Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Зміст заявних вимог. 28 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Кременчуцькому міському\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Суми),\~актовий запис\~№193. Від\~шлюбу мають\~малолітню доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~На даний\~час в\~провадженні Крюківського\~районного суду\~м.\~Кременчука Полтавської\~області перебуває\~цивільна справа\~за позовом\~ [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу.\~Після повномасштабного\~вторгнення Російської\~Федерації в\~Україну,\~відповідач [PERSON] ,\~яка є\~громадянкою Російської\~Федерації та\~проживала на\~території України\~на підставі\~посвідки про\~тимчасове проживання,\~строк дії\~якої закінчився\~23\~лютого 2023\~року,\~виїхала до\~Російської Федерації\~до батьків\~та не\~повернулася в\~Україну.\~З цього\~часу дитина\~ [PERSON] \~проживає з\~батьком [PERSON] ,\~який всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею без будь-яких перешкод та причин для цього, матеріальну допомогу не надає, не вчиняє жодних спроб для участі в житті дитини. 04 грудня 2023 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив за наведених вище обставин стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення до суду 01.12.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.10.2023 року витребувано у Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього відомого зареєстрованого місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого [PERSON] . Ухвалою Крюківського\~районного суду\~м.\~Кременчука Полтавської\~області від\~04.12.2023\~року відкрито\~провадження у\~справі [PERSON] \~до [PERSON] ,\~за участі\~третьої особи\~Виконавчого комітету\~Кременчуцької міської\~ради Кременчуцького\~району Полтавської\~області як\~органу опіки\~та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Зобов`язано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Олійник Л.М. про витребування доказів. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України за період з 01 лютого 2022 року по теперішній час [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , посвідка на тимчасове проживання № [NUMBER] , видана 23.02.2022 року органом 5302, паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданий 16.10.2019 року органом МВД 21007. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Олійник Л.М. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте [PERSON] не повідомила причини неявки, не зверталася із заявою про відкладення розгляду справи до суду, відзиву не надала. Представник Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. При винесенні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Згідно до ч.1 ст.223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280\~ЦПК\~України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] 20 березня 2020 року зареєстрували шлюб у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №193. Даний факт підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 березня 2020 року. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №537/3438/23 від 28.11.2023 року, яке набрало законної сили 09.01.2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20 травня 2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №583). Мати дитини [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, мала посвідку на тимчасове проживання в Україні, строк дії якої закінчився 23.02.2023 року. За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-27408/18/24-В від 18.04.2024 року, станом в період з 01.02.2022 року по 09.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , 13.03.2022 року о 00:44 год. перетнула державний кордон України у напрямку виїзд через пункт пропуску Шегині, 28.06.2022 року о 10:14 год. у напрямку в`їзд через пункт пропуску Устилуг, 05.02.2023 року о 19:54 год. у напрямку виїзд через пункт пропуску Маяки-Удобне. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 29.01.2024 року та 08.04.2024 року спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було обстежено умови проживання дитини [PERSON] та встановлено, що вона проживає разом з батьком [PERSON] . Родина мешкає в трикімнатній квартирі, яка потребує капітального ремонту, ванна кімната відсутня (не передбачена проектуванням), через значну заборгованість у помешканні відсутнє електропостачання, у помешканні прохолодно. Малолітня Емілія має окреме місце для сну у кімнаті з батьком, для рухової активності дівчинки достатньо простору, батько велику увагу приділяє фізичному розвитку доньки. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, доглянута, рухлива, гнучка, контактна, дошкільний заклад не відвідує. Запас продуктів у родині мінімальний, переважно крупи, макаронні вироби, з готової продукції гречана каша. Допомагають родині сусідка з квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , бабуся по лінії батька, яка є власником помешкання, але проживає в с. Садки Кременчуцького району Полтавської області. Батькові надано рекомендації вжити заходів щодо покращення житлово-побутових умов, охоплення дитини дошкільною освітою, вирішити питання щодо свого працевлаштування та погашення заборгованості з комунальних послуг. За результатом відвідування родини [PERSON] фахівцями Кременчуцького міського центру соціальних служби, [PERSON] були запропоновані соціальні послуги центру відповідно визначених потреб, на що він відмовився. Під час спілкування проявляв вербальну агресію. За результатами оцінки потреб родина [PERSON] відноситься до вразливої категорії населення з проблеми малозабезпеченості та низького батьківського потенціалу. Відповідно до інформації комунального некомерційного медичного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Кременчука від 17.01.2024 року №01-17/28, від 22.03.2024 року №01-17/209, декларація про надання первинної медичної допомоги малолітній [PERSON] укладена матір`ю з лікарем-педіатром [PERSON] . До двох років дитина відвідувала лікаря регулярно, відповідно до графіків планового медичного огляду разом з мамою. В 2022 році [PERSON] з матір`ю тимчасово вибула до Республіка Польща, в липні 2022 року повернулася за місцем проживання. З 07.09.2022 року по 12.09.2022 року дівчинка отримувала стаціонарне лікування в міській дитячій лікарні м. Кременчука. Мати з дитиною самостійно покинула медичну установу, лікувалася амбулаторно. Після погіршення стану здоров`я дитина госпіталізована до комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я Дніпропетровської обласної ради». В грудні 2022 році Емілія відвідала лікаря-педіатра у супроводі матері та баби по лінії батька. При неодноразових запрошеннях на прийом до лікаря не з`являлися з початку 2023 року, телефон матері [PERSON] перебуває поза зоною досяжності. Зі слів батька [PERSON] , мама Емілії з ними не проживає. Рекомендоване лікарем стаціонару обстеження батьки провели частково. На плановий огляд в три роки не з`явилися. Емілія не щеплена через відмову батьків. [PERSON] тривалий час не приймає участі у житті дитини, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не турбується про життя та здоров`я дівчинки, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не утримує матеріально, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі доньки. Жодних об`єктивних обставин, які б вказували на наявність перешкод [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , службою у справах дітей не встановлено. Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 02.05.2024 року №999. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що приблизно 2 роки тому [PERSON] залишила сім`ю, чоловіка [PERSON] та доньку [PERSON] , виїхала до батьків в Російську Федерацію, розуміючи, що назад не повернеться, оскільки не продовжила строк дії тимчасової посвідки на проживання. Дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , який піклується про неї, забезпечує її всім необхідним, приділяє їй увагу. Протягом всього цього часу [PERSON] жодного разу не цікавилася життям дитини. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58) У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155\~СК\~України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні, навчанні, лікуванні та утриманні своєї дитини [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тривалий час проживає окремо в іншій країні, що підтверджено відомостями з Центру обробки інформації Державної прикордонної служби України. Наведене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до своєї дитини [PERSON] . З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені\~статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Разом з тим, відповідно до ч.1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені\~стягувачем\~аліментів витрати\~платника\~аліментів,\~у\~тому\~числі на\~придбання\~нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума\~яких\~перевищує десятикратний\~розмір\~прожиткового\~мінімуму для\~працездатної\~особи,\~якщо\~платником\~аліментів не\~доведено\~джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд відповідно до ст.ст.\~182,\~183\~Сімейного\~Кодексу\~України враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, а тому приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви з відповідними позовними вимогами і до повноліття дитини. Відповідно до\~ст.\~430\~ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. З огляду на наведене, позов [PERSON] є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Статтею 141\~ЦПК\~України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджено документально, а також на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved