Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Журавльов О.С. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначала, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.08.2022 року шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 25.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №520, - розірвано. Від шлюбу вони мають двоє дітей: малолітня донька - [PERSON] , [INFO] та малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що вона проживає разом з дітьми окремо від відповідача, діти знаходяться на її утриманні. Посилається на те, що вона не працює, відповідач має у власності автомобіль та нерухоме майно, неофіційно сплачує на користь позивачки аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 15 000,00 грн., що свідчить про достатній дохід відповідача, проте цих коштів на утримання двох дітей не вистачає. Відповідач має можливість утримувати малолітніх дітей, оскільки є особою працездатного віку та не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000,00 грн. та на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000,00 грн., щомісячно, з урахуванням індексації, до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 800,00 грн. Відповідач [PERSON] , скориставшись своїм правом на подання відзиву, позовні вимоги визнав частково і просив суд стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 000,00 грн. та на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Щодо вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заперечував, зазначив, що сума витрат у розмірі 16 800,00 грн. є завищеною, не є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаної роботи адвокатом позивачки. Заперечуючи решту позовних вимог, відповідач зазначив, що його щомісячний дохід становить близько 10 000,00 грн. та складається із заробітної плати та пенсійних виплат по інвалідності, через економічний стан в країні змушений шукати інші джерела доходів. Посилається на те, що не відмовлявся від утримання дітей, регулярно до подання позову сплачував кошти на їх утримання, що не заперечується позивачкою, постійно спілкується з дітьми, відвідує їх за кордоном. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від представника позивачки до суду надійшла заява, в якій просить суд розглядати справу без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій просить суд розглядати справу без його участі та без участі відповідача, просить врахувати заперечення проти частини позовних вимог, які викладені у відзиві. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.08.2022 року у цивільній справі №755/2793/22 встановлено, що з 25.04.2014 року сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 25.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №520. Зазначеним рішенням шлюб між сторонами розірвано з 15.08.2022 року (а.с. 12-14). Вищенаведене є обставинами, які не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки їх встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, в цивільній справі, яка була розглянута між тими самими сторонами. За час шлюбу у сторін народилися двоє дітей: малолітня донька - [PERSON] , [INFO] та малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 21.03.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та серії [NUMBER] від 12.08.2016 року, виданого Дніпровським райцонним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у міст Києві (а.с. 9, 10). Зі змісту позовної заяви та відзиву на позову заяву вбачається, що позивачка сімейних відносин з відповідачем не підтримує, разом вони не проживають, малолітні діти проживають разом з позивачкою, що визнається сторонами (а.с. 65-80) і не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дітей, достатню матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо їх утримання належним чином. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня. Згідно ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. на кожну дитину, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, що підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з того, що позивачкою не доведено, що відповідач може сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі - 20 000,00 грн. щомісячно, по 10 000,00 грн. на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України законодавцем сформульовано наступні правила визначення розміру аліментів: - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; - мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 09.11.2023 року вбачається, що за період з січня по червень 2023 року відповідач отримував щомісячний дохід у вигляді заробітної плати, а саме: січень 2023 року - 6996,59 грн.; лютий 2023 року - 6770,96 грн.; березень 2023 року - 6905,98 грн.; квітень 2023 року - 7362,28 грн.; травень 2023 року - 181,93 грн. та 6905,98 грн.; червень 2023 року - 6922,16 грн. (а.с.135-136). У відповідності до індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, встановлено, що відповідач отримував дохід за місцем роботи у ТОВ «ПАННОНІЯ-ТРЕЙД КО» за неповний звітній 2023 рік у загальному розмірі 62 961,60 грн. (а.с.137-139). Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи з дитинства по опорно-руховому апарату та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 23.05.2017 року (а.с. 140). Даних про періодичне отримування відповідачем більшого доходу, ніж той, який суд встановив на підставі вищенаведених даних, матеріали справи не містять, відповідних доказів позивачкою суду не надано. Суд констатує, що присудження до стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у заявленому нею розмірі є очевидно непропорційним до розміру його доходу, таке рішення неодмінно призведе до виникнення у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, що зі спливом певного проміжку часу безсумнівно матиме негативний вплив на його права та свободи (арешт майна, в т.ч. рахунків, заборона виїзду за межі країни тощо), а також погіршить рівень його життєдіяльності, що прямо суперечить завданню цивільного судочинства. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить 2833,00 грн. Водночас, суд вважає, що з урахуванням потреб двох малолітніх дітей, особливостей їх фізіологічного стану, стану здоров`я, необхідності розвиватися у стабільному та нормальному середовищі, аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину спроможні задовольнити їх інтереси, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позов у відповідній частині слід задовольнити частково, присудивши до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з урахуванням індексації, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Індексація це компенсація знецінення грошей внаслідок інфляції. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів. Індексація грошових доходів проводиться відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (із змінами). Відповідно до п. 2 Порядку індексації підлягає, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Відповідно до положення п. 6 Порядку індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу їх платника. З викладеного слідує, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, провинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує відповідні органи та підприємства проводити таку індексацію автоматично, тобто, без додаткового судового рішення. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зауважує наступне. Суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення даного позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки нею заявлено вимоги про стягнення аліментів. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16). Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Матеріали справи не місять договору про надання правничої допомоги, який укладений між позивачкою та адвокатом Журавльовим О.С., а також інших доказів, які свідчили про розмір гонорару адвоката, обсяг виконаної роботи та витрачений на неї час. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд доходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 800,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача, оскільки не були підтвердженні позивачкою належним чином.

Outcome: partial