Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою 13.09.2014 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1521. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказаний шлюб виявився невдалим, протягом останніх років відносини з відповідачкою погіршились. Подальше сімейне життя і збереження сім`ї неможливо, оскільки сторони втратили один до одного почуття любові і поваги, через різні погляди на життя, шлюб існує формально, з 2019 року подружні відносини між ними припинені. Майновий спір на час звернення до суду між ними відсутній, згоди про місце проживання дітей між ними досягнуто, діти проживають з матір`ю (відповідачкою у справі). Крім того, судовим наказом від 22.05.2024 з нього стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно. Таким чином, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дітей, а тому просить шлюб розірвати, судовий збір покласти на відповідача. Ухвалою суд від 05.06.2024 прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачкою [PERSON] \~17.06.2024\~до суду\~подано відзив,\~сформований у\~системі «Електронний\~суд»,\~у якому\~вона позовні\~вимоги \~визнає,\~однак не\~погоджується з\~обставинами,\~писаними у\~позовній заяві. Вважає за необхідне зазначити, що спільне проживання однією сім`єю між нею та позивачем було розпочате в листопаді 2012 року. У вересні 2014 року між ними був укладений шлюб, фактичне проживання однією сім`єю припинилося лише в січні 2024 року. Тому позиція позивача, що подружні відносини припинилися з 2019 року не відповідає дійсності. З 2019 року позивача було переведено на посаду начальника Корсунь- Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області. У зв`язку зі зміною місця роботи позивач частково проживав у м. Корсунь- Шевченківський. У листопаді 2022 року позивача було переведено на посаду прокурора Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури Черкаської області, де він і продовжує працювати до цього часу. Відповідно з листопада 2022 року він частково проживає у м. Городище. Проте весь цей період (з листопада 2012 до січня 2024) подружні відносити між ними не припинялися, зокрема, мали спільний бюджет, були наявні спільні витрати, спільне харчування, купували спільне майно, приймали участь в утриманні житла та його ремонті, продовжували підтримувати та допомагали один одному. Зазначає, що у них були чіткі домовленості щодо користування житлом ( вона і діти до сьогодні продовжують фактично проживати в квартирі позивача), проводили спільно всі вихідні та відпустки, святкували сімейні свята та проживали як чоловік та дружина до січня місяця 2024 року. Причиною розлучення є зрада, яка їй стала відома лише 14.01.2024, як виявилось з серпня місяця 2023 року позивач має позашлюбні відносити з іншою особою. Будь-яких спроб примиритися позивачем не вчинялося. Після січня 2024 року до даного часу вони продовжують виконувати ряд домовленостей. Проте подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Крім того, вказує, що відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тож, позовні вимоги визнаю та н заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] » та повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У судове засідання позивач не з`явився, до початку подав заяву від 13.06.2024, у якій просить справу розглядати без його участі та наполягає на позовних вимогах. Відповідач у судове засідання не з`явилася, до початку через систему «Електронний суд» подала заяву від 08.07.2024, у якій розгляд справи просила проводити без її участі, підтримала доводи викладені у відзиві, не заперечувала щодо розірвання шлюбу та просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 13.09.2014 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1521, що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.09.2014. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.2015, та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 03.11.2016, згоди про місце проживання яких між сторонами досягнуто Майнового спору між сторонами на даний час немає. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, а тому, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Враховуючи, що відповідачкою даний позов визнаний до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] 50 % судового збору у сумі 605,60 грн., а інші 50 % судового збору повернути позивачу з державного бюджету. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved