Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 року матеріали вказаної справи передано за підсудністю Чорнобаївському районному суду Черкаської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі судового наказу з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Позивач стверджує, що з часу коли сторони не проживають разом, він добросовісно сплачував аліменти на дитину, купував все необхідне для сина. При цьому відповідач не давала позивачу бачитися з дитиною, вчиняла перешкоди щодо спілкування та проведення часу з сином. Вказане сталою підставою для звернення позивача до служби у справах дітей та сім`ї для вирішення питання щодо спілкування з дитиною, однак вказане не призвело до належного результату, оскільки відповідач і надалі чинить перешкоди у спілкуванні з сином. На даний час позивач є військовослужбовцем Збройних сил України, та несе велике матеріальне навантаження пов`язане з проходженням служби. Таким чином, враховуючи викладене, а також посилаючись на приписи законодавства позивач вважає, що розмір аліментів на утримання сина необхідно зменшити, встановивши їх у розмірі 5000,00 гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, у задоволенні позову просив відмовити, оскільки підстав для зменшення аліментів у позовній заяві не наведено, належних та допустимих доказів до матеріалів справи не долучено. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження від 05 листопада 2022 року серії [NUMBER] (а.с. 9). Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року у справі № 369/10982/23 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду (а.с. 10). Крім того, матеріали справи містять копію листа служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 11 квітня 2023 року № 437, згідно з яким розглянуто заяву позивача щодо спілкування з малолітнім сином та відповідачу роз`яснено положення ст. 141 СК України, а саме, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того чи перебувають вони між собою у шлюбі (а.с. 11), а також копію листа служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 11 травня 2023 року № 647, відповідно до якого у відповідь на заяву позивача, служба у справах дітей та сім`ї повідомила, що якщо батьки не можуть дійти згоди щодо участі у вихованні дитини, вони можуть звернутися за вирішенням спору до органу опіки і піклування. При цьому відповідач не заперечувала щодо зустрічей позивача з малолітньої дитиною [PERSON] по будніх та вихідних днях з 10:00 до 16:00 за попередньою згодою (а.с. 12). Відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] від 27 травня 2015 року позивач є військовослужбовцем та призваний на військову службу 18 березня 2022 року (а.с. 13-23). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України). Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21). Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на значні матеріальні витрати пов`язані із проходженням служби у Збройних силах України, просив про зменшення розміру аліментів на утримання сина - [PERSON] , 27 жовтня 2020 року. Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що збільшення матеріальних витрат пов`язаних із військовою службою, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. При цьому, платник аліментів має довести, що його матеріальний стан значно погіршився. Проте, позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку із проходженням військової служби. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Також суд зауважує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, на матір. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року). Врахувавши вказані обставини в сукупності, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами підстави для зменшення аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed