Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

23 жовтня 2023 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що він є власником двох земельних ділянок розміром 5.0008 га та 5.0034 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області. Право власності на зазначені земельні ділянки було набуте ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В вересні 2023 року йому стало відомо, через отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, що належні йому на праві власності земельні ділянки знаходяться в оренді у відповідача фермерського господарства «Дружба». Після ознайомлення з текстом договору оренди земельної ділянки укладеним 14 грудня 2015 року він виявив, що підпис в договорі його батькові не належить. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати договір оренди № б/н від 14.12.2015р., укладений між [PERSON] та фермерським господарством «Дружба» недійсним та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач та його представник адвокат Демченко Н.В. в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав. Вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тому просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі ( т.2 а.с.65-66). Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 14 грудня 2015 року між [PERSON] та фермерським господарством «Дружба» було підписано договір оренди земельної ділянки, за яким орендодавець [PERSON] передав орендарю в строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0034 га, розташовану на території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, кадастровий номер 4821155000:10:000:0020 строком на десять років з моменту реєстрації права оренди за договором. За умовами договору орендна плата вноситься орендарем з 01 серпня до 31 жовтня кожного року, в грошовій формі, яка на момент підписання договору встановлюється в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки ( т.1 а.с.157-159). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що запис про інше речове право за № 12612132, яке виникло на підставі договору оренди землі укладеного 14.12.2015 року між [PERSON] та відповідачем, того ж дня (14.12.2015 року) було внесено державним реєстратором до Державного реєстру ( т.1 а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03 серпня 2020 року Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) ( т.1 а.с.35). Після смерті [PERSON] вказану земельну ділянку площею 5,0034 га, кадастровий номер 4821155000:10:000:0020 успадкував його син [PERSON] позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області 27 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №248 ( т.1 а.с.34- на звороті). Згідно з пунктом 40 договору оренди земельної ділянки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для змін умов або розірвання договору ( т.1 а.с.159 на звороті). В судовому засіданні позивач та його представник стверджували, що [PERSON] не підписував договір оренди земельної ділянки укладений з відповідачем 14 грудня 2015 року, а тому такий договір підлягає визнанню судом недійсним. З матеріалів справи убачається, що після смерті батька позивач також успадкував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.008 га кадастровий номер 4821155000:10:000:0021, яка за даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває в оренді відповідача, запис про інше речове право:12604815 ( т.1 а.с.16,37). Однак щодо вказаної земельної ділянки позивачем та його представником під час розгляду справи, не заявлялись клопотання про призначення судової - почеркознавчої експертизи, як і вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер: 4821155000:10:000:0021), запис про інше речове право:12604815 - недійсним. За висновком експерта Миколаївського науково дослідного експертно криміналістичного центру № СЕ-19/115-24/687-ПЧ від 28 лютого 2024 року, підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у розділі «Реквізити сторін та їх підписи» на зворотній стороні другого аркуша договору оренди земельної ділянки від14.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та фермерським господарством «Дружба», виконаний не [PERSON] , а іншою особою ( т.2 а.с.19-24). Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди\~. Відповідно до частини першою\~статті 14 Закону України «Про оренду землі»\~(тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за\~статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі» \~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);\~\~строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права\~\~оренди\~\~земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~цього\~Закону\~є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Під час судового розгляду справи позивач пояснював, що хоча фермерським господарством «Дружба» частково виконувались умови договору, а саме сплачувалась орендна плата як [PERSON] так і йому як спадкоємцю, однак оскільки договір оренди земельної ділянки від 14 грудня 2015 року був підписаний не батьком, а іншою особою, відсутні підстави для подальшого користування належною йому земельною ділянкою відповідачем. Суд оцінивши наявні у справі докази, як кожен окремо так і в сукупності доходить висновку, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.0034 га, кадастровий номер 4821155000:10:000:0020, яка є власністю позивача, перебуває у користуванні відповідача без установлених законом підстав. Однак у постанові від 16 червня 2020 року по справі № 145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним\~шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.\~ При розгляді аналогічних справ Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від вказаного вище висновку та зокрема у постанові від 26 жовтня 2022 року по справі 227/3760-19-ц, провадження №14-79цс21, у п.6.49-6.51 зазначила, що у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується. З огляд у викладене вище суд доходить висновку, що користування відповідачем, без належних правових підстав, земельною ділянкою належною на праві власності позивачеві, не позбавляє його як власника права володіння нерухомим майном, не створює перешкоди у розпорядженні ним, однак перешкоджає користуванню позивачем земельною ділянкою. Відповідно у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нерухомого майна вважає порушеним, буде усунення перешкод у користуванні належним йому майно, тобто негаторний позов, про що неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду у викладених нею постановах при розгляді справ у подібних правовідносинах. Таким чином, суд доходить висновку, що у позові про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного 14.12.2015 року (щодо земельної ділянки кадастровий номер 4821155000:10:000:0020) слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Натомість відмова у задоволенні вказаного позову не позбавляє позивача права заявити позов про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Outcome: dismissed