Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ФГ Ковалевського В.І. про розірвання договору емфітевзису, який обґрунтувала тим, що їй належить земельна ділянка з кадастровим номером 3522585000:02:000:0242, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Кропивницького району Кіровоградської області. Між нею та відповідачем 03.12.2014 року укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого вона передала належну їй земельну ділянку в платне користування строком на 20 років. Відповідно до умов зазначеного договору передача емфітевтичного права відбувається за 107127,15 грн, які повинні сплачуватися рівними частинами щорічно до 31 грудня. Відповідачем допущено істотне порушення умов договору, оскільки від дати настання строку виконання зобов`язання він не виплачує плату за користування земельною ділянкою. За 2015-2020 роки відповідачем не виплачено плату за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач позбавлений того, на що розраховував при укладанні договору. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати плати за договором є порушенням його істотних умов, що є правовою підставою для розірвання договору, тому позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати вказаний договір, скасувати державну реєстрацію речового права відповідача за цим договором та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1903,20 грн. Представник відповідача голова ФГ Ковалевського В.І. у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях по суті позову позовні вимоги не визнала та зазначила, що оплата за договором підтверджується відомостями розрахунку за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3522585000:02:000:0242. За 2014 рік позивач за договором отримала оплату в натуральній форму на суму 9555 грн та грошові кошти в сумі 17431, за 2015 рік отримала зерна на суму 8625 грн та гроші у сумі 17431 грн, за 2016 рік 4311,9 грн, за 2017 рік 4600 грн, за 2018 рік - 35000 грн, за 2019 12188,14 грн та в 2020 році 4311,86 грн. До відзиву долучила ксерокопії документів. Виходячи з умов договору [PERSON] протягом 20 років щорічно до 31 грудня мала отримувати по 5356,26 грн. Отже за період з 2015 по 2020 позивач розраховувала отримати 32137,56 грн, а згідно бухгалтерських документів вона отримала 109573,90 грн, що перевищує загальну суму за весь період дії договору. Таким чином, умови договору емфітевзизу виконуються обома сторонами. Звернення [PERSON] до суду після отримання коштів від відповідача за спірним договором представник відповідача вважає недобросовісною поведінкою. У зв`язку з недоведеністю істотного порушення укладеного договору між сторонами представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що надані представником відповідача документи подані в копіях, вони містять численні виправлення та описки, що свідчить про невідповідність обставинам, на які вказує представник відповідача. Врахування відповідачем коштів, які [PERSON] отримала у 2014 році безпідставні, оскільки договір емфітевзису зареєстрований у 2015 році. Розрахункова відомість за 2015 рік, на яку посилається відповідач, подана в копії, вона не містить доказів отримання [PERSON] 3000 кг зернових та 8500 грн. Крім того відсутні докази отримання позивачем коштів у сумі 17341 грн. Отримання 4311,9 грн за 2016 рік позивач підтверджує. Відомість за 2017 рік не містить прізвища [PERSON] . У відомості за 2018 містяться відомості про отримання коштів біля прізвища [PERSON] за 2 паї, що не відповідає предмету договору емфітевзису та відомостям щодо анкетних даних позивача, оскільки стороною договору є [PERSON] , а не [PERSON] , предметом договору є земельна ділянка з визначеним кадастровим номером, а не земельний пай. Позивач підтверджує, що за 2019 рік вона отримала 5688,14 грн. Видатковий касовий ордер за 06.04.2019 не підтверджує розрахунку за спірним договором, оскільки цей бухгалтерський документ не містить призначення платежу, а в період з 2013 по 2021 позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, отже кошти могли бути отримані за трудовими правовідносинами. З тих же підстав не можна враховувати відомість на оплату готівки № 3 від 20.11.2020, в якості підтвердження оплати за договором за вказаний період. Отже позивач отримала за спірним договором оплату в розмірі 10000,14 грн. Докази оплати в рахунок договору емфітевзису за 2015, 2017, 2018 та 2020 роки є недопустими, отже оплата за договором у вказані періоди не здійснена, що свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача адвокат Ковальчук Ю.М. зазначила, що посилання стороною позивача про виправлення у розрахункових відомостях не спростовують факту отримання [PERSON] грошових коштів у 2018 році. Наявність недоліків у бухгалтерських документах, що містять відомості про передачу грошових коштів, не свідчить про відсутність факту передання грошей. Для розірвання договору через несплату платежів за договором емфітевзису необхідне встановлення істотного порушення його умов, внаслідок якого друга сторона позбавлена того, на що вона розраховувала, проте такі докази в матеріалах справи відсутні. Фермерське господарство [PERSON] не допустило істотного порушення договору, і позивач отримувала кошти згідно його умов. Позовні вимоги пред`явлені до відповідача безпідставно. Крім того, позивач порушила строки звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки вона зазначає, що про порушення своїх прав вона дізналася з 2015. Отже, починаючи з 2015 по 02.11.2021 позивач мала можливість дізнатись про порушення свого права, отже строки звернення до суду пропущені, а обґрунтованих підстав для їх поновлення позивач не надала. З провиду зазначення у розрахункових відомостях прізвища [PERSON] , представник відповідача зазначила, що останній був батьком [PERSON] . Після вступу у спадщину [PERSON] прізвище [PERSON] не змінено на прізвище [PERSON] помилково. У письмових поясненнях, які представник позивача надав на заперечення на відповідь на відзив, адвокат Романяк М.Я. зазначив, що відповідач не надав доказів належного виконання своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати емфітевтичної плати. Даний позов є негаторним, порушення прав позивачки є триваючими, тому на нього не поширюються вимоги щодо позовної давності. В судовому засіданні засіданні представник позивача - адвокат Романяк М.Я. позов підтримав, просив його задовольнити повністю з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Суду пояснив, що відповідач через порушення умов договору має заборгованість перед позивачем у розмірі 15000 грн, і таке порушення є істотним, тому наявні підстави для розірвання договору емфітевзису. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила через необґрунтованість та безпідставність. Допитаний судом судовий експерт [PERSON] суду пояснив, що експертиза належності підписів проводилась в межах наданих зразків підписів. З приводу неможливості надання відповіді на поставлені питання причини такої неможливості зазначені в п. 3 дослідної частини. Експерт [PERSON] пояснила суду, що неможливість надання категоричної відповіді щодо належності підписів у відомостях за 2015, 2018 та за 2020 роки обумовлена недостатньою кількістю вільних зразків [PERSON] для порівняння. Підписи у документах за 2015, 2018 та за 2020 роки відрізнялись від підписів у документах за 2019 рік. Для надання категоричного висновку про належність підписів [PERSON] у двох відомостях за 2019 для ідентифікації особи порівняльних зразків було достатньо. Кожна особа має декілька варіантів виконання свого підпису, проте встановити, чи є підписи в документах за 2015, 2018, 2020 роки варіантами виконання підпису [PERSON] неможливо через недостатність вільних зразків для порівняння. Експерт у своєму дослідженні не може виходити за межі зразків, які надав суд. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши експертів, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 281202451 від 26.10.2021 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1275 від 06.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу, Біліценко Т.Б. є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522585000:02:000:0242, площею 7,1163 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.10-11). 03.12.2014\~року між [PERSON] та ФГ «Ковалевського В.І.» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), за умовами якого [PERSON] право володіння та право цільового користування земельною ділянкою, з кадастровим номером 3522585000:02:000:0242 передала ФГ «Ковалевського В.І.» строком на 20 років. Відповідно до умов вказаного договору, а саме: п.2.1, 2.2 передача емфітевтичного права відбувається за 107127,15 грн, оплата якої проводиться щорічно рівними частинами до 31 грудня поточного року. Відповідно до п.5.3 договір вважається укладеним з моменту державної реєстрації речового права. Підпунктом 8 пункту 3 договору сторони обумовили, що емфітевтичне право припиняється через розірвання договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом (т.1 а.с.12-14). Згідно акта приймання-передачі об`єкту емфітевзису від 03.12.2014 року [PERSON] передала ФГ [PERSON] земельну ділянку (т.1 а.с.16). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права № 281202451 від 26.10.2021 вбачається, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) внесено до вказаного державного реєстру 19.03.2015 року, номер запису 9100113 (т.1 а.с.11). У відомості розрахунків за оренду паїв за 2015 р. ФГ [PERSON] в п. 223 міститься запис із виправленням наступного змісту: ПІБ [PERSON] (виправлено на [PERSON] ), кількість паїв -2, площа всього 14,22 га, ідентифік. номер 1792412195 (виправлено на 2678107728), видано -1500 кг, 1500 кг, 850 кг та підпис (т.1 а.с.43) Згідно відомості на оплату орендної плати за 2016 рік, в п 54 міститься запис про отримання [PERSON] 4311,90 грн (т.1 а.с. 44). У відомості розрахунків за оренду паїв ФГ Ковалевського В.І. з виправленнями, зокрема щодо дати її складання 2016 рік виправлено на 2017 рік, у п. 205 міститься запис наступного змісту: ПІБ [PERSON] ( [PERSON] виправлено на [PERSON] ), в графі ідентифік.номер міститься запис 9.12.2017 4600 та підпис (т.1 а.с.45 зв). У відомості розрахунків за оренду паїв ФГ [PERSON] з виправленнями, зокрема щодо дати її складання за 2018 рік, у п. 205 міститься запис наступного змісту: ПІБ [PERSON] (міститься дописи [PERSON] , [PERSON] ), в графі кількість паїв зазначено кількість 2, також зазначені дати, навпроти яких містяться дати з сумами коштів та підписи: 8.12 10000, 24.11 -9000, 7.04.18 5000 гр, 14.04.18 3000 гр, 9.06.18 4000 гр, 9.06.18 5000 гр (т.1 а.с.46). Відповідно до відомості на оплату орендної плати за 2019, а саме п. 10 [PERSON] 12.12 отримала 5688,14 та 1500 грн, про що свідчить її підпис про одержання (т.1 а.с.47) Згідно видаткового касового ордера від 06.04.2019 [PERSON] отримала від ФГ [PERSON] 5000 грн (т.1 а.с.48). Згідно нарахувань коштів за право користування земельної ділянки [PERSON] в період з з 2014 по 2020 нараховано 5356,29 грн щороку (т.1 а.с.50-56). З трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 01.10.2013 по 06.04.2021 працювала робітницею у ФГ [PERSON] (т.1 а.с.78-79). Відповідно до копії договору оренди землі від 21.07.2012, між [PERSON] і Фермерським господарством [PERSON] строком на 10 років укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,12 га, власником якої є [PERSON] (т.1 а.с.123-126). Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 2253/2254/23-32 від 14.04.2023 1.Вирішити питання, чи виконаний підпис напроти рукописних записів дат та сум отриманих коштів у рядку 223 оригіналу примірника відомості розрахунків за оренду паїв за 2015 р. ФГ « [PERSON] », [PERSON] чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у п.3 дослідницької частини. 2. Вирішити питання, чи виконані підписи напроти рукописних записів дат та сум отриманих коштів напроти прізвища « [PERSON] » у рядку 223 оригіналу примірника відомості розрахунків за оренду паїв за 2018 р. ФГ « [PERSON] », [PERSON] чи іншою особою, не виявилось можливим, із причин, викладених у п.3 дослідницької частини. 3. Підпис у видатковому касовому ордері від 06.04.2019 виконаний [PERSON] . 4. Підпис у графі «підпис про одержання» рядку 10 оригіналу примірника відомості на виплату готівки за 2019 р. ФГ « [PERSON] », виконаний [PERSON] . 5. Вирішити питання, чи виконаний підпис у графі «підпис про одержання» рядку 61 оригіналу примірника відомості на виплату готівки за 2020 р. ФГ [PERSON] [PERSON] чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у п.3 дослідницької частини. В пункті 3 дослідницької частини експертами зазначено, що визначити належність підпису [PERSON] у досліджуваних документах, неможливо через збіжності та розбіжності ознак підпису. При цьому, збіжні ознаки підпису за своєю кількістю та ідентифікаційною значимістю не створюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до ознак, що часто зустрічаються у почерках інших людей (т.2 а.с.2-11). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Згідно з частиною другою статті 90 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України (частина перша статті 1021 ЗК України). Одним з речових прав на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (пункт 3 частини першої статті 395 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно зі статтею 410 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації. Підстави припинення емфітевзису визначені у статті 412 ЦК України та частині шостій статті 120-1 ЗК України. Так, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняються у разі: поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; спливу строку, на який було надано право користування; викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Отже, перелік підстав для припинення емфітевзису є невичерпним, оскільки закон може передбачати інші підстави припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Такими є загальні підстави припинення речових прав, які можуть застосовуватись до емфітевзису, зокрема: загибель об`єкта емфітевтичного права фактичного характеру; визнання недійсним або розірвання договору; відмова від договору або його припинення за взаємною згодою сторін; конфіскація земельної ділянки. Підставою для дострокового розірвання договору емфітевзису позивач зазначила невиконання відповідачем умов договору щодо сплати їй оплати за використання емфітевтичного права, внаслідок чого позивач значною мірою позбавлена того, що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до частин першої-другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд в постанові від 31.08.2022 у справі № 128/3569/20 зауважив, що для встановлення можливості розірвання договору емфітевзису необхідно визначити, чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання. Цивільний кодекс України не встановлює істотних умов для договору емфітевзису, тому при укладенні цього договору треба виходити з загальноприйнятих істотних умов для договорів предмет, ціна та строк дії (стаття 638 ЦК України). Факт прострочення відповідачем виплат за договором емфітевзису за користування земельною ділянкою в 2015, 2017, 2018, 2020 роках не спростований належними і допустимими доказами, що свідчить про невиконання обов`язків та порушення істотних умов договору емфітевзису. У спорах про розірвання цивільно-правового договору через невиконання стороною своїх обов`язків існує стала судова практика, сформована Верховним Судом (наприклад, постанови Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 308/3644/17 (провадження № 61-45833св18), від 03 липня 2019 року у справі № 289/2204/17 (провадження № 14-246цс19), від 15 квітня 2020 року у справі № 132/1959/18 (провадження № 61-16997св19), від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19 (провадження № 61-21536св19), від 05 серпня 2020 року у справі № 468/1680/17-ц (провадження № 61-15469св19)). Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно встановив, що відповідач не надав суду доказів сплати фіксованої одноразової виплати за користування земельною ділянкою, передбаченої договором, що є істотним порушенням умов договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03 грудня 2014 року. Встановивши істотність порушень умов договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про його розірвання. На підтвердження здійснення оплати за договором емфітевзису, укладеного між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І., останній надав суду розрахункові відомості за 2015, 2017, а також відомості бухгалтерські документи за період з 2015 по 2020 роки. Надаючи оцінку вищевказаним документам, суд зазначає, що нормами глави 48 ЦК України визначено такі принципи (умови) належного виконання зобов`язання: виконання зобов`язання належними сторонами (ст.527 ЦК України); виконання у належний спосіб (ст. 529 ЦК України - виконання зобов`язання частинами); належний строк (термін) виконання зобов`язання (ст. 530 ЦК України); належне місце виконання зобов`язання (ст. 532 ЦК України), а також щодо належного предмета. Імперативними приписами ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.79, ч.6 ст.81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Доводи представника відповідача, що надані ним документі підтверджують належне виконання ним оплати договору впродовж 2015, 2017, 2018, 2020 років суд вважає непереконливими, оскільки документи, долучені ним до відзиву, не доводять з достатньою переконливістю здійснення оплати ФГ Ковалевського В.І. та отримання [PERSON] грошових коштів, про свідчить висновок судової почеркознавчої експертизи № 2253/2254/23-32 від 14.04.2023. Крім того, надані стороною відповідача документи (розрахункові відомості за 2015, 2017, 2018 роки не відповідають вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Національним банком України, тому суд їх відхиляє, оскільки як в попередній редакції Положення (п.3.10) так і в чинній редакції (п.32) зазначено, що виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються. Вказана норма носить імперативний характер для суб`єктів господарювання, висловлена в чіткій та зрозумілій формі, і виключень із цього правила не передбачає. На підставі вищенаведеного, відомість розрахунків за оренду паїв ФГ Ковалевського В.І. з виправленнями за 2017 рік (2018 рік), а також відомість розрахунків за оренду паїв ФГ Ковалевського В.І. за 2018 рік суд, відповідно до ч.4 ст.77 ЦПК України, не бере до уваги. Представник відповідача у своїх запереченнях зазначила, що неістотні недоліки в документах, які містять відомості про господарську операцію (виплату коштів), не є підставою для невизнання господарської операції. Згідно із ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. За приписами пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; - первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення;- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції;- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.(абзац перший пункту 2.5); Положенням № 88 встановлено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15). Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху коштів або матеріальних цінностей. У разі дефектів первинних документів та невизнання іншою стороною договору факту сплати коштів або передачі інших цінностей в рахунок виконання договору, сторони не позбавлені можливості доводити передачу коштів чи постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 20.01.2019 у справі № 916/922/19. У той же час сторона відповідача належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження здійснення господарських операцій оплати грошових коштів [PERSON] у 2015, 2017, 2018 та у 2020 роках суду не надав, що є його процесуальним обов`язком, оскільки стверджує здійснення зазначених операцій. Окремо слід зазначити, що виправлення в бухгалтерських документах суб`єкта господарювання свідчить про фінансову дисципліну, стан якої позбавляє суд можливості встановити дійсність, зміст та суть проведення розрахунків між сторонами за спірним договором у 2015, 2017, 2018. У 2019 році позивач належним чином оформив оплату за спірним договором і стан бухгалтерської документації відображає розрахунок ФГ Ковалевського В.І. з [PERSON] за 2019 рік, однак недоліки за попередні розрахункові періоди дії договору відповідач не усунув та повторно допустив недолік у 2020 році. Отже, за відсутності інших доводів відповідача на спростування факту прострочення здійснення ним платежів за користування земельною ділянкою позивача в 2015, 2017, 2018 та у 2020 році, належних, допустимих і достовірних доказів на їх обґрунтування відповідач суду не надав, що свідчить про невиконання ФГ Ковалевського В.І. обов`язків по оплаті за договором, що є істотним порушенням умов договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03.12.2014 року. Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати. За правилами ст.651 ЦК України умовою розірвання договору в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України передбачає, що порушені права\~власників земельних\~ділянок підлягають\~відновленню в\~порядку,\~встановленому законом. Отже, встановлені судом обставини свідчать, що ФГ Ковалевського В.І. впродовж 2015, 2017, 2018, 2020 років неодноразово та систематично порушувались істотні умови договору емфітевзису, укладеного між ним та [PERSON] , щодо сплати останній належних платежів за передане право володіння та цільового користування земельною ділянкою і така істотність порушення полягає у неотриманні [PERSON] грошових коштів за користування відповідачем її земельною ділянкою впродовж значного періоду часу. Згідно ч.2,\~ч.3\~ст.152\~ЗК України власник земельної\~ділянки або\~землекористувач може\~вимагати усунення\~будь-яких\~порушень його\~прав на\~землю,\~навіть якщо\~ці порушення\~не пов`язані\~з позбавленням\~права володіння\~земельною ділянкою,\~і відшкодування\~завданих збитків. Захист\~прав громадян\~та юридичних\~осіб на\~земельні ділянки\~здійснюється зокрема\~шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути припинення правовідношення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірваннядоговору. Таким чином, позовні вимоги щодо розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 03.12.2014, що укладений між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І. підлягають задоволенню. Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 26 Закону України ««Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»№ 1952-IV в редакції, чинній з 26 липня 2022 року, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19. У зв`язку із висновками суду про розірвання договору емфітевзису державна реєстрація речового права відповідача, яке зареєстровано на підставі такого договору, підлягає скасуванню. Таким чином позивач обрала належний та ефективний спосіб захисту своїх порушених прав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат входять судовий збір та витрати на експертів. Згідно квитанції № 28-11708317/28-11708317 від 28.10.2021 позивач сплатила судовий збір у сумі 1903,2 грн. Відповідно до рахунку № 202 від 01.02.2023 вартість проведення судової почеркознавчої експертизи № 2253/2254/23-32 від 14.04.2023 становить 11949 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути 13852,20 грн на користь позивача в якості відшкодування судових витрат. На підставі ст.ст. 16, 395, 410, 626-629, 638, 651, 1021 ЦК України, ст.90, 152 ЗК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,

Outcome: approved