Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Померла сестра заповіту не залишила. [PERSON] була одруженою, її чоловік [PERSON] , 1937 року народження, пережив свою дружину та відповідно до частини першої статті 1262 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Як спадкоємець за законом другої черги позивач прийняла всю спадщину, яка залишилася після смерті сестри, шляхом подання заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. Також заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав чоловік померлої [PERSON] . Позивач вказує, що факт заведення спадкової справи підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №51991488 від 21.05.2018. Після отримання довідки приватного нотаріуса Семен Є.В. про коло спадкоємців позивачу стало відомо, що так само подав заяву про прийняття спадщини і чоловік померлої сестри [PERSON] , мешканець [ADDRESS] . Інші спадкоємці першої черги відсутні. Представник позивача зазначає, що в останні роки життя сестра позивача була дуже хворою, знаходилася в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, тому що страждала на старече недоумство, слабкість, провали пам`яті, втрату орієнтації в часі та просторі, болі в ногах. В останній період життя вона вже не могла самостійно рухатися, знаходилася в лежачому положенні. Дані обставини можуть підтвердити сусіди та дільничний терапевт, лікар ЗП/СМ [PERSON] . Адвокат звернулася до лікаря [PERSON] з адвокатським запитом, в якому просила її надати інформацію про стан здоров`я померлої [PERSON] в останні роки життя, чи потребувала померла сторонньої допомоги та хто саме її надавав, чи міг за станом здоров`я чоловік померлої надавати таку допомогу. Проте лікар [PERSON] безпідставно надати інформацію відмовилася, хоча саме вона могла б надати таку інформацію з огляду на надання нею медичної допомоги померлій, надіславши відповідь на запит від 14.09.2018, в якому вказала, що оскільки вона не є представником органів державної влади, місцевого самоврядування або керівником установи, просить скерувати запит до адміністрації Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги (УМЦ ПМСД). Адвокат звернулася з відповідним запитом до адміністрації УМЦ ПМСД від 18.09.2018, проте отримала відповідь, згідно з якою відмовлено в наданні запитуваної інформації, так як запит не містить ордеру. Тоді адвокат повторно звернулась до адміністрації УМЦ ПМСД із запитом від 12.10.2018, до якого долучила належним чином засвідчену копію ордера та просила надати відповідь на питання, поставлені в попередньому запиті. Проте УМЦ ПМСД повторно відмовив у наданні запитуваної інформації, надіславши лист, в якому безпідставно послався на недотримання вимог заповнення ордеру. З огляду на докладання позивачем та її представником всіх зусиль для отримання доказів у вигляді інформації про стан здоров`я померлої, інформації про осіб, які дійсно здійснювали догляд за померлою, тощо, очевидне небажання та надумані приводи для відмови у наданні необхідної інформації з боку працівників УМЦ ПМСД. Представник позивача вказує, що певний період за сестрою позивача доглядала племінниця [PERSON] , яка проживає окремо, але приходила навідувати тітку, тому що [PERSON] не піклувався про дружину. Проте через постійну агресивну поведінку [PERSON] до неї та дружини була змушена припинити відвідування тітки. Тоді постійно навідувати хвору сестру та доглядати за нею стала позивач, яка часто навідувала сестру вдома, вмивала її, годувала, прибирала в квартирі, купувала ліки. Весь цей час [PERSON] свідомо ухилявся від догляду за хворою дружиною, хоча міг і повинен був про неї піклуватися. Він щодня вживав алкоголь, поводив себе з нею та позивачем грубо, дуже часто кричав на дружину, ображав її. Траплялися випадки і застосування [PERSON] фізичного насилля щодо дружини. Особисто позивач неодноразово бачила синці на тілі сестри, які з`являлися внаслідок застосування до неї побоїв [PERSON] . Але сестра скаржитися на чоловіка відкрито боялася, і тільки тихенько розповідала позивачу про це. Неодноразово траплялися випадки, коли [PERSON] зникав з дому на кілька діб, закриваючи дружину вдома саму, без їжі та води (воду він власноручно перекривав), і вона безпорадна не могла навіть покликати на допомогу. Одного разу навіть позивачу з сусідами довелося викликати поліцію, щоб потрапити через зачинені двері до квартири, де виявили голодну та перелякану сестру позивача. Ця подія відбулася орієнтовно у вересні 2017 року. Наголошує, що оскільки для проникнення до зачиненої квартири викликалася поліція та пожежники, даний випадок повинен бути зафіксований відповідним чином в міському відділенні поліції. З даного приводу адвокат звернулася з адвокатським запитом до Ужгородського МВ НП України в Закарпатській області від 07.09.2018 з проханням надати інформацію про наявність скарг, заяв, звернень від мешканців будинку [ADDRESS] , інших громадян щодо протиправної поведінки [PERSON] та надати копії таких заяв, проте станом на сьогодні жодної відповіді не отримано. Також було надано адвокатський запит голові ОСББ «Декабристів 43» від 07.09.2018, в якому адвокат просила надати інформацію щодо поведінки [PERSON] , його відносин з дружиною та мешканцями будинку, чи потребувала померла сторонньої допомоги та хто її надавав. 13.09.2018 отримано відповідь голови ОСББ [PERSON] , суть якої зводиться до відмови у наданні запитуваної інформації у зв`язку з відсутністю такої інформації, що викликає сумнів, так як всі мешканці будинку, в тому числі й голова ОСББ, добре обізнані про життя подружжя [PERSON] , неодноразово чули крики відповідача тощо. Представник позивача зазначає, що підтвердити ту обставину, що померла сестра позивача знаходилася в безпорадному стані, потребувала допомоги [PERSON] як чоловіка, який міг та повинен був таку допомогу надавати, проте свідомо ухилявся від неї, можуть свідки: племінниця [PERSON] , сусідка [PERSON] та позивач, яка доглядала сестру. Представник позивача зазначає, що позивач після смерті сестри за власні кошти провела обряд поховання, але всіх підтверджуючих документів не зберегла. Підтвердженням того, що організацію обряду поховання сестри та витрати здійснювала позивач, є лист Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №3425/03 від 30.03.2018, адресований позивачу, згідно з яким її просять звернутися для вирішення питання щодо недоотриманої пенсії померлої [PERSON] . Зауважує, що факт того, що позивач несла витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг є наявність у неї довідок про відсутність заборгованості за спожиту електроенергію № [NUMBER] , воду №886, газу №5257, вивіз сміття № [NUMBER] , утримання будинку в розмірі 1650 грн., і в яких хоч і вказано прізвище платника [PERSON] , проте знаходження даних квитанцій та довідок свідчить про оплату саме позивачем за власний рахунок. За життя померла не склала заповіт як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, а тому спадкування всіх її прав та обов`язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Однак, позивач вважає, що [PERSON] , як спадкоємця, необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом з вищенаведених підстав. [PERSON] як чоловік, який був зобов`язаний та міг дбати про дружину, піклуватися про неї, доглядати за нею в зв`язку з безпорадним станом останньої, з огляду на її похилий вік (на день смерті їй було 80 років), протягом останніх років по день смерті дружини від надання такої допомоги свідомо ухилявся, чинив перешкоди іншим особам, які бажали та намагалися допомагати. Таким чином, [PERSON] не надавав допомоги померлій [PERSON] , в той час коли вона перебувала у тяжкому стані та потребувала його допомоги через похилий вік та стан здоров`я, знущався з неї як фізично, так і морально, повинен був та міг надавати допомогу дружині, так як був законним чоловіком померлої та дітей у неї не було. Представник позивача вказує, що [PERSON] , який був чоловіком спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї дружини в період часу, коли вона була непрацездатною, та яка потребувала матеріального забезпечення в зв`язку із численною кількістю тяжких захворювань та їх ускладнень, спричинених похилим віком померлої. Крім того, [PERSON] не приймав участі в догляді за хворою, не цікавився станом її здоров`я, не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже віднісшись до стану здоров`я своєї дружини, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом та неодноразово наражав своїми діями на небезпеку її життя та здоров`я та не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення обряду поховання [PERSON] , а в останні роки життя дружини не намагався створити для неї хоча б мінімальних побутових умов. З огляду на викладене , представник позивача вважає, що на підставі ст. 1224 ЦК України, [PERSON] , як спадкоємця першої черги за законом, необхідно усунути від права на спадкування спадщини, відкритої після смерті [PERSON] , в зв`язку з свідомим ухиленням від надання допомоги своїй дружині, яка внаслідок хвороби та віку перебувала у безпорадному стані, а також потребувала матеріального утримання саме від [PERSON] , так як своїх дітей вона не мала. На підставі викладеного, представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] , яка є його дружиною, до складу якої ввійшли всі її права та обов`язки, які існували на момент її смерті. Скориставшись своїм правом у відповідності до вимог ЦПК України представником відповідача [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) адвокатом Ільницьким С.М. подано відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що позов є надуманий, безпідставний, не підтверджений жодним доказом, ініційований позивачем (спадкоємцем другої черги) виключно для того, щоб спадкоємець [PERSON] (спадкоємець першої черги), доки відбуваються судові процеси, не зміг оформити спадщину та змусити відповідача до переговорів з метою отримання безпідставної грошової компенсації за половину квартири. Зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів про те, що померла [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані. Навпаки, із справи вбачається, що [PERSON] був пенсіонером, перебуваючи у понад як вісімдесятирічному віці сам хворів та потребував допомоги. Представник відповідача вважає, що стороною позивача не доведено сукупність всіх обставин стосовно відповідача, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. На підставі викладеного, представник позивача просить відмовити у позові та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Позиція сторін справи: Представник позивача [PERSON] адвокат Учарова Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та з врахуванням того, що [PERSON] є правонаступником відповідача [PERSON] просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вказала на те, що позивач спостерігала жорстоке поводження [PERSON] до сестри [PERSON] , не надавав їй допомоги , хоча міг. Заперечила проти стягнення з позивача витрат на правничу допомогу , вказала, що позивач вправі звернутись до суду за захистом порушених прав. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ільницький С.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позов. Представник адвокат Ільницький С.М. у судовому засіданні вказав, що вислови представника позивача є голослівними , не підтверджені жодними доказами. [PERSON] сам потребував допомоги , так як був у похилому віці. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000,00 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що була сусідкою [PERSON] та підтвердила, що [PERSON] була хвора , мала проблеми з пам`яттю, бродила по місту, її працівники поліції привозили. [PERSON] та її чоловік робили неспокій , фекалії виливали з балкону, обидва були похилого віку. [PERSON] потребувала сторонньої допомоги , сестри її приносилі їй їжу. Вказала, що [PERSON] не міг надавати дружині сторонньої допомоги, так як сам потребував стронньої допомоги, не пускав додому її сестер , ходив на ринок за продуктами. [PERSON] була ходяча, виходила в місто у нічній сорочці . Заяви, клопотання сторін: 18.11.2019 представником відповідача [PERSON] адвокатом Ільницьким С.М. подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 20.11.2019 представником відповідача [PERSON] адвокатом Ільницьким С.М. подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із смертю відповідача [PERSON] 26.04.2023 надійшла відповідь від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Савко О.В. від 26.04.2023 №10/01-16, наданою на запит суду; 26.10.2023 представником відповідача [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) адвокатом Ільницьким С.М. подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 28.11.2023 представником відповідача [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) адвокатом Ільницьким С.М. подано до суду відзив на позовну заяву. 29.03.2024 надійшла відповідь від Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції листом від 23.03.2024 №5390/106/25/10/01-2024 В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 07.02.2019 ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 27.04.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] 12.12.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та постановлено викликати в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та постановлено: витребувати від Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області інформацію про наявність скарг, заяв, звернень мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , щодо протиправної поведінки [PERSON] та копії таких звернень; витребувати від адміністрації УМЦ ПМСД інформацію про стан здоров`я померлої [INFO] [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , в останні роки життя, чи потребувала сторонньої допомоги та хто саме надавав таку допомогу, чи міг за станом здоров`я надавати допомогу чоловік померлої [PERSON] . Заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, покази свідка [PERSON] , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною п`ятою даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а частиною шостою, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сестрою [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2018 (а.с. 8). Паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 22.08.2002 Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області, встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Верхня Визниця Мукачівського району Закарпатської області. Відповідно до запису у паспорті про її сімейний стан 27.07.1973 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , 1937 року народження (а.с. 9). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: свідоцтвом про народження [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] від 01.06.1946, згідно з яким її матір`ю записана [PERSON] , а батьком [PERSON] ; свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , згідно з яким 18.03.1967 [PERSON] одружився з [PERSON] , після реєстрації одруження останній присвоєно прізвище [PERSON] ; відповідно до архівної довідки №Д-1764/01-33 від 20.06.2018, виданої Державним архівом Закарпатської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в книгу реєстрації актів записів про народження с. Верхня Визниця Мукачівського району внесено відповідний запис №85 від 30.05.1938, батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 12-14). Після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. відкрито спадкову справу за №15/2018. Згідно з даними спадкової справи, подано заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] : сестрою померлої [PERSON] , [INFO] ; чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса «Про склад спадкоємців по спадковій справі №15/2018 після смерті [PERSON] » за вих. №132/02-14 від 05.09.2018 (а.с. 17). Факт заведення приватним нотаріусом спадкової справи №15/2018 від 21.05.2018 після смерті [PERSON] також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 18). Згідно з довідкою від 02.02.2018 №2/18, виданою [PERSON] головою ОСББ «Декабристів 43» [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала в м. Ужгород і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на момент смерті [INFO] проживала разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Також представником позивача до позовної заяви долучено копії наступних документів: квитанції №0260140045 ПАТ «Комінвестбанк» від 01.02.2018 про оплату [PERSON] на рахунок ОСББ «Декабристів 43» боргу за утримання будинку та прибудинкової території; довідки №23, виданої Ужгородським МРЕМ Енергозбут споживачу [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що станом на 01.01.2018 заборгованість за спожиту електричну енергію та актам відсутня; довідки №886, виданої 24.01.2018 р. КП «Водоканал м. Ужгорода» [PERSON] , про те, що боргу за місцем поживання немає; довідки 5257 про розмір платежів за використання природного газу за січень 2018, виданої ПАТ «Закарпатгаз» [PERSON] ; довідки 455 від 24.01.2018, виданої ТОВ «АВЕ Ужгород» [PERSON] про розрахунок станом на 01.01.2018; виписки з історії хвороби №942 [PERSON] від 01.09.2017 (а.с. 20-23). Як встановлено судом, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.07.2019 (а.с. 52). Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Савко О.В. від 26.04.2023 №10/01-16, наданою на запит суду, спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] є його донька [PERSON] , [INFO] (спадкова справа №4/2019). На виконання вимог ухвали суду від 12.12.2023 про витребування доказів Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції листом від 23.03.2024 №5390/106/25/10/01-2024 повідомлено, що згідно з даними Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку прийняття та реєстрації заяв і повідомлень) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції, заяв, скарг чи звернень мешканців будинку [ADDRESS] , громадян: [PERSON] та [PERSON] щодо протиправної поведінки [PERSON] не надходило. На виконання вимог ухвали суду від 12.12.2023 про витребування доказів КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» 25.04.2024 повідомлено, що надати інформацію про стан здоров`я [PERSON] , яка померла [INFO] , не представляється можливим, у зв`язку з тим, що на підстав пункту 27 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом МОЗ України №110 від 14.02.2012, термін зберігання амбулаторної карти [PERSON] закінчився. Відтак, відсутні відомості про осіб, які надавали чи могли надавати їй сторонню допомогу. Нормативно-правове обґрунтування : Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями\~1216\~та\~1217\~ЦК\~України\~встановлено,\~що \~спадкуванням\~є\~перехід\~прав\~та \~обов`язків (спадщини)\~від \~фізичної\~особи,\~яка\~померла\~ (спадкодавця),\~до\~інших\~осіб\~(спадкоємців),\~спадкування\~ здійснюється\~за\~заповітом\~або\~за\~законом. Згідно\~з\~ч.1\~ст.\~1218\~ЦК\~України\~до \~складу\~ спадщини\~входять\~усі\~права\~та\~обов`язки,\~що\~ належали \~спадкодавцеві\~на\~момент\~відкриття\~спадщини\~і\~не\~припинилися\~внаслідок\~його\~смерті.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За\~своє\~життя\~спадкодавець\~заповіту\~не\~склав,\~а\~тому\~відповідно\~до\~ст.\~1233\~ЦК\~України\~право\~на\~ спадкування\~за\~законом\~одержують\~особи,\~визначені\~у\~статтях\~1261-1265\~ЦК\~України. Статтею\~1258\~ЦК\~України\~визначено,\~\~що\~спадкоємці \~за\~законом\~одержують\~\~право\~на\~ спадщину\~ почергово,\~кожна\~наступна\~черга\~спадкоємців\~за\~законом\~одержує\~право\~на \~спадкування\~у\~ разі\~ відсутності\~ спадкоємців\~попередньої\~черги,\~усунення\~їх\~від\~права\~на \~спадкування,\~ неприйняття\~ ними\~спадщини\~або відмови\~від\~її\~прийняття,\~крім\~випадків,\~встановлених\~статтею\~1259\~ЦК\~України.\~ Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець [PERSON] потребувала допомоги саме від [PERSON] , а останній, своєю чергою, умисно ухилявся від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення його від права на спадкування. При цьому судом умисної винної поведінки [PERSON] [INFO] , який сам був особою похилого вику, під час розгляду справи не встановлено. Також не підтвердилися доводи позивача про ухилення [PERSON] від надання допомоги [PERSON] і що така допомога потрібна саме від нього. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 156/1111/20 (провадження № 61-10814св22). Отримані під час розгляду справи показання свідка [PERSON] не можуть бути єдиною та безумовною підставою для задоволення позову. Водночас свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] не міг надавати дружині сторонньої допомоги, так як він сам потребував сторонньої допомоги, обоє були похилого віку. Наявні у матеріалах справи документи не підтверджують ні факту безпорадного стану [PERSON] , ні умисного ухилення [PERSON] від надання їй допомоги, які були би підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . При цьому суд враховує, що станом на момент смерті спадкодавця [PERSON] її чоловік [PERSON] був особою похилого віку (мав вісімдесят років), тобто був пенсіонером та в силу свого віку сам потребував допомоги. Отже, в ході судового розгляду справи судом не встановлено ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, її безпорадного стану. Крім того, позивач не навела переконливих доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме [PERSON] . Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням всіх обставин справи, беручи до уваги вимоги статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень,\~виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Щодо розподілу судових витрат: Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Між відповідачем [PERSON] та адвокатом Ільницьким С.М. укладено договір про надання правничої допомоги від 26.10.2023. Відповідно до п. 4.1 розділу 4 договору про надання правничої допомоги за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар по домовленості сторін. Згідно з описом наданих адвокатом послуг згідно з укладеним із клієнтом [PERSON] договором від 26.10.2023 про надання правничої допомоги вартість роботи за надання правничої допомоги складає 15000,00 грн., з яких: вивчення наданих клієнтом документів (4 год., вартість 1 год. 500,00 грн.) вартість роботи 2000 грн.; перегляд законодавчої бази (4 год., вартість 1 год. 500,00 грн.) вартість роботи 2000,00 грн.; надання консультацій клієнту (4 год., вартість 1 год. 500,00 грн.) вартість роботи 2000,00 грн.; пошук і вивчення судової практики (2 год., вартість 1 год. 500,00 грн.) вартість роботи 1000,00 грн.; підготовка заяв по суті справи (8 год., вартість 1 год. 500,00 грн.) вартість роботи 4000,00 грн.; участь у судових засіданнях (8 год., вартість 1 год. 500,00 грн.) вартість роботи 4000,00 грн.; всього 30 год. Квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 26.10.2023 підтверджується прийняття адвокатом Ільницьким С.М. від [PERSON] на підставі договору від 26.10.2023 15000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з пунктом другим частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до пунктів першого, другого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, пункт 269). Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача у справі був адвокат Ільницький С.М., який діяв на підставі ордеру серії АО №1099340 та договору про надання правничої допомоги від 26.10.2023. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідача надав: опис наданих адвокатом послуг згідно з укладеним із клієнтом [PERSON] договором від 26.10.2023 про надання правничої допомоги; квитанцію до прибуткового касового ордера №5 від 26.10.2023. Будь-яких доказів на підтвердження неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу позивач суду не надавала, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляла. У зв`язку з відсутністю відповідної заяви судом не здійснюється перевірка співмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу. В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. \~ \~Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З огляду на наведене та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що з позивача на користь [PERSON] підлягає стягненню 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджено документально.

Outcome: approved