Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Представник Михалків Б.С. , який, згідно з копією ордера про надання правничої (правової) допомоги від 22.01.2023 за № 1111207, представляє інтереси [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" про визнання виконавчого напису № 237, вчинений 04.10.2023 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича про звернення стягнення на квартиру, загальною площею 63,0 кв. м. житловою площею 39,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке є предметом іпотеки на підставі іпотечного договору № 014/4041/82/32895 від 05.06.2007, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним виконавчим написом звернено стягнення заборгованості за період з 08.12.2022 по 30.06.2023. Поряд з цим строк дії іпотечного договору № 014/4041/82/32895 від 05.06.2007, на підставі якого він виданий становить до 24.05.2017. Спір між сторонами з приводу заборгованості та її примусове стягнення вирішено в 2011 році на підставі рішення суду у справі № 2-677/10, яке перебуває на примусовому виконанні. На момент вчинення виконавчого напису пройшов трьох річний строк з дня виникнення права вимоги за зобов`язанням. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Дослідивши та зібрані у справі докази, суд встановив наступне. П`ятого червня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали договір іпотеки № 014/4041/82/32895, згідно з умовами якого, даним договором забезпечуються будь-які вимоги іпотеко держателя (ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), які випливають з кредитного договору № 014/4041/82/32895 від 25 травня 2007 року, укладеного між банком та [PERSON] , за умовами якого останній зобов`язаний до 24 травня 2017 року повернути іпотеко держателю кредит у розмірі 13 260,00 дол. США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку, в розміри та строки, передбачені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю налжне йому на праві власності майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Четвертого жовтня 2023 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 237, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить боржнику-іпотекодавцю [PERSON] . Окрім цього даним виконавчим написом, запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Згідно з вказаним виконавчим написом, стягнення заборгованості проводиться за період з 08.12.2022 по 30.06.2023. Оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5; постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Позивач, як підставу позову, вказує на те, що виконавчий напис вчинений через більше як три роки з дня виникнення права вимоги у стягувача до боржника за зобов`язанням, на підставі якого вчинений виконавчий напис. При цьому, судом встановлено, що згідно з умовами іпотечного договору, його строк дії становить - «до 24.05.2017». Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18). Таким чином, нотаріус не мав право вчиняти виконавчий напис, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4041/82/32895 від 25 травня 2007 року після 24.05.2020, оскільки з даної дати минуло більше трьох років з моменту виникнення права вимоги у стягувача за відповідним договором. Не зважаючи на це виконавчий напис вчинений 04.10.2023, тобто значно пізніше. Таким чином, суд дійшов висновку, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», а тому він підлягає визнанню, таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з викладеним вище, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до вимог ч. 6 ст. ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved