Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 21.09.2018 року Малиновським районним у м. Одеси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №2521. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21.09.2018 року між сторонами по справі було укладено шлюб. Позивач вважає, що цей шлюб був помилкою, фактично він разом з відповідачкою не проживав, сім`ю не створив, загального бюджету і господарства не вів, оскільки він є громадянином держави Ізраїль де і проживав у місті Беер-Шева до 2023 року, коли за станом здоров`я вимушений був переїхати до України, до свого сина. Отже, спільне проживання однією родиною між сторонами є неможливим, спільних дітей, господарства і бюджету вони ніколи не мали. Ухвалою суду від 09.04.2024 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду, по ній відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Горун Н.М. спрямувала до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила розглядати справу за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] до суду не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від неї надійшла заява, в якій вона вимоги позивача визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила розглянути справу без неї. Представник відповідачки - адвокат Муконін О.В. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, зважаючи на те, що позивачка та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, спрямували до суду заяви, в яких просили розглянути справу без них, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, вислухавши представника відповідачки, суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 3 СК України - сім`я є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частина 1 ст. 21 СК України зазначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, передбачено ч. 1 ст. 24 СК України. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, що досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 3 ст. 105 СК України зазначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Так, ч 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частина 2 ст. 112 СК України зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і може бути припинений внаслідок його розірвання. Зі змісту оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] слідує, що 21.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 21.09.2028 року складено відповідний актовий запис за №2521, про що Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 11.04.2024 року повторно видано свідоцтво про шлюб. Крім того, судом встановлено, що 28.03.2024 року рішенням Приморського районного суду м. Одеса у справі за №522/14149/23 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним було відмовлено. Судом встановлено, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову і відповідачки, яка позов визнала, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що при реєстрації шлюбу відповідачка не змінювала своє прізвище. Позивач [PERSON] має першу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ №266416, а відтак звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в той же час відповідачка, до початку розгляду справи по суті позов визнала і тому суд, на підставі ст. 141, ст. 142 ЦПК України, стягує з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі - 50 % судового збору, який підлягав сплаті при поданні позову, а саме 605,60 грн.

Outcome: approved