Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

27.03.2023 Концерн «Міські теплові мережі» (далі за текстом позивач, Концерн "МТМ"), в особі представника Шикун В.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідач) про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що предметом діяльності Позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення № XII площею 226,7 м2 за адресою [ADDRESS] . З 01.11.2021 з дотриманням процедури, передбаченої Законом України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами укладено договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, 6.51 (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ»). У період з 01.11.2021 по 30.11.2022 Концерн "МТМ" надав послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] , приміщення №ХІІ, власником якого є [PERSON] , на загальну суму 88769,09 гривень. Позивач по відношенню до відповідача як споживачів послуг являється виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача та сплачений судовий збір. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі ЄУН 335/2583/23 від 05.06.2023 позовні вимоги Концерну «МТМ» до [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (у приміщення №ХІІ за адресою: [ADDRESS] ), за період з 01.11.2021 по 30.11.2022, у розмірі 88769,09 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 2684,00 грн. 30.11.2023 відповідач [PERSON] , в особі представника адвоката Сєдова М.В., звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2023 у справі ЄУН 335/2583/23 Ухвалою суду від 30.11.2023 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін, сторонам надано строк для надання заяв по суті. 21.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вимоги позову не визнає з посиланням на наступні обставини. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості та односторонні рахунки за постачання послуг теплової енергії за період часу з 01.11.2021 по 30.11.2022, які не отримувались відповідачем у справі, по причині чого вони не можуть бути належними та допустимими доказами наявності заборгованості. У відповідності до розрахунку навантаження на опалення по фактичному теплоспоживанню, яке проведене ФОП [PERSON] , встановлено, що теплове навантаження на опалення по фактичному теплоспоживанню 784 кал/год. Зазначений коефіцієнт теплового навантаження був врахований Концерном «МТМ» та [PERSON] під час укладення договору від 01 березня 2018 року №213271 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді. Виходячи із викладеного, між сторонами у справі в минулому періоді часу було узгоджено та позивачем відповідно прийнято та визнано той факт, що теплове навантаження у спірному приміщенні становить 0.000784 Гкал/год. Вивчивши публічний типовий індивідуальний договір від 01.11.2021 №72225741 про надання послуг з постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] , прим XII в підвалі літ. A-3, загальна площа 226,7 кв.м., відповідач вважає, що його умови є загальними, не конкретизовані під фактичні обставини та відповідно позивачем у справі не враховано той факт, що теплове навантаження у спірному приміщенні становить 0.000784 Гкал/год. Поряд з цим, технічні характеристики приміщення з 2016 року є незмінними. З посиланням на зазначене, відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 88\~769,09 грн., яка нарахована за період з 01.11.2021 по 30.11.2022, задоволенню не підлягають. 21.03.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких, окрім обґрунтувань заперечень, які викладені у відзиві, представник відповідача з посиланням на визначення та вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» зазначає про те, що нежитлове приміщення відповідача, що розміщено у підвалі будинку відноситься до неопалювальних приміщень, оскільки у цьому приміщенні знаходиться лише заізольвані трубопроводи. Тобто при застосуванні Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (надалі-Методика №315) для приміщення відповідача можливо визначати тільки теплові втрати від ізольованих трубопроводів. У абзаці 9 п.1 розділу II Порядоку визначення та розподілу між споживачами обсягу у будівлі теплової енергії зазначено, що для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкових систем відповідно до пункту 4 розділу V Методики. В пункті 4 розділу V Методики зазначено, що обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки неізольованого транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення, у тому числі стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення, визначається розрахунково за результатами енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього будинку. З лютого 2022 року Концерн «МТМ» здійснює розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії відповідно до внесених змін до Методики № 315, отже, у період з листопада 2021 року по січень 2022 року, за обсяг теплової енергії плата не виставляється тому, що труби заізольовані, а по формулі № 19 Методики визначають обсяг теплової енергії тільки для труб без ізоляції. А починаючи з лютого 2022 року розрахунок теплових втрат ізольованих трубопроводів, що знаходяться у підвалі, можливо визначати тільки по формулі №23 Методики № 315 в новій редакції. З посиланням на зазначене, представник відповідача просив прийняти додаткові пояснення до розгляду та врахувати їх при винесенні судового рішення. Від представника позивача надійшли додаткові пояснення про роз`яснення щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії в яких наводяться обґрунтування визначення тих чи інших формул Методики 315, які використовуються для розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги. Також з посиланням на тарифи затверджені ЗМР, умовно змінні та умовно постійні частини тарифу приведені розрахунки з врахуванням вказаних тарифів за послуги постачання теплової енергії. Представником позивача 02.05.2024 суду надано додаткові пояснення у яких остання спростовує твердження відповідача про те, що оскільки він не отримував рахунки останні є неналежними доказами у справі та вказує на те, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. Щодо віднесення приміщення відповідача до неопалювального, то представник позивача зазначає про те, що відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення, так як теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності. З приводу застосування певних формул у певний період надання послуг та тарифів то представник позивача, посилаючись на вимоги Методики 315, рішення ЗМР та вимоги чинного законодавства, наводить свої контраргументи. Позивач просить прийняти до уваги додаткові пояснення та задовольнити позовні вимоги. 18.06.2024 представником відповідача до суду подана заява про поворот виконання рішення суду, яка мотивована тим, що 29.05.2024 приватним виконавцем Проценко А.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75155736 на підставі виконавчого листа виданого на виконання рішення суду від 05.06.2023 у цивільній справі №335/2583/23. Того ж дня, приватним виконавцем через банківську установу здійснено списання грошових коштів з рахунку ФОП [PERSON] у сумі 101\~536,40 грн., яка складалась з 88769,09 грн. основного боргу у відповідності до скасованого заочного рішення у справі №335/2583/23, 8876,91 грн. винагороди виконавця, 2684,00 грн. судового збору, 286,4 грн. винагороди виконавця. З посиланням на те, що поворот виконання є способом захисту майнових прав відповідача і полягає в поверненні стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим рішенням та враховуючи, що заочне рішення суду від 05.06.2023 за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення - скасоване, представник відповідача просить суд допустити поворот виконання вказаного судового рішення. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підставі викладених в заявах по суті та додаткових поясненнях. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість та не відповідність нарахувань вимогам чинного законодавства. Заяву про поворит виконання рішення просив задовольнити з посиланням на скачування рішення в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту). Отже, Концерн "Міські теплові мережі" є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення №ХІІ, у підвалі літ.А-3, площею 226,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.01.2022 за №295469197. Вказані обставини не оспорюються відповідачем у відзиві на позовну заяву. Будинок [ADDRESS] , в якому розташоване нежитлове приміщення, обладнано вузлом комерційного обліку. Нежитлове приміщення відповідача не оснащене приладом розподільного обліку. Згідно акту обстеження системи теплопостачання від 30.12.2016 встановлено, що нежитлове приміщення відповідача розташовано в підвалі триповерхового жилого будинку. По приміщенню магазина проходить зворотній трубопровід жилого будинку в ізоляції, відкритого та в зашивці з гіпсокартону і пластикові стояки житлового будинку в тій же ізоляції. Температура взередені опалюванних приміщень 15, 16, 18 С. Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі за текстом Закон) до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Крім того ч. 6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними. Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону з 01.11.2021 Концерном «Міські теплові мережі» з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір №72225741 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Вказані встановлені обставини спростовують твердженні відповідача про те, що у індивідуальному договорі не враховано, що теплове навантаження у спірному приміщенні становить 0.000784 Гкал/год., що встановлено у розрахунку теплового навантаження на опалення по фактичному теплоспоживанню, яке проведене ФОП [PERSON] у 2016 році, оскільки вимогами ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Інших процедур укладання договору не передбачено. Пунктом 4 Типового індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Згідно з п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика). Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. З акту обстеження системи теплопостачання від 30.12.2016 встановлено, що нежитлове приміщення відповідача розташовано в підвалі триповерхового жилого будинку. По приміщенню магазина проходить зворотній трубопровід жилого будинку в ізоляції, відкритого та в зашивці з гіпсокартону і пластикові стояки житлового будинку в тій же ізоляції. Температура взередені опалюванних приміщень 15, 16, 18 С. Отже, відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019. Враховуючи знаходження належного відповідачу нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, суд вважає, що вказане приміщення є опалювальним. Також суд враховує, що відповідачем доказів протилежного, а саме проекту будівлі з якого можливо встановити іншу категорію для приміщення відповідача, не надано, а отже відсутні підстави вважати, що приміщення відповідача відноситься до приміщення з транзитними мережами опалення. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою буд. [ADDRESS] , в якому знаходяться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Щодо формул застосованих при розрахунку вартості теплової енергії, то суд зазначає наступне. Оскільки судом встановлено, що приміщення відповідача є опалювальним, застосування формули № 19 Методики 315 є безпідставним. З приводу затосування при розрахуну формули 14 Методики 315, суд виходить з наступного. Розподіл теплової енергії для будівлі/будинку, у якій/якому є приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг розподіленої теплової енергії на опалення і-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладами розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики 315 за формулою №14. Нежитлове приміщення відповідача площею 226,7 м2 вбудоване в житловий будинок за адресою [ADDRESS] , має сумісну із будівлею систему опалення та не оснащено розподільчим приладом обліку теплової енергії. Житловий будинок [ADDRESS] обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Оскільки, в період з листопада 2021 по листопад 2022, в будинку відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку, то можливо виконати розрахунок за п.5 розділу III Методики: «Для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень», а саме за формулою № 13. Тому висновки представника відповідача щодо використання позивачем формули №14 є безпідставними та такими, що не обґрунтовані належним чином. Щодо застосування формули №23 розділу IV Методики 315, то суд вказує на те, що дана формула застосовується для визначення обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення, тобто для визначення частки, яка підлягає розподілу на загальнобудинкові потреби на опалення (витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення) та місць загального користування (загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, звальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень). Тобто дана формула застосовується загалом для будівлі(для житлових та нежитлових приміщень). Тоді, як формула № 13 розділу III застосована позивачем використовується для визначення та розподілу загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді. Також позивачем, при розподілі було застосовано вимоги розділу IV, у зв`язку з тим, що частка теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення є складовою та обов`язковою при загальному розподілі обсягів спожитої теплової енергії в будівлі загалом. Позивачем при розподілі застосовувались вимоги передбачені п. 8 розділом IV, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %. Для застосування формули № 23 необхідно мати вводні складові, які не були надані відповідачем, а тому застосування даної формули є неможливим. Також суд враховує, що відповідно до умов укладеного договору плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Плата за абонентське обслуговування включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води. Концерном «Міські теплові мережі» абонентська плата розрахована відповідно до річних планових витрат на зазначені функції та не залежить від обсягів спожитих послуг. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця та не залежить від обсягів послуг. Отже, суд перевіривши надані позивачем розрахунки, дослідивши заперечення відповідача щодо застосованих формул розрахунку, приходить до висновку, що розрахунки та застосовані формули позивачем є правильними та відповідають вимогам Методики 315, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку за весь період заборгованості, незгода та наведення розрахунку за певні місяці періоду заборгованості не є контррозрахунком. Суд враховує, що згідно пункту 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.п. 5, 11, 32, 34, 38 Типового індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. У п. 32 Типового договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. За умовами п. 34 Типового договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з пп. 3 п. 41 Типового договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. У період з 01.11.2021 по 30.11.2022 позивач Концерн "МТМ" надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 88 769,09 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується насебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд вважає, що для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді. На підставі чого, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Розглядаючи вимоги заяви про поворот виконання рішення, суд виходить з наступного. Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема нормою ст. 444, передбачено вирішення питання повороту виконання рішення, постанови суду у разі скасування раніше прийнятого судового рішення, за яким в порядку виконання стягнуті з боржника кошти або вилучене його майно на користь стягувача. Відповідно до ст. 444 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала. Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. За змістом наведеної норми закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі. Відтак, дана заява не підлягає задоволенню, оскільки після перегляду заочного рішення, судом було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог позивача, отже заява про поворот виконання рішення суду, на даний час, є неактуальною, передчасною, а тому заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved