Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

31.05.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Гриньков Є.В. звернувшись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що сторони у справі в період з 2009 року по 2010 рік проживали у цивільному шлюбі. Однак, дізнавшись про вагітність позивача, їх відносини погіршились і відповідач залишив позивача, після чого сторони припинили будь-яке спілкування. Оскільки позивач була ображеною на відповідача за такий вчинок, коли народилась їх донька [PERSON] , [INFO] , то вона записала її батьком іншу, вигадану людину, і надала дитині своє прізвище, а по батькові дитині надала, виходячи з власного імені [PERSON] . В подальшому, після початку війни в Україні, сторони знову відновили відносини і почали проживати разом. Відповідач визнав своє батьківство відносно [PERSON] , радів, що у нього є донька. На початку 2023 року позивач завагітніла і сторони зареєстрували шлюб 13.04.2023, а [INFO] у сторін народилась ще одна дитина [PERSON] . Проте, через часті сварки, непорозуміння та побутові конфлікти, відносини сторін знову погіршились, відповідач знову залишив сім`ю. Відповідач відмовляється в добровільному порядку приїхати та подати в органи РАЦС заяву про реєстрацію батьківства і не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. На даний час позивач виховує та забезпечує дітей сама. Щомісяця вона несе значні витрати на їх забезпечення. Позивач не може працювати, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку і її доходи становлять лише допомогу на одну дитину, інших джерел доходу в неї немає. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом, оскільки в позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , внести відповідні зміни до актового запису про її народження. Окрім того, просить стягувати з відповідача аліменти на користь позивача для утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 31.05.2024 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 17.06.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме повністю визнав вимогу про визнання батьківства. Щодо стягнення аліментів просить стягувати їх у розмірі 1/6 частини його доходу, оскільки він не має стабільного доходу та живе в іншій родині. Також у відзиві відповідач вказав, що на даний час він проживає в м. Ужгороді, будує відносини з іншою жінкою і повертатись в м. Могилів-Подільський не планує. Зі старшою дочкою [PERSON] він спілкується, визнає, що є її біологічним батьком та просить не призначати експертизи у справі, оскільки це лише понесе невиправдані витрати, які можна витратити на дітей, та приїжджати на таку експертизу він не буде. Просив розгляд справи проводити без його участі Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 18.06.2024 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Могилів-Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 05.07.2024 представник позивача адвокат Гриньков Є.В. позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, просив позов задовольнити. Вказав, що позиція відповідача щодо розміру аліментів не підтверджена жодними доказами, у позивача також відсутня інформація щодо наявності та перебування на утриманні у відповідача інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків. Звертав увагу, що докази, які б могли давати суду підстави для визначення аліментів у розмірі іншому ніж просить позивач, відповідачем суду також не надані. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши відзив відповідача на позовну заяву, дослідивши та оцінивши в сукупності подані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Щодо вимоги позивача про визнання батьківства. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, в обґрунтування позовних вимог про визнання батьківства представник позивача зазначив, що відповідач є біологічним батьком дитини [PERSON] , так як в період зачаття дитини сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Вказані обставини та позов в частині визнання батьківства відповідач визнав у своєму відзиві на позов. Для з`ясування таких обставин у межах даної справи судом також було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] дала суду покази, що вона є давньою подругою позивача і була свідком розвитку відносин між сторонами і у 2009 році і з 2022 року. Свідок вказала, що сторони у 2009 році були молоді, закохані, щасливі, почали разом проживати. Позивач завагітніла і повідомила про це відповідачу, але такої негативної реакції від нього не очікував ніхто. Відповідач залишив позивача з новиною про вагітність на одинці, покинув її і зник з життя позивача. Позивачу довелось самостійно народжувати та виховувати доньку [PERSON] . На початку 2022 року, після початку війни в Україні, позивач сказала свідку, що знову відновила відносини з відповідачем і вони знову живуть разом. Сторони розказали доньці [PERSON] , що [PERSON] є її батьком, [PERSON] була щаслива від такої новини, для дівчинки було надважливо, що у неї є батько. Коди свідок приходила до них в гості, родина була щаслива, і [PERSON] і відповідач були щасливі, що вони є в житті один у одного. Свідок також раділа за свою подругу і вважала, що [PERSON] подорослішав та зробив висновки зі своєї помилки. Але після реєстрації шлюбу сторін і народження у них другої дитини, відносини сторін знову погіршились, почались сварки і непорозуміння і на даний момент відповідач знову залишив [PERSON] , але вже з двома дітьми на руках. Свідок також додала, що [PERSON] дуже схожа на свого батька [PERSON] . Також свідок зазначила, що їй не відомо про наявність у відповідача інших дітей, окрім тих, що він має з [PERSON] . Свідок [PERSON] суду дав покази, згідно яких він є товаришем відповідача, знайомі вони приблизно 7 років. Також свідок знає дружину відповідача [PERSON] з часу одруження сторін. Свідок зазначив, що після одруження сторін, відповідач розказав йому, що він знайомий з позивачем вже давно і її старша донька є його дитиною, про що вони розказали дитині. Також відповідач пояснив свідку, що тоді був молодий, а тому дізнавшись про вагітність позивача, злякався та залишив її. Коли свідок приходив в гості до сторін, вони були щасливі, [PERSON] називала [PERSON] батьком, а він до неї говорив донечка. На даний час відповідач знову залишив сім`ю і поїхав на заробітки до м. Ужгорода, де зі слів відповідача, останній будує нові відносини з іншою жінко. Крім того свідок вказав, що йому не відомо про наявність у відповідача інших дітей, окрім тих, що народились у сторін. Отже, суд, враховуючи позицію сторін та покази свідків, встановив, що сторони протягом 2009-2010 років, до народження [PERSON] , перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, а тому, як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, реєстрація народження дитини [PERSON] відбувалась згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, батьком дитини зазначений [PERSON] (а.с. 17). Також і гідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до статті 51 Конституції України, ч. 2 та 3 ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Частиною 2 ст. 125 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 зазначеного Кодексу походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частина 1 ст. 135 Сімейного кодексу України визначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 1 ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1-4 ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 2.1, 2.8, підпункту 2.13.1. п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства. Якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених статтею 135 Сімейного кодексу України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved