Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

27 травня 2024 року адвокат Матвійчук А.С., яка діє в інтересах позивача, звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначає, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] , який є сином позивача по справі. З вересня 2015 року відповідач орендував квартиру у [ADDRESS] . Надалі змінив місце проживання, переїхав за кордон, а саме до Республіки Польща, де проживає по теперішній час. Відповідач, участі в утриманні житла не бере, особисті його речі в будинку відсутні. Реєстрація відповідача в будинку впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидії та інших соціальних виплат, чим порушує права позивача, як власника будинку. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року цивільна справа за вищезазначеним позовом була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача надала заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дій, визначених ст.\~178 ЦПК України\~відповідачем не вчинено. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується відповіддю №610231 від 27.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . Відповідно до довідки №19.7.1-05/372 від 22.05.2024, виданої Старобілоуським старостинським округом №7 Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, у [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який з вересня 2015 року не проживає за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~ Факт не проживання відповідача в спірному житловому будинку понад один рік підтверджується також\~актом,\~складеним 03\~червня 2024\~року комісією\~у складі\~старости Старобілоуського\~старостинського округу\~Новобілоуської сільської\~ради Чернігівського\~району Чернігівської\~області Нехай М.Б., діловода Старобілоуського старостинського округу Борздої О.І. в присутності власника житлового будинку [PERSON] та свідків- сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинку з вересня 2015 року, будь-які його особисті речі в будинку відсутні. Згідно інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-44940/18/24 від 26.06.2024, громадянин України [PERSON] перетнув державний кордон України, (останній виїзд) [INFO] в пункті пропуску Мостиська ( а.с. 26 ). Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, а відповідач не проживає у житловому будинку тривалий час, а тому, з метою захисту прав власності позивача та усунення їй перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved