Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

22 червня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння (а/с 2-5). Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що вона являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Право власності позивача підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 114531, виданим 09 грудня 2005 року Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010575300148. Державний акт був виданий позивачу [PERSON] на підставі розпорядження голови Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 08 квітня 2005 року № 270/2005-р, як власнику сертифіката серії ХМ № 0305213 на земельну частку (пай) № 353. В травні 2023 року позивач [PERSON] дізналась, що 04 березня 2019 року належна їй земельна ділянка була зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2019 року, виданим після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташована на території Старогусянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, належала померлому спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року, виданим після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана земельна ділянка належала померлому спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 013012, виданого 27 березня 2007 року Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області на підставі розпорядження голови Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 02 березня 2007 року № 223/2007-р. Враховуючи, що позивач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228) раніше, ніж померла [PERSON] , тому позивач вважає себе власником цієї земельної ділянки. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд витребувати від відповідача [PERSON] на свою користь земельну ділянку з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228. 23 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - а/с 34). 27 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - а/с 44). 12 жовтня 2023 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ "Енселко Агро". Третій особі встановлено строк для подання письмових пояснень (ухвала суду - а/с 58-59). 09 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів (ухвала суду - а/с 150-151): зобов`язано ТОВ "Енселко Агро" надати суду докази сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 в періоди з 19 листопада 2014 року по 05 березня 2015 року та з 10 березня 2017 року по 12 березня 2017 року. 21 травня 2024 року від ТОВ "Енселко Агро" надійшли документи про сплату орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 за 2014 - 2015 роки та за 2017 рік. Документи приєднано до матеріалів цивільної справи (а/с 163-182). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Додатково позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] пояснили, що 09 грудня 2005 року позивач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. З того часу позивач [PERSON] щорічно самостійно обробляла цю земельну ділянку, а саме: садила картоплю та буряк, сіяла кукурудзу, соняшник, ріпак, сою. В травні 2023 року від представників ТОВ "Енселко Агро" позивач дізналась, що земельна ділянка з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 належить відповідачу [PERSON] та передана в оренду ТОВ "Енселко Агро". Отже, оскільки позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права власності в травні 2023 року, а позов пред`явила 22 червня 2023 року, тому вона не пропустила строк позовної давності. Просять суд витребувати від відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову та пояснив, що 04 березня 2019 року відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2019 року, виданим після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що 04 березня 2019 року вчинено відповідний запис за номером 30534149. Враховуючи, що відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 в установленому законом порядку, тому він є власником цієї земельної ділянки. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник відповідача [PERSON] заявив про застосування позовної давності. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ "Енселко Агро" [PERSON] пояснила, що на підставі договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Енселко Агро", земельна ділянка з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 була передана в оренду товариству. 19 листопада 2014 року право оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому договір оренди переукладався з спадкоємцями померлого орендодавця [PERSON] , а саме: спочатку - з [PERSON] , потім - з відповідачем [PERSON] . Весь цей час ТОВ "Енселко Агро" користувалось земельною ділянкою з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 та сплачувало орендну плату орендодавцям. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є власником земельної ділянки, розташованої біля саду в с.Стара Гута Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою позивача [PERSON] , а поруч них розташовані земельні ділянки, які обробляє ТОВ "Енселко Агро". Він та позивач [PERSON] щорічно самі обробляють свої земельні ділянки та ніколи не передавали їх в оренду. Він нічого не знає про земельну ділянку, яка належить відповідачу [PERSON] або належала батькам останнього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2005 - 2006 роках вона працювала землевпорядником Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. В 2005 році сільська рада виділила позивачу [PERSON] земельну ділянку біля саду в с.Стара Гута Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - с.Стара Гута Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). З того часу позивач [PERSON] щорічно самостійно обробляє свою земельну ділянку, зокрема: сіяла пшеницю, останні роки - сою. Земельна ділянка, яка належить позивачу [PERSON] , межує із земельною ділянкою [PERSON] , а поруч них розташовані земельні ділянки, які обробляє ТОВ "Енселко Агро". Вона нічого не знає про виділення земельної ділянки родині відповідача [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є власником земельної ділянки, розташованої біля саду в с.Стара Гута Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Його земельна ділянка знаходиться на полі, що є сусіднім до поля, на якому розташовані земельні ділянки позивача [PERSON] , [PERSON] та ТОВ "Енселко Агро". З 2005 року позивач [PERSON] щорічно самостійно обробляє свою земельну ділянку, останні роки позивач сіяла сою. ТОВ "Енселко Агро" обробляє земельні ділянки, розташовані біля земельної ділянки позивача [PERSON] , але на землю останньої ніколи не заходило. Він нічого не знає про земельну ділянку, яка належить відповідачу [PERSON] або належала батькам останнього. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позовна вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Право власності позивача [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 114531, виданим 09 грудня 2005 року Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010575300148 (а/с 9-10). Державний акт був виданий позивачу [PERSON] на підставі розпорядження голови Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 08 квітня 2005 року № 270/2005-р (а/с 11), як власнику сертифіката серії ХМ № 0305213 на земельну частку (пай) № 353. Отже, 09 грудня 2005 року позивач [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Баба відповідача [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 013012, виданим 27 березня 2007 року Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010775300012. Державний акт був виданий [PERSON] на підставі розпорядження голови Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 02 березня 2007 року № 223/2007-р. [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є її син - [PERSON] . 09 лютого 2016 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Бугерко Н.А. видала спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відносно спадкового майна - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (а/с 13). Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано 09 лютого 2016 року в реєстрі за № 341. [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є його син - [PERSON] . 04 березня 2019 року приватний нотаріус Чемеровецького районного нотаріального округу Хмельницької області Пилявський В.Б. видав спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відносно спадкового майна - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (а/с 21). Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано 04 березня 2019 року в реєстрі за № 471. 04 березня 2019 року право власності відповідача [PERSON] на вказану земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 844106268218). Отже, у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, набули: [PERSON] - 27 березня 2007 року, [PERSON] - 09 лютого 2016 року, відповідач [PERSON] - 04 березня 2019 року. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.125 ЗК України (в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції Закону України від 05 березня 2009 року № 1066-VI) п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ч.1 ст.328 ЦК України п раво власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України п раво власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Згідно ч.3 ст.373 ЦК України п раво власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. В судовому засіданні достовірно встановлено, що у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, набули дві різні особи: позивач [PERSON] - 09 грудня 2005 року, та баба відповідача [PERSON] - 27 березня 2007 року. Разом з тим, позивач [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку раніше, ніж баба відповідача [PERSON] . Згідно ст.1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод (надалі\~-\~Перший протокол\~до Конвенції)\~кожна фізична\~або юридична\~особа має\~право мирно\~володіти своїм\~майном.\~Ніхто не\~може бути\~позбавлений своєї\~власності інакше\~як в\~інтересах суспільства\~і на\~умовах,\~передбачених законом\~і загальними\~принципами міжнародного\~права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України в ласник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість власника реалізувати своє право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.388\~ЦК України\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч.2\~ст.388\~ЦК України\~майно не\~може бути\~витребувано від\~добросовісного набувача,\~якщо воно\~було продане\~у порядку,\~встановленому для\~виконання судових\~рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи, що у встановленому законом порядку позивач [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку раніше, ніж [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, є позивач [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] , померлий [PERSON] та відповідач [PERSON] набували право власності на спірну земельну ділянку безвідплатно. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Натомість, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили,\~щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 07 листопада 2018 року (справа № 488/5027/14-ц). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 14 листопада 2018 року (справа № 183/1617/16-ц). Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12 березня 2019 року (справа № 911/3594/17). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі Закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 09 листопада 2021 року (справа № 466/8649/16-ц). Згідно ч.1 ст.152 ЗК України д ержава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України в ласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України з ахист прав\~громадян та\~юридичних осіб\~на земельні\~ділянки здійснюється\~шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , як власник, має право витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташованої на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Позовна давність. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України п озовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.260 ЦК України п озовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України п еребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання віндикаційного позову. На віндикаційні позови поширюється загальна позовна давність. Цивільне право позивача [PERSON] було порушено 27 березня 2007 року, тобто коли [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228). Позивач [PERSON] пред`явила позов до відповідача [PERSON] про захист свого порушеного цивільного права 22 червня 2023 року. Представник відповідача [PERSON] заявив про застосування позовної давності. Разом з тим, в судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] пояснили, що позивач дізналась про порушення свого цивільного права лише в травні 2023 року від ТОВ "Енселко Агро". При цьому, починаючи з 2005 року позивач щорічно самостійно обробляє належну їй земельну ділянку площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Твердження сторони позивача підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що починаючи з 2005 року позивач [PERSON] щорічно самостійно обробляє належну їй земельну ділянку, розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. ТОВ "Енселко Агро" обробляє земельні ділянки, які знаходяться біля земельної ділянки позивача [PERSON] , та ніколи не обробляло земельну ділянку останньої. Представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] , заперечуючи проти твердження сторони позивача, посилаються на наступні докази. Відповідно до умов договору оренди землі від 01 серпня 2012 року (а/с 113-116) [PERSON] передала в оренду ТОВ "Енселко Агро" земельну ділянку площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228) строком на п`ять років. Відповідно до умов договору оренди землі від 12 лютого 2016 року (а/с 18-20) [PERSON] передав в оренду ТОВ "Енселко Агро" земельну ділянку площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228) строком до 19 листопада 2029 року. Відповідно до умов додаткової угоди від 12 квітня 2019 року (а/с 24-27) [PERSON] передав в оренду ТОВ "Енселко Агро" земельну ділянку площею 1,3667 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228) строком до 31 грудня 2029 року. З 01 серпня 2012 року ТОВ "Енселко Агро" постійно користувалось спірною земельною ділянкою та сплачувало орендодавцям орендну плату. Про сплату орендної плати за 2014 - 2015 роки та за 2017 рік суду надані відповідні бухгалтерські документи (а/с 163-182). За таких обставин сторона відповідача вважає, що позивач [PERSON] з 2012 року достовірно знала про порушення свого цивільного права. Разом з тим, суд звертає увагу, що сторона відповідача не надала жодних доказів про те, що з 2012 року ТОВ "Енселко Агро" фактично обробляло земельну ділянку з кадастровим номером 6821888500:02:006:0228 та вирощувало на ній будь-яку сільськогосподарську продукцію. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що сам по собі факт укладення договорів оренди та сплати орендної плати, без надання жодних доказів про фактичне використання спірної земельної ділянки, не є доказом обізнаності позивача [PERSON] про порушення її цивільного права. Пояснення сторони позивача про те, що позивач [PERSON] дізналась про порушення свого цивільного права в травні 2023 року, ніким не спростовані, а навпаки, підтверджені в судовому засіданні. Суду не надано належних та достовірних доказів про те, що позивач [PERSON] дізналась про порушення свого цивільного права раніше травня 2023 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , дізнавшись в травні 2023 року про порушення свого цивільного права, звернулась до суду в межах трирічного строку позовної давності. Відтак, позовна давність не пропущена, підстав для її застосування немає. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного суд вважає можливим витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,37 га (кадастровий номер 6821888500:02:006:0228), розташовану на території Смотрицької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Відшкодування судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останньою та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved