Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 29 вересня 2012 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилося дитина - син [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб Кривоозерським районним судом Миколаївської області розірвано. З часу коли вони з відповідачем почали проживати окремо і до теперішнього часу вона одна піклується про сина, відповідач вихованням дитини не займається, будь-якого матеріального забезпечення дитині не надає, аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується, тому просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву з проханням справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на адресу суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву з проханням справу слухати в її відсутність, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та батьком [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області 22 жовтня 2013 року (а.с.8) Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем 07 грудня 2015 року розірвано (а.с.9). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28 лютого 2024 року, винесеного депутатом [PERSON] в присутності свідка [PERSON] , встановлено, що неповнолітній [PERSON] , 2013 року народження, забезпечений всім необхідним, будинок знаходиться в належному, упорядкованому стані. [PERSON] , який являється батьком [PERSON] , 2013 року народження, участі у вихованні сина не приймає, аліменти не сплачує, зі слів сусідів батько дитину не відвідує (а.с.11). Як вбачається з довідки, виданої КЗ Кривоозерський ліцей№1 Кривоозерської селищної ради на ім`я [PERSON] , мати цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання, батько дитини жодного разу не приходив до школи, не цікавиться шкільним життям сина (а.с.10). З матеріалів справи встановлено, що з 2015 року вихованням та утриманням сина займається виключно позивач. Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. Дитина [PERSON] фактично не знає свого батька. У висновку Органу опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області №08-25/73 від 07 лютого 2023 року, визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , 2013 року народження, що відповідатиме інтересам дитини (а.с.27-28). Відповідно до положень ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Положеннями ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношенню до сина відповідача. Він самоусунувся від виховання та утримання дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Така поведінка відповідача є винною по відношенню до дитини. Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 12 березня 2024 Другим відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заборгованість перед [PERSON] по аліментах станом на 01 березня 2024 року становить 169 405,50 грн.(а.с.13-14). Суд розцінює вищезазначені обставини, як елемент ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків та вважає його ухилення від сплати аліментів як одну із складових ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків в сукупності з іншими складовими. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що за положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дитини. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також є встановленим, що позивач створила усі умови для повноцінного фізичного і духовного розвитку дитини, навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; створює усі необхідні умови для отримання дитиною освіти. Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина, з яким не спілкується, турботи та уваги до нього не проявляє, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. За таких обставин, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів, тому з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду з позовом, докази сплати інших витрат по справі позивачем не надавалися.

Outcome: approved