Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У січні 2023 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визначити місцем проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , місцем проживання його матері [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 06 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який вони зареєстрували 06 червня 2020 року у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблений актовий запис № 482. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 квітня 2021 року. Позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає разом з позивачем, за місцем своєї реєстрації, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , від 18.05.2021 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником кв. [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Дарницьким РУ ГУМВС України в м. Києві 22.07.1998 року. Протягом останніх близько 8 місяців відношення у позивача з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у Позивача з Відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між ними припинилися 5 місяців потому до дня подання позову. З цього часу Позивач з Відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу було неможливим та суперечило інтересам Позивача. Тому Позивач вважав за необхідне розірвати шлюб між ним та Відповідачем. У зв`язку із чим представником позивача було подано позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем. 14 грудня 2022 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу справа № 755/11205/22, провадження № 2/755/6457/22, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вирішив позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06 червня 2020 року (актовий запис № 482) - розірвано. Позивач у 2010 році закінчила Київський національний університет культури і мистецтв і отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Менеджмент» та здобула кваліфікацію бакалавра з менеджменту організацій, менеджера міжнародного туризму, перекладача з фаху, що підтверджується дипломом серії [NUMBER] від 21.06.2010 року. У 2011 році позивач закінчила Київський національний університет культури і мистецтв і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент організацій» та здобула кваліфікацію менеджера міжнародного туризму, що підтверджується дипломом серії [NUMBER] від 11.07.2011 року. Після навчання позивач працевлаштувалася, що підтверджується її трудовою книжкою. Відповідно довідки про доходи № 55-2-02/949, позивач станом на 01.11.2022 року працювала на посаді старшого персонального консультанта фінансов. З ІБ Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та з 03 грудня 2021 року по 30 жовтня 2022 року мала дохід 228266,97 грн. Оскільки відповідач - [PERSON] , не надавав та не надає [PERSON] матеріальну допомогу на утримання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та не приймав і приймає участь у його вихованні, представник [PERSON] адвокат Абрамчук Д.В. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про стягнення аліментів з [PERSON] . 17 січня 2023 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] аліменти на користь та утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 січня 2023 року та до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше представник надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представником надано заяву про розгляд справи без участі представника та ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). 14 грудня 2022 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/11205/22 позовні вимоги задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року по справі №755/787/23 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на користь та утримання недволітнього сина [PERSON] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % та не більше десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку, починаючи з 10 січня 2023 року та до повноліття дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку державної адміністрації Дніпровського району в місті Києві від 21.11.2023 року №103/8504/41/3, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тому, суд враховує вказаний висновок при ухваленні рішення, але він не є визначальним для визначення місця проживання малолітньої дитини. Також, з матеріалів справи вбачається, що мати дитини (позивачка) позитивно характеризуються, а іншого суду не доведено. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд надає першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 року по справі №461/3144/17, провадження №61-21215св19, вирішальним у справах про визначення місця проживання дитини є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Тобто, після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з матір`ю. Наразі відповідач не спілкується з дитиною. Суд вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, з урахуванням обставин справи, відсутність відповідача тривалий час в житті дитини, здійснення піклування дитиною саме матір`ю, буде відповідати максимально інтересам дитини та не буде порушувати прав обох батьків. Тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином оскільки позивачці задоволені її позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. (в порядку ч.ч.1-2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного і

Outcome: approved