Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 21.12.2023 року відділом обліку, розподілу житлової площі та приватизації Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 30.12.2023 року вони звернулись до ЦНАП Деснянського району в м. Києві із заявою про внесення даних щодо приватизації вказаної квартири до Державного реєстру нерухомого майна. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.01.2024 року зареєстроване обтяження арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження: 1388372, Зареєстровано: 18.10.2004 16:27:43 за № 1388372 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м.Київ, пр-т Перемоги, 11, 234-65-63, 234-99-96, 235-30-35; [INFO] , підстава обтяження: повідомлення, 29/163, 15.01.1997, Радянське РУ ГУ МВС України в м.Києві Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис Додаткові дані: Архівний номер: 227312КІЕV1, Архівна дата: 27.01.1997, Дата виникнення: 27.01.1997, № реєстра: 7712-22, внутр. № 7001163С22ЕЕ2Е325456, комментарий: вх.283. 04.01.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що відповідно до встановлених пошуків та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване обтяження № 1388372 за [PERSON] . Як зазначають позивачі, з 28.10.1995 року по 27.10.2005 року [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 20.01.2001 року [PERSON] за згодою [PERSON] зареєстрував своє місце проживання в не приватизованій на той час спірній квартирі. 06.12.2022 року Деснянським районним судом м. Києва у справі №754/5064/22 вирішено задовольнити позов [PERSON] та [PERSON] та визнано [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням кв. [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] ніколи не був власником квартири [ADDRESS] , то позивачі припускають, що вищезазначений арешт був внесений Радянським РУ ГУ МВС України в м.Києві - помилково. У зв`язку із вищевикладеним, 10.01.2024 року на адресу Головного управління Національної поліції у м. Києві було направлено адвокатський запит з проханням надати інформацію про те, на якій підставі Радянським РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.01.1997 року було накладено арешт. 31.01.2024 року на адресу АБ "Філатова та Партнери" надійшла відповідь від Головного управління Національної поліції у м. Києві згідно якої повідомлено, що відповідно до Інформаційного порталу Національної поліції України та даних Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відомості про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (колишня назва [PERSON] ) відсутні. 09.01.2024 року представником позивачів на адресу Першої Київської державної нотаріальної контори направлено запит з проханням надати інформацію про те, на якій підставі Радянським РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.01.1997 року було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 1388372, на квартиру [ADDRESS] . 05.02.2024 року до АБ "Філатова та Партнери" надійшла відповідь від Першої Київської нотаріальної контори, відповідно до якої повідомлено, що відповідно до номенклатури справ Першої Київської нотаріальної контори строк зберігання документів, на підставі яких було накладено обтяження за 1997 рік, що внесено до Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, та вилучити його немає можливості, у зв`язку із відсутністю документів та рекомендовано для вирішення питання звернутись до обтяжувача та/або до суду. Посилаючись на викладені обставини, позивачі стверджують, що наявність арешту на майно, за відсутності правових підстав для цього порушує їх право приватної власності, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Крім того, позивачі вважають, що накладення арешту на спірну квартиру у цілому, було вже спочатку 15.01.1997 року накладено протиправно, оскільки [PERSON] ніколи не був власником квартири [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, позивачі просять задовольнити їх вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.02.2024 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.04.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ГУНП у м.Києві Пустовіта А.Г. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ГУНП у м.Києві є неналежним відповідачем. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2024 року замінено неналежного відповідача ГУНП у м.Києві на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві. 05.06.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що ГУ МВС України в м.Києві є неналежним відповідачем, в зв`язку із чим просила відмовити в задоволенні вимог. 07.06.2024 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив представника відповідача, в якій вона вважає ГУ МВС України в м.Києві належним відповідачем та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10.06.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в її відсутність. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надавши листа про розгляд справи в його відсутність. Враховуючи обставини справи, а також наявність відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 21.12.2023 року відділом обліку, розподілу житлової площі та приватизації Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 04.01.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що відповідно до встановлених пошуків та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване обтяження № 1388372 за [PERSON] . Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.01.2024 року зареєстроване обтяження арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження: 1388372, Зареєстровано: 18.10.2004 16:27:43 за № 1388372 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м.Київ, пр-т Перемоги, 11, 234-65-63, 234-99-96, 235-30-35; [INFO] , підстава обтяження: повідомлення, 29/163, 15.01.1997, Радянське РУ ГУ МВС України в м.