., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу. Ринкова вартість земельної ділянки згідно висновку про експертну грошову оцінку земельних ділянок та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16 жовтня 2023 року, виконаних ПП «Оцінка майна» становить 104000,00 гривень; 4) земельну ділянку площею 0,1002 га з кадастровим номером:4610166300:07:003:1920, розташовану за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим №789 від 29 липня 2014 року, посвідчений Серафин Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Ринкова вартість земельної ділянки згідно висновку про експертну грошову оцінку земельних ділянок та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16 жовтня 2023 року, виконаних ПП «Оцінка майна» становить 1004000,00 гривень; 5) садовий будинок (недобудований), що будувався на вищевказаній земельній ділянці з кадастровим номером:4610166300:07:003:1920, розташована за адресою Львівська область, смт. Брюховичі, сад.г. тов-во Сонячна поляна. Ринкова вартість будинку оцінюється загальною вартістю будівельних робіт та матеріалів на побудову садового будинку, оскільки такий не був зданий в експлуатацію до сьогоднішнього дня. Вартість робіт була встановлена та сплачена подружжям відповідно до Договору підряду на капітальне будівництво від 01.07.2015 року що був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 4.1. Договору «Загальна сума по Договору підряду на капітальне будівництво складається з витрат Підрядника та вартості Робіт, що виконуються Підрядником за цим Договором, та становить 937 046 гривень, що по курсу НБУ на дату підписання даного Договору, еквівалентно 44 600 доларів США; 6) транспортний засіб марки - PEUGEOT, модель - 2008, 2014 року випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип - загальний легковий універсал-В, колір - коричневий, реєстраційний номер - [NUMBER] , що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Центром ДАІ 1203. Ринкова вартість транспортного засобу згідно висновку про вартість майна та звіту про оцінку майна від 16 жовтня 2023 року, виконаних ПП «Оцінка майна» становить 348 000 гривень. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17-ц. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з подружжя незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Спростувати презумпцію рівності часток може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України). Частиною 2 ст. 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У постанові ВС у справі 158/2229/16 зазначається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Під час судового розгляду судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за реєстровим №1750 від 04 липня 2007 року, посвідчений Юрченко О.В., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу. Ринкова вартість житлового будинку згідно висновку про вартість об`єкта оцінки та Звіту №1310023/1 про незалежну оцінку майна від 13 жовтня 2023 року, становить 647 039,00 грн. Майно є спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 323 519,50 грн. (647039,00/2), виходячи з рівності часток. Земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером:4623980900:03:001:0007, розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Забава, належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за реєстровим №1750 від 04 липня 2007 року, посвідчений Юрченко О.В., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу. Ринкова вартість земельної ділянки згідно висновку про експертну грошову оцінку земельних ділянок та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16 жовтня 2023 року, становить 93000,00 гривень. Майно є спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 46500,00 грн. (93000,00/2), виходячи з рівності часток. Земельна ділянка площею 0,3444 га з кадастровим номером:4623980900:03:001:0008, розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с.Забава, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим №1752 від 04 липня 2007 року, посвідчений Юрченко О.В., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу. Ринкова вартість земельної ділянки, згідно висновку про експертну грошову оцінку земельних ділянок та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16 жовтня 2023 року, становить 104000,00 гривень. Майно є спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 52000,00 грн. (104000,00/2), виходячи з рівності часток. Земельна ділянка площею 0,1002 га з кадастровим номером:4610166300:07:003:1920, розташована за адресою [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим №789 від 29 липня 2014 року, посвідчений Серафин Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Дана земельна ділянка, була одноосібно відчужена відповідачем у грудні 2022 року, згідно договору купівлі продажу номер 4675, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), кошти від чого були отримані відповідачем. Ринкова вартість земельної ділянки, згідно висновку про експертну грошову оцінку земельних ділянок та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16 жовтня 2023 року, становить 1 004 000,00 гривень. Майно було спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 502 000,00 грн. (1 004 000,00/2), виходячи з рівності часток. На вищевказаній земельній ділянці сторонами будувався садовий будинок (недобудований) з господарськими будівлями. Ринкова вартість будинку оцінюється загальною вартістю будівельних робіт та матеріалів на побудову садового будинку, оскільки такий не був зданий в експлуатацію до сьогоднішнього дня. Вартість робіт була встановлена та сплачена подружжям, відповідно до Договору підряду на капітальне будівництво від 01.07.2015 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 4.1. Договору «Загальна сума по Договору підряду на капітальне будівництво складається з витрат Підрядника та вартості Робіт, що виконуються Підрядником за цим Договором, та становить 937 046 гривень, що по курсу НБУ на дату підписання даного Договору, еквівалентно 44 600 доларів США». Таким чином, вартість будівництва садового будинку становила 44600 дол. США, що по курсу встановленого НБУ на момент звернення до суду становило 1 615 291,58 грн. Даний недобудований садовий будинок (будівельні матеріали) був фактично одноосібно відчужений відповідачем, при відчужені земельної ділянки з кадастровим номером:4610166300:07:003:1920, у грудні 2022 року, згідно Договору купівлі продажу номер 4675, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка додається), кошти від чого були отримані відповідачем. Майно було спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 807 645,79 грн. (1 615 291,58 /2), виходячи з рівності часток. Транспортний засіб марки - PEUGEOT, модель - 2008, 2014 року випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип - загальний легковий універсал-В, колір - коричневий, реєстраційний номер - [NUMBER] , належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Центром ДАІ 1203. 23.07.2021 року [PERSON] було одноосібно здійснено відчуження даного транспортного засобу марки - PEUGEOT, згідно Договору купівлі-продажу №4641/2021/2695507, укладеного у ТСЦ 4641. Ринкова вартість транспортного засобу, згідно висновку про вартість майна та звіту про оцінку майна від 16 жовтня 2023 року, становить 348 000 гривень. Майно було спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 174 000,00 грн. (348 000/2), виходячи з рівності часток. Техніка та меблі з квартири [ADDRESS] , в період 2022-2023 року відповідач, без згоди позивача, продала, що не заперечувалось нею у переписці між сторонами наданій суду. Ринкова вартість даного майна становила близько 20 000 Євро та по курсу встановленого НБУ на момент звернення до суду становило 793 158,00 грн. Майно було спільною сумісною власністю та вартість частки кожного з подружжя становить 396 579,00 грн. (793 158,00/2), виходячи з рівності часток. Квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі договору міни квартир від 10.08.2009 року, посвідченого Ткачук Г.І. - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за №2501. Ринкова вартість квартири, згідно висновку про вартість об`єкта оцінки та Звіту №1210023/1 про незалежну оцінку майна від 12 жовтня 2023 року, становить 6 324 224,00 гривень. Встановлено, що частки сторін у даному майні не є рівними, з огляду на те, що майно набувалось шляхом Договору міни на квартиру [ADDRESS] , яка була особистою власністю [PERSON] , з доплатою спільних сімейних коштів в розмірі 70 000,00 доларів США. Квартира [ADDRESS] 11.04.2005 року була придбана позивачем за Договором купівлі-продажу №6-1037, посвідченим державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б., за кошти отримані позивачем від відчуження квартири [ADDRESS] 11.04.2005 року за Договором купівлі-продажу №6-1031, посвідченим тим ще нотаріусом. Натомість, квартира [ADDRESS] була набута позивачем в особисту власність шляхом обміну квартири [ADDRESS] , тобто набута ним ще до шлюбу та не мала відношення до відповідача, тобто була особистою власністю позивача. Так, обмін відбувся, згідно договору міни від 03.01.2003 року, що посвідчений [PERSON] , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за №19. За умовами цього договору, сторони здійснили обмін належного їм майна, в результаті чого, бабця позивача - [PERSON] стала власником частини квартири [ADDRESS] , а [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . Таким чином, джерелом походження коштів на придбання квартири [ADDRESS] , частково були особисті грошові кошти позивача, отримані від продажу квартири (квартира [ADDRESS] (далі) квартира [ADDRESS] (далі) квартира [ADDRESS] ), яка була його особистою власністю, у зв`язку з чим частки сторін у власності даної квартири не можуть бути рівними. Суд погоджується з двома розрахунками позивача, наведеними у письмових поясненнях та вважає такий обґрунтованим, а саме: 1) на придбання квартири [ADDRESS] сторонами було витрачено 70000 дол. США - спільних сімейних коштів, що станом на момент звернення до суду згідно курсу НБУ становить 2 535 211,00 грн.. Отже, частка [PERSON] в спірній квартирі становила 35 000,00 доларів США, що станом на момент звернення до суду, згідно курсу НБУ становить 1 267 605,50 грн. Натомість, частка [PERSON] в даній квартирі становить 5 056 618,50 грн. (6 324 224,00 - 1267605,50) 2) з Договору міни квартири від 10.08.2009 року, вбачається що вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,4 кв.м. становила 122 315,00 гривень, вартість квартири [ADDRESS] , площею 126,7 кв.м. становила 157 117,00 грн. Отже, частка квартири, яка є особистою власністю [PERSON] є 77,85% (122315/(157117/100), натомість частка квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя є 22,15% (100%-77,85%), тобто становить 1400815,62 грн. (6324224*22,15/100). Частка квартири у розмірі 22,15% є спільною сумісною власністю та має ділитись між подружжям порівну. Таким чином, вартість частки квартири [PERSON] становить 700407,81 грн. (6324224*22,15/100)/2). Водночас, частка [PERSON] складається з частки, яка була його особистою власністю у розмірі 77,85% та половини від частки, яка була спільною сумісною власністю та становить 5623816,19 грн. ((6324224*77,85/100) + (6324224*22,15/100)/2). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд виходить з того, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та у їх сукупності. У силу норм ст. 63, 65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що чоловік та дружина після розірвання шлюбу не втрачають права власності на майно, що є їх спільною сумісною власністю. Колишнє подружжя у будь-який час може розділити дане майно добровільно за взаємною згодою чи звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна у випадку наявності між ними спору. Суд вважає, що запропонований позивачем принцип поділу майна відповідає наведеним вище положенням чинного законодавства щодо рівності часток подружжя та засадам справедливості, є обґрунтованим та підтвердженим відповідними доказами. Отже, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат слід провести відповідно до ст.141 ЦПК України. Водночас вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи принцип диспозитивності процесу, суд приходить до висновку, що такі слід залишити за [PERSON] , представник якого заявив відповідне клопотання.

Outcome: approved