Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 13.02.2023 року позивач [PERSON] \~звернулася до суду із позовом до\~ [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яким просила: - визнати що квартира [ADDRESS] , загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., зареєстрована 15.06.2022 року за [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , та здійснити її поділ наступним шляхом: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.; В обґрунтування позовних вимог, позивач\~ [PERSON] зазначила що 01 листопада 2014 року між нею [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. До реєстрації шлюбу, вони з відповідачем проживали два роки в квартирі по [ADDRESS] , яка належала бабусі відповідача, а після її смерті [INFO] квартира перейшла у власність відповідачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивач переїхала у вказану квартиру за пропозицією [PERSON] у 2012 році. У вказаній квартирі вони проживали вісім років, а саме з 2012 по 2019 роки. В період шлюбу, 29 грудня 2016 року, за договором про пайову участь в будівництві житла № 9А/106 сторони за спільні кошти придбали майнові права на квартиру [ADDRESS] на 15 поверсі, яка складається з двох житлових кімнат за вказаним в договорі мкр. III-4-1 ж/ [ADDRESS] . За усною домовленістю, договір було укладено на [PERSON] . За набуте спірне майно, сторони частками сплатили 970\~421 грн., в еквіваленті 35\~224 долари США, по курсу валют на день оплати рахунку. Будівництво будинку було закінчено в кінці 2018 році, в цей час сторони продовжували проживати в квартирі бабусі відповідача по [ADDRESS] . В шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] . Зробивши ремонт в новобудові восени 2019 року, сторони переїхали до нового житла, а саме в квартиру [ADDRESS] . 15.06.2022 року знаходячись у законному шлюбі відповідач зареєстрував право власності на квартиру за собою. 07.07.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Спільний син [PERSON] залишився проживати разом із позивачем, на її утриманні. Відповідач не відмовляється від сина, іноді сплачує за садочок, але всі платежі щодо забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та лікування несе позивачка. Харчування, одяг, взуття, іграшки для фізичного, духовного та морального розвитку дитини, також на повному матеріальному забезпеченні позивача. Тому, при вирішенні спору про поділ майна подружжя, позивач вважає справедливим застосувати норму ст. 70 Сімейного кодексу України, згідно з якою суд може відступити від принципу рівності часток подружжя. 27.07.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , яким просив: - визнати квартиру [ADDRESS] його особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог, позивач\~за зустрічним [PERSON] зазначив, що у віці 13 років він набув правового статусу інваліда дитинства. Починаючи з 1991 року йому була призначена пенсія по інвалідності, яку він отримує по теперішній час. З 2005 року він був офіційно працевлаштований на різних посадах в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, та одержував доходи від заробітної плати. Крім того, з дитинства йому постійно надавали грошову допомогу батьки, бабусі, дідусі та інші родичі, у зв`язку із чим він мав можливість заощаджувати грошові кошти. Житлом його родина була забезпечена, що надавало йому можливість не витрачати грошові кошти на оренду житла та оплату комунальних послуг. Тобто, до реєстрації шлюбу, [PERSON] мав особисті заощадження, які накопичував з 1991 року у вигляді грошових коштів виплачених йому як пенсія по інвалідності, загалом за 23 роки сумарних виплат, та тих, які він накопичував з 2005 року у вигляді грошових коштів, виплачених йому як заробітна плата за місцем працевлаштування, загалом за 9 років сумарних виплат. Після реєстрації шлюбу з відповідачкою, сторони постійно проживали в кв. [ADDRESS] , яка була зареєстрована на праві приватної власності на належала бабусі [PERSON] [PERSON] , яка на той час вже більше 10 років проживала постійно у Федеративній республіці Німеччина. У 2016 році бабуся [PERSON] вирішила повернутися з Німеччини додому, до належної їй на праві приватної власності квартири, а тому вирішила придбати ще одну квартиру у новобудові, оскільки не бажала проживати спільно з онуком та його сім`єю. У зв`язку із цим, бабуся передавала [PERSON] декілька разів кошти, необхідні для сплати пайового внеску, а [PERSON] накопичував протягом 2016-2017 років. За спільною домовленістю між [PERSON] та бабусею [PERSON] , договір про пайову участь у будівництві житла оформили на [PERSON] . В подальшому, за рахунок грошових коштів, які [PERSON] одержав від бабусі, та частково за рахунок грошових коштів накопичених них протягом 1991-2014 років, він особисто оплатив в повному обсязі пайовий внесок за договором про пайову участь у будівництві житла № 9А/106 від 29 грудня 2016 року у загальній сумі 968898грн.90коп., що підтверджується квитанцією №4541553 від 29.12.2016 року та квитанцією № 4615525 від 02.02.2017 року. Відповідач [PERSON] жодної участі у будівництві нового житла не приймала, ніде ніколи не працювала, та постійно перебувала на утриманні [PERSON] . Зі змісту п.5.4 договору про пайову участь у будівництві житла № 9А/106 від 29.12.2016 року вбачається, що подружжя відносить до кола третіх осіб, яким заборонено передавати права та обов`язки за цим договором на підставі пункту 9.3 зазначеного договору про пайову участь у будівництві житла №9А/106 від 29.12.2016 року. Тому, [PERSON] не має достатніх правових підстав для набуття жодних прав на вказану новозбудовану квартиру. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2023 року поновлено [PERSON] строк подання зустрічного позову у цивільній справі. Прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Шевчука В.М. про витребування доказів; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за період з 01 квітня 2005 року по 01 липня 2023 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: за клопотаннями [PERSON] та його адвоката Шевчук В.М. про відкладення розгляду справи; у зв`язку із викликом свідків; у зв`язку із витребуванням доказів. ІІІ. Позиції сторін. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , з`явившись до судового засідання, підтримала свій позов, просила його задовольнити, та не визнала зустрічний позов [PERSON] , просила відмовити у його задоволенні. Надала пояснення аналогічні викладеним у своєму позові. Додатково пояснила, що вони познайомилися у 2008 році, з 2012 року первісно проживали в квартирі бабусі [PERSON] , яка мешкала в Німеччині, коли вона поверталась з Німеччини, то вони переїжджали до іншої квартири. За весь час, бабуся [PERSON] приїжджала 4-5 разів, подарунки не привозила. Гроші в її присутності, бабуся [PERSON] не передавала. Між [PERSON] та його бабусею не було гарних відносин. Коли [PERSON] хворів, то бабуся 1 або два рази передавала 200 доларів США. У подружжя були заощадження, які використовувалися для лікування [PERSON] , а також на процедуру штучного запліднення. У грудні 2016 року, коли підписували договір купівлі-продажу майнових прав, вона надавала свою згоду на його укладення. Грошові кошти на купівлю квартири [ADDRESS] бабуся [PERSON] не надавала, насправді кошти на купівлю наведеної квартири були позичені подружжям у подруги [PERSON] . Після народження дитини, позивач просила орендувати іншу квартиру, однак було прийнято рішення, що вони будуть тимчасово проживати у її батьків, в м. Южне, Костянтин приїжджав в м. Южне іноді, на вихідні, іноді на пару годин. Позивач бачила, що їх стосунки погіршилися, коли вона поїхала жити до батьків. Потім, вони проживали разом, в спірній квартирі. Чоловік лікувався, вона його підтримувала. Коли почалася війна, то 12.03.2022 року [PERSON] вивіз їх на кордон з [PERSON] , вона домовилась із друзями, та проживала у Німеччині. Сім`я розпалася, оскільки [PERSON] пішов із сім`ї, а пізніше фактично створив умови за яких [PERSON] була вимушена виїхати з квартири. Аліменти на спільну дитину [PERSON] не сплачував, до подачі позову до суду, протягом певного періоду часу, тому позивачка вважає що суд повинен відступити від рівності часток у спільному майні, та визнати за нею право власності на 2/3 частки в майні. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Козирєва Н.В., з`явившись до судового засідання, просила задовольнити позов [PERSON] , та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Надала пояснення аналогічні викладеним у первісному позові. Додатково зазначила, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2012 році, та за спільні кошти були придбані майнові права. Після розірвання шлюбу позивачка з сином до спільного майна не має жодного відношення, відповідач [PERSON] одноособово розпоряджається спільним майном. Позовною вимогою є вимога про визнання права власності на 2/3 частки у спірній квартирі, на підставі ч.2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки доданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що відповідач приймає помірну участь в утриманні своєї дитини. Докази говорять про те, що дитину матеріально утримує мати, а саме: одяг, взуття, їжа, ліки, дитячий садок. Відповідач ухилявся від утримання дитини до часу подачі позовної заяви, що підтверджується наявними в матеріалах справи чеками за 17.12.2022 рік. Пів року [PERSON] не надавав коштів на утримання дитини, та почав перераховувати кошти після подач до суду позову, хоча і цих коштів не вистачає, оскільки садочок коштує біля 10\~000 грн на місяць, комунальні послуги за квартиру 3000 грн. Ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] , який пішов з сім`ї. [PERSON] було дозволено проживати з сином в квартирі з червня 2022 року, вона сплачувала комунальні послуги, до липня 2023 року, поки [PERSON] її не виселив. Наразі в спірній квартирі проживає [PERSON] , комунальні послуги не сплачує, борг складає більше 25\~000 грн. Зустрічний позов складений з суперечливих підстав. З однієї сторони позивач зазначає, що кошти на квартиру він збирав з дитинства, це і пенсія, і особисті заощадження, а з другої сторони зазначає, що кошти на квартиру йому надсилала бабуся з Німеччини. Окрім квартири, відповідач проходив у зазначений період часу складне лікування, вартістю 300\~000 грн. Саме в цей період куплено транспортний засіб за 1\~282\~000 грн., зареєстрований на свідка [PERSON] , та переоформлено у подальшому на [PERSON] . В період шлюбу проводилась також процедура ЕКО, офіційна ціна якої склала 250\~000 грн. Заява співмешканця бабусі [PERSON] не є належним доказом по справі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази тому, що він проживав з бабусею; немає доказів набуття нині покійною таких заощаджень; яким чином і скільки разів привезені кошти в Україну декларувалися; нотаріально завірені посвідчення не належним доказом по справі. Також, у зустрічному позові позивач зазначає, що бабуся яка проживала у Німеччині переказали кошти в іноземній валюті у розмірі 60\~000 доларів США, однак ним не доведено, що ці грошові кошти були передані йому в дар зі сплатою податку на доходи фізичних осіб. При вирішенні спору передбачено застосування законодавства України, а саме ч.5 ст. 719 ЦК України, згідно якої договір дарування валютних цінностей в розмірі 60\~000 доларів США повинен укладатися у письмовій формі, та підлягати нотаріальному посвідченню. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , з`явившись до судового засідання, не визнав позовні вимоги [PERSON] , просив відмовити у їх задоволенні та підтримав вимоги зустрічного позову, просив задовольнити зустрічний позов. Надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові. Додатково пояснив, що він сирота, інвалід 2 групи, у нього із бабусею [PERSON] були добрі стосунки, вона все життя йому допомагала. Приїжджаючи приблизно двічі на рік з Німеччини, з 1990 року, вона привозила грошові кошти. Він не повідомляв [PERSON] про те, що бабуся привозила грошові кошти, оскільки це його особиста справа, і він не зобов`язаний був їй про це повідомляти. [PERSON] перебувала на його утриманні. Дитині він завжди допомагав, одягав дитину, сплачує аліменти. У 2022 році на дитину він давав і 10\~000 грн., і 14\~000 грн. З березня 2023 року щомісяця перераховує по 5000 грн. Грошові кошти, які він давав на дитину, не йшли на дитину, тому він хвилюється, що якщо щось з ним станеться, то з його дитиною буде невідомо що. Він хвилюється, що [PERSON] все витратить, а він має бажання залишити спірну квартиру дитині. Квартира [ADDRESS] є його особистим майном, що підтверджується афідевітом, відомостями з Пенсійного фонду, отриманням ним заробітної плати, показами свідків. Оплату за квартиру він вносив двома платежами: 551000 грн. (29.12.2016 року) та 417\~898,90 грн (02.02.2017 року). Остаточна вартість квартири склала 968\~898,90 грн., оскільки корегували площу квартири. Він все своє життя працює, і спірна квартира придбана виключно за його особисті кошти, як заощаджені, так і передані бабусею. Із переданих бабусею 60\~000 доларів США не всі пішли на купівлю квартири. Бабуся коли приїжджала з Німеччини, то привозила по 7-8 тисяч доларів США, ці кошти не потрібно було декларувати. Він платив за квартиру, за утримання квартири, він думає за дитину, і бажає щоб все його майно залишилось його дитині, а його колишня дружина не мала жодного відношення до цього майна. Коли він пішов з сім`ї, то залишив достатньо грошових коштів, також передавав грошові кошти готівкою. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Шевчук В.М., з`явившись до судового засідання, просив відмовити у задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічний позов. Надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові. Додатково зазначив, що правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки спірної квартири, взагалі відсутні, [PERSON] сплачував та сплачує аліменти, допомагає дитині. Також, відсутні правові підстави для визнання зазначеної квартири майном подружжя, оскільки право власності на квартиру набувалося за особисті кошти [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, зокрема: афідевітом, показами свідків, іншими доказами. Також, адвокат Шевчук В.М. звернув увагу суду на постанову КЦС від 03.06.2024 року у справі №712/3590/22, зауважив на тому, що оскільки [PERSON] не надавала свою згоду на укладення договору про пайову участь, то вона і не має прав на квартиру, яка є особистою приватною власністю [PERSON] . Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, будучи приведеним до присяги, надав наступні пояснення. З [PERSON] він дружить 30 років. [PERSON] його племінниця. Свідок був знайомий із бабусею [PERSON] , вона кожного літа приїжджала до Одеси, пересилала [PERSON] подарунки, гроші. Бабуся любила [PERSON] . Також, він їздив до бабусі у Німеччину, свідок бачив спільні фотографії, з Німеччини бабуся передавала аудіокасети. Коли бабуся була в Одесі, свідок разом із [PERSON] приносили їй на квартиру фрукти, відвідували На спірну квартиру кошти надала бабуся [PERSON] , про що свідку відомо зі слів [PERSON] . Бабуся пересилала кошти на життя, гроші передавала, посилки. Які суми грошових коштів передавала бабуся, свідок відповісти не зміг, однак зазначив що вона постійно допомагала. Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, будучи приведеною до присяги, надала наступні пояснення. Вона знає [PERSON] та його бабусю з 1970 року. Бабуся все своє життя допомагала [PERSON] , у 2018 році вона хотіла приїхати з Німеччини, та купити йому квартиру. Вона приїжджала десь один, два рази на рік, у травні та вересні. [PERSON] ходив у Сбербанк, акумулювали пенсію. Бабуся залишала грошові кошти у свідка, коли приїжджала. З 1992 року вона приїжджала та привозила гроші. У Німеччині бабуся працювала на різних роботах. Бабуся привозила і 5 тис доларів США, і 2 тисячі доларів США, і 4 тисячі доларів США, частину залишала у свідка, частину віддавала [PERSON] , у тому числі на квартиру. У [PERSON] були гарні стосунки із бабусею. Яку конкретну кількість привозила грошових коштів бабуся, та коли, яку конкретну суму передавала [PERSON] , свідок не змогла сказати. Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, будучи приведеною до присяги, надала наступні пояснення. Вона являється матір`ю [PERSON] , та тещою [PERSON] . Із зятем у неї були душевні та теплі відносини, які базувалися на довірі, на свідка навіть було оформлено його автомобіль. Вони прийняли його як сина. Після [PERSON] у сторін дитини, зять зателефонував та просив свідка, щоб вона умовила [PERSON] , переїхати проживати на певний час до них, у м. Южне. Вони жили разом у 2019 році, десь пів року, після пологів [PERSON] . Після ремонту в квартирі [ADDRESS] , подружжя в`їхало в квартиру. У 2020 році сталася пожежа, і знову проживали у свідка у м. Южне, потім знову виїхали в квартиру на [ADDRESS] . Свідок допомагала, періодично приїжджаючи в квартиру на [ADDRESS] . Із бабусею [PERSON] свідок була знайома, [PERSON] зі своєю бабусею були у не гарних відносинах, оскільки бабуся любила себе більше ніж онука [PERSON] . Свідок не чула, щоб бабуся фінансово допомагала [PERSON] . Бабуся проживала у Німеччині, у гуртожитку, спільно з якимось чоловіком. Гроші на квартиру, зі слів [PERSON] та Ані, вони позичали у своїх друзів. Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, на виконання вимог ч.1 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову\~ [PERSON] , та відмову у задоволенні позову [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 01 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що було складено актовий запис № 2870. Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року, справа №522/4599/22, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору про пайову участь у будівництві житла №9А/106 від 29.12.2016 року, укладеного із ТОВ «Промислово-будівельна група «Інтобуд», [PERSON] зобов`язується прийняти участь у будівництві житлового будинку [ADDRESS] . Адреса житлового будинку являється будівельною. Будівельна адреса приміщення: квартира під [ADDRESS] . Орієнтовний строк закінчення будівництва житлового будинку складає 30 грудня 2017 року. На виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором, [PERSON] зобов`язується перерахувати на поточний рахунок підприємства або внести в касу підприємства у строк не пізніше 30.01.2017 року, суму в розмірі 970\~421 грн. Згідно квитанції № 4541553 від 29.12.2016 року, [PERSON] сплатив 551\~000, 00 грн. на користь ТОВ Промислово-будівельна група «Інтобуд», в якості пайового внеску, згідно пайового договору №9а/106 від 29.12.2016. Згідно квитанції № 4615525 від 02.02.2017 року, [PERSON] сплатив 417\~898, 90 грн. на користь ТОВ Промислово-будівельна група «Інтобуд», в якості пайового внеску, згідно пайового договору №9а/106 від 29.12.2016. 15.06.2022 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальна площа: 81,2 кв.м., житлова площа: 40,1 кв.м. Підстава для державної реєстрації: договір про пайову участь в будівництві житла, серія та номер: 9А/106, виданий 29.12.2016, видавник: ТОВ «Промислово-будівельна група «ІНТОБУД» та [PERSON] ; додаток до договору №9А/106 про пайову участь в будівництві житла від 29 грудня 2016 року, серія та номер: 1, виданий 29.12.2016, видавник: ТОВ «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» ТА [PERSON] ; додаткова угода до договору про пайову участь в будівництві житла № 9А/106 від 29.12.2016р., серія та номер: б/н, виданий 15.02.2019, видавник: ТОВ «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» та [PERSON] ; акт прийому-передачі приміщення по договору про пайову участь в будівництві житла №9А/106 від 29.12.2016 року, серія та номер: б/н, виданий 15.02.2019, видавник: ТОВ «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» та [PERSON] . Це підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрація права власності, індексний номер витягу: 303052982 від 20.06.2022 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 320046307 від 12.01.2023. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 320046307 від 12.01.2023, відсутні відомості реєстрації права власності на майно за [PERSON] . Наявними в матеріалах справи чеками та платіжними інструкціями підтверджується сплата внесків, комунальних послуг, за адресою: [ADDRESS] , як від імені [PERSON] , так і від імені [PERSON] , а саме: - платник - [PERSON] - дублікат чека, дата здійснення операції 26.08.2022 на суму 1127,95грн; дублікат чека, дата здійснення операції 13.09.2022 на суму 2293,31 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 09.10.2022 на суму 1473,91 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 01.12.2022 на суму 600 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 01.12.2022 на суму 1163,12 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 02.01.2023 на суму 952,15 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 12.01.2023 на суму 1030,80 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 23.01.2023 на суму 351,36 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 07.02.2023 на суму 1391,93 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 23.01.2023 на суму 351,36 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 12.01.2023 на суму 1030,80 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 02.01.2023 на суму 952,15 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 21.12.2022 на суму 1550,00 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 01.12.2022 на суму 600,00 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 01.12.2022 на суму 1163,12 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 09.10.2022 на суму 1473,91 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 06.10.2022 на суму 380 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 15.03.2023 на суму 464,16 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 15.03.2023 на суму 1747,61 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 15.03.2023 на суму 1499,75 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 18.03.2023 на суму 300 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 12.04.2023 на суму 300 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 19.04.2023 на суму 1962,25 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 19.04.2023 на суму 781,36 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 19.04.2023 на суму 519,12 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 27.05.2023 на суму 200 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 26.05.2023 на суму 1462,25 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 05.05.2023 на суму 300 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 20.06.2023 на суму 1095,36 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 20.06.2023 на суму 1497,41 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 14.06.2023 на суму 300 грн; дублікат чека, дата здійснення операції 25.07.2023 на суму 1567,73 грн; - платник - [PERSON] - дублікат чека, дата здійснення операції 24.01.2023 на суму 1086,20 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 23.01.2023 на суму 1086,20 грн; квитанція до платіжної інструкції, дата здійснення операції 02.01.2023 на суму 353,45 грн; Суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України\~та\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~ст. 60 СК України\~свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до ч.1ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За даних обставин, матеріалами справи підтверджується, що кв. [ADDRESS] набута подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу. Відповідно до\~статті 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має.\~Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що, «згідно зі статтею 60 СК України\~майно,\~набуте\~подружжям\~за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один\~з\~них не мав\~з\~поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності\~подружжя. Отже, набуття\~майна\~за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності\~майна подружжя,\~яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття\~майна\~за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності\~майна подружжя\~не спростовано за відсутності належних доказів того, що\~майно\~придбане за особисті кошти\~одного з подружжя,\~таке\~майно\~вважається спільною сумісною\~власністю\~та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними». За даних обставин, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Надаючи правову оцінку зустрічному позову [PERSON] про визнання квартири його особистою приватної власністю, суд дійшов наступних висновків. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Наявні в матеріалах справи докази, виходячи із принципу стандарту доказування «поза розумним сумнівом», дають підстави для висновку, що позивач [PERSON] не довів належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю. У даному випадку, [PERSON] стверджував, що квартира [ADDRESS] була набута за його особисті кошти, зокрема: - за кошти, які були передані йому його бабусею, що він підтверджував афідевітом від 18.10.2023 року, та показами свідків. - за заощадження, які він накопичував із заробітної плати та пенсії по інвалідності, протягом життя; Загальні засади (принципи)\~приватного\~права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Особистою приватною власністю\~дружини, чоловіка є, зокрема:\~майно,\~набуте нею, ним до шлюбу;\~майно,\~набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;\~майно,\~набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому\~особисто. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), на яку посилається [PERSON] в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «За загальним правилом статті 60 СК України\~майно,\~набуте\~подружжям\~за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один\~з\~них не мав\~з\~поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності\~подружжя.\~Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності\~подружжя\~на\~майно,\~яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із\~подружжя\~може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного\~майна\~на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того\~з подружжя,\~який її спростовує». Афідевітом від 18.10.2023 року, засвідчується, що [PERSON] безперервно проживав у м. Берліні у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] , до самого моменту її смерті, яка настала [INFO] в м. Берліні. Єдиним її родичем залишився її онук [PERSON] . Вона неодноразово їздила до нього в Україну і кожного разу привозила кошти для накопичення капіталу з метою придбання нерухомості. Сума грошових коштів, які вона накопичила, чому він був свідком, і привезла до України з метою придбання нерухомості для онука, складала 60\~000 доларів США, У 2016 році онук повідомив про придбання ним квартири, за допомогою переданих бабусею коштів, в м. Одеса, в житловому будинку на стадії будівництва за адресою: [ADDRESS] . Підпис [PERSON] , номер у нотаріальному реєстрі 1442/2023, засвідчено нотаріусом Клаус Гьопкен 18.10.2023 року. Проставлено Апостиль, відповідно до Гаазької конвенції від 05.10.1961 року, підписано нотаріусом Клаус Гьопкен, м. Берлін, Федеративна Республіка Німеччина, засвідчено у м. Берлін 20.10.2023 року, Президентом Земельного суду м. Берлін, за № 9101а Е-F 12066/23. Суд констатує,\~що наданий\~позивачем [PERSON] \~Афідевіт від 18.10.2023 року не є належним та достатнім доказом в підтвердження того, що квартира [ADDRESS] була придбана саме за кошти, надані [PERSON] його бабусею, та прирівнюється судом до пояснень особи. На підставі наведеного Афідевіту від 18.10.2023 року, суд не може встановити дійсні обставини справи, в свою чергу позивач за зустрічним [PERSON] не довів суду, що такі кошти взагалі йому передавались, та що саме за ці кошти було набуто у власність спірну квартиру. Також, матеріали справи не містять жодного доказу тому, що у володінні бабусі [PERSON] були такі кошти. Так само, не є належними, допустимими та достатніми доказами в підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] від його бабусі, саме на купівлю квартири, свідчення свідків, які також у судовому засіданні не змогли зазначити конкретні суми, які передавалися, часовий проміжок передачі грошових коштів, не були прямими свідками передачі грошових коштів, а знають про наведені обставини зі слів інших осіб. Надаючи правову оцінку матеріальному стану сторін по справі, з позиції джерел коштів для набуття у власність спірної квартири, судом встановлено наступне. Згідно довідки за формою ОК-5, Пенсійного Фонду України, відносно застрахованої особи [PERSON] : - наявна інформація щодо страхувальників: Одеський національний університет імені І.І. Мечнікова; Одеський обласний центр зайнятості; Одеське обласне головне управління земельних ресурсів; Головне управління Держкомзему у Одеській області; Департамент комунальної власності Одеської міської ради; Орган державної влади Управління земельних ресурсів у місті Одесі; Одеське міське управління земельних ресурсів; КП «Земельно-кадастрове бюро при Управлінні земельних ресурсів», КП «Право»; - інформація щодо страхування надана за період з 2004 по 2023 рік; - усього за роки з 2004 року по 2017 рік, для пенсії, визначені наступні суми: 2004 рік 853,61 грн; 2005 рік 9051,67 грн; 2006 рік 12608,17 грн; 2007 рік 16126,56 грн; 2008 рік 2700,00 грн; 2009 рік 31237,80 грн; 2010 рік 27842,66 грн; 2011 рік 30267,94 грн; 2012 рік 40944,23 грн; 2013 рік 43849,61 грн; 2014 рік 52298,13 грн; 2015 рік 73774,48 грн; 2016 рік 70369, 65 грн.; січень-лютий 2017 року 10752 грн. Згідно довідки за формою ОК-5, Пенсійного Фонду України, відносно застрахованої особи [PERSON] : - наявна інформація щодо страхувальників: АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», Южненський міський центр зайнятості; Альфа Банк; Акціонерне товариство «Сенс Банк»; Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби; Южненська міська виборча комісія Одеської області; Одеський міський центр зайнятості; Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради; Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів. - інформація щодо страхування надана за період з 2006 по 2022 рік; - усього за роки з 2006 року по 2017 рік, для пенсії, визначені наступні суми: 2006 рік 1594,91 грн; 2007 рік 10295,37 грн; 2008 рік 28824,08 грн; 2009 рік 5429,09 грн; 2010 рік 253,96 грн; 2012 рік 5517,71 грн; 2013 рік 35746,76 грн; 2014 рік 33645,42 грн; У даному випадку, суд наводить інформацію з Пенсійного фонду за період з 2004 по 2017 рік, приймаючи до уваги що остання оплата за Договором пайової участі №9а/106 від 29.12.2016, була здійснена [PERSON] у лютому 2017 року. Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 07.08.2023 року, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні з 29.04.1998 року та отримує пенсію по інвалідності. Суду надано довідку щодо грошових коштів за період з 29.04.1998 по 01.07.2023 року. Загальна сума виплачених коштів складає 308\~738,14 грн. Наданими суду медичним документами підтверджується, що [PERSON] являється інвалідом другої групи з дитинства. Діагноз МСЕК: сталі наслідки перенесеного енцефаліта (1991 рік). Це підтверджується Випискою із Акта огляду МСЕК №029913. Згідно Виписного епікризу ІБ 5717/2966 [PERSON] перебував на лікуванні з 24.11.2014 по 15.12.2014 роки у хірургічному відділенні, з приводу діагноза: ср.лівої нирки рТ1вNOMO G2 Ст1. Клгр III. Посттравматична енцефалопатія 2ст. Епілептіформний синдром, генералізовані тоніко-клонічні припадки. Лівосторонній геміпарез. Порушення функції ходьби. Медичні дослідження проводились у 2015, 2016 роках. Згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки [PERSON] , остання працювала з 2006 по 2007 на посаді менеджера відділу споживчого кредитування відділення «Одеська обласна дирекція; з 2007 по 2009 на посаді спеціаліста групи забезпечення продаж в Одеському регіоні відділу забезпечення продаж Управління дистрибуції споживчого кредитування; у 2010 році перебувала на обліку в Южненському міському центрі зайнятості; у 2012 році прийнято на посаду спеціаліста групи забезпечення продажів в Одеському регіоні Відділу забезпечення продажів Управління продажів продуктів споживчого кредитування; у 2013 році прийнято на посаду головного державного податкового ревізор-інспектора сектору податкового супроводження банківських та не банківських фінансово-кредитних установ, переведено на посаду головного державного ревізор-інспектора відділу податкового супроводження підприємств транспорту та зв`язку. У 2014 році звільнено з посади. З 30.09.2017 року перебувала на обліку в Одеському міському центрі зайнятості. Здійснивши аналіз отриманих сторонами по справі доходів, до моменту укладення договору про пайову участь у будівництві житла № 9А/106 від 29.12.2016 року, суд приходить до висновку, що отриманих доходів обох сторін явно було не достатньо для купівлі квартири [ADDRESS] за ціною 968\~898,90 грн., навіть якщо би сторони взагалі не придбавали їжу, не оплачували комунальні послуги, не лікувалися, та накопичували всі отримані доходи. Позиція [PERSON] зводиться до того, що частину грошей на квартиру надала його бабуся, однак він не підтверджує це належними, достовірними та достатніми доказами. Позиція [PERSON] зводиться до того, що гроші на квартиру були позичені подружжям у подруги [PERSON] , та віддавалися з бюджету подружжя, однак також не підтверджує це належними, достовірними та достатніми доказами. За таких обставин, на думку суду надані [PERSON] суду докази не є достатніми в своїй сукупності для висновку про те, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти [PERSON] . Також, суд приймає до уваги, що після набуття у власність спірної квартири, доходи сторін дозволили їм оплатити лікування в клініці ТОВ «ІСІДА-IVF», лікування хвороби [PERSON] . Згідно Договору №18659 на проведення запліднення від 30.04.2018 року, [PERSON] та [PERSON] уклали договір з ТОВ «ІСІДА-IVF» з приводу лікування безпліддя пацієнта, шляхом запліднення. Вартість медичної допомоги складає - 75\~422,00 грн. Згідно квитанції №ПН1068 від 04.06.2018 року [PERSON] оплатила за послуги 74\~784,00 грн. Також, наданими суду рахунками підтверджуються оплати [PERSON] , у 2018 році, за надані медичні послуги у розмірах: 29639 грн. + 45783 грн. + 603 грн. + 1300 грн. + 1300 грн. + 750 грн. + 2620 грн. = 81\~995 грн. Вже після розірвання шлюбу, [PERSON] також став власником автомобіля Toyota RAV 4 HYBRID, 2020 року випуску, за 149\~000 грн. Згідно Договору купівлі-продажу від 19.06.2020 року укладеного між ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» та [PERSON] , Додаткової угоди №1 від 17.07.2020 року та Акту прийома-передачі від 22.07.2020 року, [PERSON] (мати [PERSON] ) придбала у власність автомобіль Toyota RAV 4 HYBRID, 2020 року випуску, за ціною 1\~281\~551, 00 грн. На підставі довіреності від 11.03.2022 року [PERSON] видала довіреність [PERSON] з повноваженнями користуватися та розпоряджатися автомобілем Toyota RAV 4 HYBRID, 2020 року випуску. Згідно Договору купівлі-продажу 5142/2022/3382911 транспортного засобу від 07.09.2022 року [PERSON] продала [PERSON] автомобіль Toyota RAV 4 HYBRID, 2020 року випуску, за 149\~000 грн. Наведені обставини, на думку суду, не стосуються безпосередньо предмета позову, оскільки мали місце вже після набуття права власності на спірну квартиру, однак оцінюються судом з точки зору доходів сторін, на які фактично не вплинула купівля квартири, та смерть бабусі [PERSON] , яка настала [INFO] , що викликає у суда додаткові сумніви з приводу того, що саме бабуся [PERSON] відігравала важливу роль у наповненні бюджету сторін по справі. При цьому, до доводів представника [PERSON] адвоката Шевчука В.М. стосовно того, що змістом договору, а саме п. 5.4 та 9.3 підтверджується, що квартира [ADDRESS] , набувалася у власність лише [PERSON] , суд ставиться критично. Відповідно до\~п.\~5.4 договору про пайову участь у будівництві житла №9А/106 від 29.12.2016 року, у випадку передачі пайщиком своїх прав та обов`язків за договором третій особі (за винятком ближчих родичів Пайщика, а саме: батьків, дружина/чоловік, брат/сестра, діти), Пайщик в день укладення угоди про переуступку прав та обов`язків за даним договором зобов`язується оплатити підприємству грошову суму у розмірі 7% від ціни Договору, згідно виставленого підприємством рахунку. На думку суду, зміст п. 5.4 наведеного договору ніяким чином не виключає набуття спірної квартири у спільну сумісну власність подружжя, а лише визначає пільгові умови, за яких [PERSON] може передати свої права та обов`язки за договором третій особі, зокрема і дружині [PERSON] . В свою чергу, висновки Верховного Суду викладені у постанові від 03.06.2024 року по справі №712/3590/22, на які посилався адвокат Шевчук В.М. у судовому засіданні, не є релевантним з огляду на різні обставини справи, бо висновок суду в тій справі стосувався згоди на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність. Крім того, в цій постанові зроблено висновок про те, що не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя\~на розпоряджаються майном (коштами) на набуття\~майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Тобто, Верховний Суд прямо зазначає, що відсутність фіксації в договорі про набуття майна факту наявності згоди на його придбання іншим з подружжя, не нівелює набуття відповідного майна у спільну сумісну власність подружжя. Таким чином, суд дійшов висновків, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої\~статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 69). При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23\~\~січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 70)). Метою заявленого позивачкою позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час перебування сторін у шлюбі. З огляду на це позовна вимога про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є ефективним способом захисту права члена подружжя на поділ їхнього майна у рівних частках. За наявності належних, допустимих і достатніх доказів суд встановлює належність майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя у мотивувальній частині судового рішення. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовної заяви [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , встановлюючи відповідні обставини в мотивувальній частині рішення суду. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові КЦС від 20 червня 2023 року по справі № 331/5662/18, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON] про відступ від рівності часток, та визнання за нею права власності на 2/3 частини в квартирі [ADDRESS] , судом встановлено наступне. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~70\~Сімейного кодексу\~України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В підтвердження перерахунку аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON] надав суду: -оригінал виписки по рахунку від 17.11.2022 року на суму 14\~000 грн, платник: [PERSON] , переказ коштів з карткового рахунку; -оригінал виписки по рахунку від 15.12.2022 року на суму 10\~000 грн, платник: [PERSON] , переказ коштів з карткового рахунку; -оригінал виписки по рахунку від 21.06.2023 року на суму 2100 грн, платник: [PERSON] , переказ коштів з карткового рахунку; -оригінал виписки по рахунку від 31.07.2023 року на суму 5000 грн, платник: [PERSON] , переказ коштів з карткового рахунку; -оригінал виписки по рахунку від 31.08.2023 року на суму 5000 грн, платник: [PERSON] , переказ коштів з карткового рахунку; -оригінал виписки по рахунку від 09.10.2023 року на суму 5000 грн, платник: [PERSON] , переказ коштів з карткового рахунку; -оригінал виписки по рахунку від 05.11.2023 року на суму 5000 грн, платник: [PERSON] , добровільні аліменти; -оригінал виписки по рахунку від 01.12.2023 року на суму 5000 грн, платник: [PERSON] , добровільні аліменти; -оригінал виписки по рахунку від 29.12.2023 року на суму 5000 грн, платник: [PERSON] , добровільні аліменти; У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що отримувала наведені кошти, однак посилалась на те, що наведених коштів недостатньо, також протягом певного періоду часу, приблизно пів року, [PERSON] взагалі не допомагав утримувати дитину, та почав надавати кошти лише після подачі позову до суду. В підтвердження несення витрат на дитину, [PERSON] надала суду: дублікат чека від 07.07.2023 року, на суму 4700 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми; дублікат чека від 21.07.2023 року, на суму 4720 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми; дублікат чека від 01.08.2023 року, на суму 5250 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми; дублікат чека від 22.08.2023 року, на суму 5000 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми; дублікат чека від 01.09.2023 року, на суму 5500 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми; дублікат чека від 19.09.2023 року, на суму 5500 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми; дублікат чека від 04.10.2023 року, на суму 4900 грн., призначення платежу: [PERSON] за послуги денного догляду за дітьми. Судом встановлено, що [PERSON] не зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] . В свою чергу, наявних в матеріалах справи доказів, на думку суду, недостатньо для висновку суду про те, що [PERSON] ухилявся від участі в утриманні дитини спільної дитини [PERSON] , та відступу від засади рівності часток подружжя на квартиру [ADDRESS] . Правові підстави для застосування частин другої та третьої ст. 70 СК України у даному випадку відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] .

Outcome: partial