Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в якому позивач просив суд стягнути з [PERSON] борг за утримання, проведення ремонту та облаштування квартири у сумі 257 006 гривень 59 копійок., борг за оплату та організацію поховання її матері - [PERSON] , у сумі 22 279 гривень 41 копійок, моральну шкоду у сумі 10 000 гривень 00 копійок, понесені судові витрати, що пов?язані з розглядом цієї справи. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 вересня 2011 року, [PERSON] стала власником частини квартири [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.09.2011 року та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Також звертає увагу суду на те, що на підставі договору дарування від 13 жовтня 2011 року, він також є власником частки квартири [ADDRESS] . Зазначає, що оскільки вони з відповідачем є власниками та користувачами по частці однієї квартири кожний, в якій зареєстровано їхнє постійне місце проживання, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у жилому приміщенні осіб № 41-47685-ф/л від 27.03.2023 року, вони повинні сплачувати в такій же пропорції і комунальні платежі по квартирі, утримувати вказану квартиру та сплачувати за утримання прилеглої території будинку в якому знаходиться квартира. Зазначає, що він починаючи з 2011 року самостійно сплачує всі комунальні платежі за вказаною квартирою про що не одноразово сповіщав відповідача для отримання від неї компенсації витрат за утримання її частки квартири. Але, не зважаючи на його сповіщення, відповідачем ні разу не було повернуто частини понесених позивачем витрат з оплати комунальних платежів, компенсації ремонтних робіт, придбання меблів в квартиру та оплати утримання прибудинкової території. Також, відповідачем до цього часу не повернуто йому гроші за оплату та організацію поховання її матері - [PERSON] , які вона зобов?язалась повернути, що становить суму у розмірі 22 279 (двадцять дві тисячі двісті сімдесят дев?ять) гривень 41 копійок. Зокрема позивач вказує на те, що внаслідок тривалого ухилення відповідача від виконання свого особистого зобов?язання та повернення моїх витрачених особистих коштів на потреби в тому числі і самого відповідача, завдало мені моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, нервовому стресі, тривозі за своє подальше матеріальне становище, своє здоров?я, моральних стражданнях та переживаннях, відтак заподіяну йому відповідачем моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 гривень. Відповідно до вищезазначених обставин позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.95) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог. (а.с.109) Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник звернулася до суду із заявою, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розглду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином за місцем реєстрації, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду міста Одеси. Відзив у визначений судом строк відповідач не подала, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~та ухвалити заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч. 1 та 2\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно\~ст. 57 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 та 2\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 вересня 2011 року, відповідач [PERSON] стала власником частини квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.09.2011 року та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с. 14,15) Встановлено, що на підставі договору дарування від 13 жовтня 2011 року та згідно витягу № 31825595 про державну реєстрацію прав, позивач також є власником частки квартири [ADDRESS] . (а.с.16,17) З довідки про зареєстрованих у жилому приміщенні осіб № 41-47685-ф/л від 27.03.2023 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 18) Окрім того, [PERSON] не сплачує за комунальні послуги, а також не приймає участі в утриманні належного стану квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] вимушений був самостійно зробити поточний ремонт в квартирі та за весь період перебування співвласниками вищевказаної квартири, позивачем витрачено на оплату комунальних послуг, утримання прибудинкової території, проведення будівельно-ремонтних робіт в квартирі та придбання і установку ПВХ вікон, дверей, балкону, придбання меблів, побутової техніки для загального користування на суму у розмірі 491 734 (чотириста дев?яносто одна тисяча сімсот тридцять чотири) гривень 17 копійок, з яких частину вказаної суми, тобто 245\~867,09 грн. відповідач повинна була компенсувати. Зазначені витрати підтверджуються квитанціями про оплату, роздруківкою з банку, накладними на придбання та проведення будівельно-ремонтних робіт. (а.с.23-86) З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу користування та утримання домоволодіння, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, що регулюється, зокрема, Житловим кодексом України від 30.06.1983 №5464-Х(даліЖК України) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII. Відповідно дост. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 360 ЦК України\~встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно достатті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далівласник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у ч. 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідност. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника коштів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу за утримання, проведення ремонту та облаштування квартири та оплати комунальних послуг та зазначає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти, відповідно до розміру частки у спільній частковій власності за утримання квартири, проведення ремонту та облаштування квартири та оплачені комунальні послуги у сумі 245 867 гривень 08 копійок, оскільки сам позивач зазначав, що за весь період перебування співвласниками з відповідачем квартири, позивачем витрачено на оплату комунальних послуг, утримання прибудинкової території, проведення будівельно-ремонтних робіт в квартирі та придбання і установку ПВХ вікон, дверей, балкону, придбання меблів, побутової техніки для загального користування на суму у розмірі 491\~734 гривень 17 копійок, а отже 491\~734,17 : 2 = 245\~867,09 грн.. Відповідно до свідоцтва про смерть від 21.03.2012 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис 2875, померла [PERSON] 21 березня 2012 року. (а.с. 87) [PERSON] також здійснив оплату та організацію поховання матері відповідача [PERSON] , що становить суму у розмірі 22 279 (двадцять дві тисячі двісті сімдесят дев?ять) гривень 41 копійок, що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 137388 від 21.03.2012 року, квитанціями, накладними про оплату.(а.с. 88, 89,90) Згідно\~статті 172 СК України\~дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Згідно із п.24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.03.1992\~№6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» передбачено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до ст.12\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , то витрати на поховання матері у розмірі 22\~279\~(двадцять\~дві тисячі\~двісті сімдесят\~дев?ять)\~гривень 41\~копійок має вішкодувати позивачу саме відповідач. Зокрема позивачем було надано до суду всі відповідно докази того, що він здійснив організацію поховання. Згідно із вимогами статті 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статті 23\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23\~ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК Українита змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.". У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18) зазначено, що "тлумачення положень статей 11 та 23\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.". Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі №766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначає, що підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди у даній справі є тривале ухилення відповідача від виконання свого особистого зобов?язання та повернення його витрачених особистих коштів на потреби в тому числі і самого відповідача, завдало йому моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, нервовому стресі, тривозі за своє подальше матеріальне становище, своє здоров?я, моральних стражданнях та переживаннях. Тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. та вважає, що дана суму є розумною та справедливою. Позивачем понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~892,90 гривень, які, відповідно до ст. 141 ЦПК України, також слід стягнути на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial