Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (ЄДРПОУ 43577608, м. Київ, Харківське шосе, буд. 201/203, літера 2А, оф. 602) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення 3%, інфляційних збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 березня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладений Кредитний договір № 576-ЧД, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 79176 доларів США зі сплатою 9,5% річних. 08 вересня 2009 року рішенням по справі № 2-3153/09 Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з [PERSON] 494661,03 грн. заборгованості за Кредитним договором та 1730 грн. 00 коп. судового збору. Вказують, що станом на дату подачі позовної заяви вищевказане рішення суду залишається невиконаним. Відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року стягувача у справі № 2-3153/09 було замінено на ТОВ «ВердиктКапітал». Наголошує, що позичальником після набрання законної сили рішенням суду, вищевказане рішення суду в день набрання їм законної сили не було виконано, а тому у позивача, відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~виникло право вимагати сплати боржником 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. При цьому позивач вказує, що таке право виникає у нього з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 52038 грн. 65 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн. 00 коп., понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. 07 червня 2024 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши разом з позовною заявою клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена за допомогою направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладений Кредитний договір № 576-ЧД, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 79176 доларів США зі сплатою 9,5% річних. 08 вересня 2009 року рішенням по справі № 2-3153/09 Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з [PERSON] 494661,03 грн. заборгованості за Кредитним договором та 1730 грн. 00 коп. судового збору. 17 січня 2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 2-3153/09 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 576-ЧД від 15.03.2007 року. Оскільки, рішення по справі № 2-3153/09 від 08 вересня 2009 року набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, у [PERSON] виник обов`язок зі сплати боргу на користь ТОВ «Дебт Форс». Згідно із\~статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені\~ст. 625 ЦК України. За умовами\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року зроблений правовий висновок, що\~ст.625 ЦК України\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що у ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Невиконання боржником грошового зобов`язанням є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~ст. 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язанням до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. В судовому засіданні встановлено, що станом на дату подачі позовної заяви рішення суду залишається невиконаним. Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню за розрахунком позивача, який проведений станом на 30.04.2024 складає разом 52038 грн. 65 коп., з яких: нараховані 3% річних\~12156 грн. 46 коп., втрати від інфляції\~39882 грн. 19 коп. Даний розрахунок відповідачем не оспорений. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 52038 грн. 65 коп. є обґрунтованими та доведеними та підлягають до задоволення. Відносно розподілу судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору та витрат на правничу допомогу, сплачених позивачем при зверненні до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп., що підтверджується Платіжною інструкцією № 0435330008 від 21 травня 2024 року. А тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. Відносно позовної вимоги про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 13000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відтак, позивач має довести розмір понесених витрат на правничу допомогу. При цьому, відповідно до ч. 6\~ст. 137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги позивачем ТОВ «Дебт Форс» надано: копію Договору № 25/04-23 від 25.04.2023 року про надання правової допомоги, згідно з умовами якого Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим Договором; платіжну інструкцію № 0434130000 від 15 травня 2024 року , відповідно до якої ТОВ «Дебт Форс» сплатило Лігал Ассістанс АО 65000 грн. 00 коп.; призначення платежу: надання правової допомоги згідно договору № 25/04-23 від 25.04.2023 року про надання правової допомоги. Акт приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2024, складеного між ТОВ «Дебт Форс» та Адвокатським обєднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого вартість послуг становить 20000 грн. 00 коп. Отже, сторона позивача документально довела, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону, а також сталої правової позиції Верховного Суду дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому,\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат. однак, такого клопотання відповідачем заявлено не було, а тому суд стягує із відповідача витрати на правову допомогу, які понесені позивачем у заявленому ним розмірі.

Outcome: approved