Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

25.06.2024 року представник заявника [PERSON] звернулася з заявою в інтересах [PERSON] , зацікавлена сторона Військова частина [NUMBER] , [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання дитини до вісімнадцяти років. Заявлені вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] проходить службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] . На утриманні та вихованні заявника [PERSON] перебуває її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . додається). Шлюб з [PERSON] було розірвано на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20.08.2020 року у справі №303/3002/20. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4272/20 від 27.10.2020 року встановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 04.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розлучення і по теперішній час, син [PERSON] , проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 261 від 12.06.2024 року, виданою виконкомом Горондівської сільської ради. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 63607540 від 11.06.2024 року, починаючи з серпня 2021 року [PERSON] не виплачує [PERSON] , аліменти па утримання сина [PERSON] , загальна сума заборгованості становить на 11.06.2024 року становить - 89 883.25 гривень. [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання їх неповнолітнього сина. [PERSON] проходить навчання в Закарпатському обласному ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Красного поля Закарпатської обласної ради з 01 вересня 2022 року. Згідно наданої Закарпатським обласним ліцеєм з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Красного поля Закарпатської обласної ради характеристики № 1-2.19/289 від 11.06.2024 року на [PERSON] , велику роль у вихованні сина відіграє мати [PERSON] , яка постійно брала учать у батьківських зборах та регулярно в ході телефонних розмов цікавилась про стан справ сина та про можливість покращити його виховання та навчання. Натомість, батько [PERSON] , за два роки навчання ні разу не поцікавився станом справ сина. [PERSON] повністю самостійно без участі батька дитини [PERSON] піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує його житлом, необхідним харчуванням, медичним доглядом, що позитивно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. З урахуванням перебування [PERSON] на дійсній військовій службі у військовій частині [NUMBER] , встановлення судом факту самостійного виховання дитини до вісімнадцяти років, необхідно заявнику для можливості звільнення зі служби відповідно до статті 26 ч. 5 п. 3 пп. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). А саме військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, від заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд даної справи без його участі, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1. ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, ще мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердженій наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинне бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, ще мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; становлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON] просить суд встановити факт, що вона самостійно виховує дитину, що досягнення вісімнадцяти років. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), зазначено (пункт 104), що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Враховуючи вище викладені висновки суд приходить до висновку, що факт самостійного виховання дитини до вісімнадцяти років в даному випадку може бути встановлений в позасудовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed