Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

23.01.2024 року позивач ТзОВ «ФК «Аваліст», через свого представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 2-5). 18.03.2024 року ТзОВ «ФК «Аваліст» подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 92-93). Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.01.2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2022439432, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 7172 грн. на споживчі цілі, а також кредитну карту. Даною банківською карткою [PERSON] почала користуватися з дати отримання кредиту та станом на 16.12.2021 року нею використано кредитні кошти в загальному розмірі 170055,96 грн., з яких 147376,76 грн. відповідачкою було повернуто. Остання не належним чином виконувала покладені на неї зобов`язання згідно кредитного договору № 2022439432 від 15.01.2019 року, а тому АТ «ОТП Банк» на заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 22679,20 грн., нараховано відсотки в сумі 52077,12 грн. та штраф у сумі 750 грн. 16.12.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ФК «Аваліст» було укладено Договір факторингу № 16/12/21, за умовами якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року, розмір заборгованості позичальника за яким становив 75506,32 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань. Просить суд стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року в загальному розмірі 75506,32 грн. з яких: 22679,20 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 52077,12 грн. заборгованість за відсотками по кредиту; 750 грн. сума нарахованого штрафу; а також судові витрати по справі з яких: 2684 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу. 14.02.2024 року відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, в якому на обгрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що отримані нею грошові кошти за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року в розмірі 7172 грн. на споживчі цілі (придбання товару) були повернуті нею АТ «ОТП Банк» в повному обсязі. У свою чергу, наявні у справі докази не підтверджують існування у неї заборгованості перед ТзОВ «ФК «Аваліст». Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 45-50). Представник позивача в судовому засіданні приймала участь в режимі відеоконференції, заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 18.03.2024 року, просила задовольнити їх у повному обсязі. Зазначила, що наявні у матеріалах справи підтверджують наявність у [PERSON] заборгованості у заявленому розмірі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не містить зазначення відсоткової ставки по спірному кредиту, методики її обрахування. При цьому, до матеріалів справи не долучено правил надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» до кредитного договору № 2022439432 від 15.01.2019 року. Також зазначив, що ТзОВ «ФК «Аваліст» пропущено строк позовної давності за пред`явленими позовними вимогами. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просив відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено, що 15.01.2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2022439432, який за правовою природою є змішаним договором: кредитним договором та Договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (а.с. 6-15). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на таких умовах: -розмір, валюта та цільове використання: 6822 грн. на придбання товару у продавця 350 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуга «смс+довідка». Загальний розмір кредиту: 7172 грн; -дата остаточного повернення кредиту: 15.01.2021 року; -строк на який надається кредит: визначається графіком платежів; -річна база нарахування процентів: для розрахунку використовується фактична кількість днів у календарному місяці та у календарному році. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися: фіксована процента ставка у розмірі 0,01% річних. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Відповідно до розділу 2 Кредитного договору, відповідач, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua, виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використання картки. На картковий рахунок відкритий за заявою відповідача було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно із умовами обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. Розділ 2 Кредитного договору передбачає, що за користування Кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 5% в місяць, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних (55 днів). Укладання Кредитного договору між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] відбулося на підставі ст. 634 ЦК України шляхом приєднання відповідачем до запропонованих банком умов та тарифів. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП Банк» було видано [PERSON] банківську картку № [NUMBER] «Instant Card», з терміном дії до 09/21. Вищевказана обставина підтверджується відповідною розпискою [PERSON] (а.с. 15). В судовому засіданні представник відповідача дану обставину не оспорював. Як вбачається зі звіту-рахуноку відповідачка [PERSON] за період з 15.01.2019 року по 16.12.2021 року, здійснювала операції з платіжною карткою MasterCard Gold «Instant Card» № [NUMBER] , в тому зі зняття готівки в банкоматах м. Луцька та розрахунку за придбання різного роду товарів (а.с. 95-109). Відтак, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] в період з 15.01.2019 року по 16.12.2021 року використовувала кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту із застосуванням банківської картки, яка була видана їй на виконання умов кредитного договору № 2022439432 від 15.01.2019 року. Згідно наданого\~стороною позивача\~Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року, відповідач в період з 16.01.2019 року по 03.12.2021 року використала кредит в загальному розмірі 170055,96 грн; банк нарахував відсотки у розмірі 52077,12 грн; сума штрафу склала 750 грн.; відповідач сплатила за правочином 147376,76 грн. (а.с. 110-125). 16.12.2021 року АТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) та ТзОВ «ФК «Аваліст» (новий кредитор) уклали Договір факторингу № 16/12/21, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року (а.с. 16-23). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, ТзОВ «ФК «Аваліст» є новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 2022439432 від 15.01.2019 року, а тому позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за вказаним правочином, яка існувала в останньої станом на 16.12.2021 року (дату набуття права вимоги). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 («Позика»), якщо інше не встановленим цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати) майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі № 44/951912 (№ 14-10цс18) зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлено договором. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем було подано до суду звіт-рахунок по рахунку [PERSON] за період з 15.01.2019 року по 16.12.2021 року та Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року (а.с. 95-125). Як вбачається зі звіту-рахунку по рахунку [PERSON] за період з 15.01.2019 року по 16.12.2021 року за увесь час користування картковим рахунком від відповідачки [PERSON] на картковий рахунок найшло 190376,76 грн.; банком списано 290106,06 грн.; безстроковий оборот по рахунку склав 8655,36 грн. (а.с. 95-109). Натомість, як вже зазначалося, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2022439432 від 15.01.2019 року відповідача в період з 16.01.2019 року по 03.12.2021 року використала кредит в загальному розмірі 170055,96 грн; банк нарахував відсотки у розмірі 52077,12 грн; сума штрафу склала 750 грн.; відповідач сплатила за правочином 147376,76 грн. (а.с. 110-125). Вищевказаний розрахунок не містить зазначення відсоткової ставки, яка застосовувалася при нарахуванні (обчисленні) складових спірної заборгованості за кожним окремим платежем, що позбавляє суд достовірно встановити, що нарахування [PERSON] відсотків та штрафів здійснювалося у повній відповідності умовам кредитного договору № 2022439432 від 15.01.2019 року. При цьому, зазначені у звіті-рахунку та розрахунку заборгованості відомості є суперечливими між собою. За таких обставин, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі 52077,12 грн. та суми нарахованого штрафу в сумі 750 грн. відсутні. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Аваліст», не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача виключно заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 22679,20 грн. (різниця між використаним кредитом в сумі 170055,96 грн. та сплаченими за правочином 147376,76 грн.). З приводу доводів щодо пропуску строку позовної давності суд зазначає, що в силу положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-IХ, а також ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX, строки на звернення з даними вимогами ТзОВ «ФК «Аваліст» не пропущено, у зв`язку з чим підстав для застосування до даних правовідносин строків позовної давності суд не вбачає. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як убачається з матеріалів справи адвокат Косяк Н.В., як представник позивача, діяла на підставі Ордеру серії АІ № 1521575 від 03.01.2024 року та Договору № 07/03 про надання юридичної (правничої) допомоги від 14.02.2023 року (а.с. 25-26). На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн позивач подав такі докази: витяг з Договору № 07/23 від 14.02.2023 року про надання правової допомоги, укладений між ТзОВ «ФК «Аваліст» та АБ «Наталії Косяк»; Акт № 91 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 07/23 від 14.02.2023 року, згідно з яким надано такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи; формування правової позиції; складання позовної заяви про стягнення заборгованості; формування пакету документу та виготовлення копій документів, а всього на 5000 грн. (а.с. 28). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати та адвоката, якщо

Outcome: partial