Києві Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле , адреса: [ADDRESS] Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис Додаткові дані: Архівний номер: 227312КІЕV1, Архівна дата: 27.01.1997, Дата виникнення: 27.01.1997, № реєстра: 7712-22, внутр. № 7001163С22ЕЕ2Е325456, комментарий: вх.283. З матеріалів справи та рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2022 року у справі № 754/5064/22 також вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.1995 року по 27.10.2005 року і [PERSON] був зареєстрованій у спірній квартирі з 20.01.1998 року. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2022 року у справі № 754/5064/22 [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. З відповіді Головного управління Національної поліції у м. Києві від 25.01.2024 року № 2427\\125/23/1/04-2024 повідомлено, що відповідно до Інформаційного порталу Національної поліції України та даних Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відомості про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (колишня назва [PERSON] ) відсутні. Згідно листа Першої Київської нотаріальної контори від 30.01.2024 року № 572/01-16 повідомлено, що відповідно до номенклатури справ Першої Київської нотаріальної контори строк зберігання документів на підставі яких було накладено обтяження за 1997 рік, що внесено до Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна та вилучити його немає можливості, у зв`язку із відсутністю документів. Для вирішення питання запропоновано звернутись до обтяжувача та/або до суду. Також, з відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що інформація про юридичну особу Радянське районне управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в м. Києві - відсутня. Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в ст. 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Положеннями вказаного Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч.1 ст.214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч.6 ст.126). За нормою статті 120 цього Кодексу, досудове слідство у кримінальних справах повинно бути закінчено протягом двох місяців. В цей строк включається час з моменту порушення справи до направлення її прокуророві з обвинувальним висновком чи постановою про передачу справи до суду для розгляду питання про застосування примусових заходів медичного характеру або до закриття чи зупинення провадження в справі. Цей строк може бути продовжено районним, міським прокурором, військовим прокурором армії, флотилії, з`єднання, гарнізону та прирівняним до них прокурором у разі неможливості закінчити розслідування - до трьох місяців. В особливо складних справах строк досудового слідства, встановлений частиною 1 цієї статті, може бути продовжено Прокурором Автономної Республіки Крим, прокурором області прокурором міста Києва, військовим прокурором округу, флоту і прирівняним до них прокурором або їх заступниками на підставі мотивованої постанови слідчого - до шести місяців. Далі продовжувати строк досудового слідства можуть лише у виняткових випадках Генеральний прокурор України або його заступники. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом. продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року по справі №2-3392/11 дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Верховний Суд вважає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. У межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі не були стороною у будь-якому кримінальному провадженні, також наразі щодо них не порушено ні кримінальних, ні інших проваджень. Спірна квартира у 1997 році перебувала у комунальній власності, не була приватизована, а [PERSON] був зареєстрований у цій квартирі вже після накладення арешту 20.01.1998 року та ніколи не був її власником, а відтак накладення арешту на квартиру є безпідставним. Наведе свідчить про те, що позивачі мають право на звернення до суду з позовом для усунення порушення їх прав, оскільки безпідставне обтяження їх майна порушує їх право власності на вказане майно, шляхом позбавлення можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, наведені позивачем обставини не спростував. Крім того, стосовно доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов щодо неналежного відповідача, суд зазначає наступне. Обтяження, що оспорюється, зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 29/163 від 15.01.1997 року Радянського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Згідно відкритих даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про юридичну особу Радянське районне управління головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві - відсутня. Згідно Наказу МВС України від 06.10.2001 року року № 860 «Про реорганізацію органів внутрішніх справ ГУ МВС України в м. Києві відповідно до нового адміністративно-територіального поділу міста», Радянське РУ ГУ МВС України в м. Києві було ліквідовано та утворено Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві, яке є його правонаступником. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерство внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема Головне управління Національної поліції у м. Києві. Таким чином, оскільки накладання арешту на майно відбулося 15.01.1997 року, то з урахуванням вищенаведених нормативно-правових документів обтяжувачем є саме ГУ МВС України в м. Києві. ГУНП у м. Києві утворено постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» значно пізніше, а відтак не може бути належним відповідачем. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність захисту їх прав шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved