Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернуся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. В позовній заяві позивач вказує, що 26 серпня 2023 року гр-н [PERSON] позичив у нього грошову суму у розмірі 100000 грн., що підтверджується борговою розпискою від 26.08.2023 року, яка була надана йому відповідачем. Відповідно до боргової розписки від 26.08.2023 року відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі до 28.09.2023 року. Однак, у вказаний строк відповідач борг не повернув. У позовній заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності, про що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, погоджується на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений поштовим засобом зв`язку шляхом надсилання на зареєстровану за ним адресу ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, від якого не надійшло до суду відзив на позов або заяви про визнання позову, або заяви про розгляд справи за його відсутності. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В даному випадку суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, який повідомлявся належним чином за адресою реєстрації свого місця проживання. Крім того, відповідач була повідомлена шляхом опублікування відомостей про дату та час судового засідання на сайті Томаківського районного суду Дніпропетровської області на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч. 5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 26 серпня 2023 року гр-н [PERSON] написав розписку з зазначенням даних свого паспорта громадянина України, про те, що він взяв у гр-на [PERSON] в борг 100000 (сто тисяч) грн. строком на один місяць. Зобов`язується повернути борг 28.09.2023 року. Гроші отримав в повному обсязі при підписанні розписки. Розписка написана ним власноруч. До матеріалів справи також додано: копія паспорта громадянина України [PERSON] номер документа 008712474 виданий 27.01.2023 року, паспорт громадянина України [PERSON] номер документа 000942109 виданого 05.09.2017 року, довідка про реєстраці. Місця проживання особи [PERSON] . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядок, що встановлені договором. У розписці відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику до 28.09.2023 року. Але до вказаного часу відповідач не повернув позивачу вказану суму. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного та встановлених обставин у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією ID: 5571-3252-7416-5531 від 01.03.2024 року. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн., оскільки позовні вимоги задоволено.

Outcome: approved