Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивач зазначив, що у справі ЄУН 201/13083/18 постановою від 18.12.2019р. Дніпровського апеляційного суду стягнуто з [PERSON] , відповідачки у цій справі, на користь [PERSON] , позивача у цій справі, суму авансу у розмірі 1 150 000грн та судові витрати в сумі 14 793грн 60коп. Постанова набрала законної сили, звернута до примусового виконання. Посилаючись на те, що вона виконана частково, просить згідно ст. 625 ЦК України стягнути за період з 22.12.2020 по 22.12.2023р.р. з відповідача 533 886грн 62коп інфляційних втрат, 103 566грн 83коп - 3% річних від простроченої суми (в розмірі 1 150 000грн 1044 днів до часткового погашення, 1 143 521грн 81коп після погашення). Представник позивача заявою просить справу розглянути без її участі. Представник відповідача подала відзив (а.с.47-50), яким позов не визнала, зазначивши, що виконавчий лист по справі ЄУН 201/13083/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми авансу у розмірі 1 150 000грн перебуває на виконанні в Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження № 61657601. Державним виконавцем в рахунок погашення цього боргу було реалізовано нерухоме майно, яке належить відповідачу, а саме 2/3 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0565га, номер: 1210100000:09:157:0035, на якій розташовано недобудована будівля без даху, без вікон та дверей, та палети з будівельними матеріалами, місце знаходження: [ADDRESS] . Відповідно до Протоколу про результати земельних торгів № LAE001-UA-20230828-42668 вищезазначене нерухоме майно 12.10.2023р. було реалізовано оператором через електронний майданчик ТОВ Українська універсальна Біржа за ціною 200 000грн, що підтверджується копією акту про проведені електронні торги в рамках ВП № 61657601 від 27.10.2023р. Сума продажу нерухомого майна відповідача не вказана позивачем в позовній заяві, не врахована під час розрахунку позовних вимог, тому у позові слід відмовити за недоведеністю. Представник відповідача адвокат Солодовніков А.В. в судове засідання, призначене на 08.07.2024р. не з`явився повторно, причини неявки не сповістив, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставлення 20.06.2024р. судової повістки до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд»; до цього судові засідання з розгляду справи по суті відкладалися 27.05.2024р. за зайнятістю в іншому процесі (з 01.02.2023р. головуючий є слідчим суддею), 20.06.2024р. за клопотанням адвоката Солодовнікова А.В., позаяк його викликали в ТЦК. Всі три дати судових засідань з розгляду справи по суті були визначені на підготовчому провадженні 01.05.2024р. (а.с.75). Протокол та відео/аудіозапис підготовчого провадження створений у підсистемі захищеного відеоконференцзв`язку https://vkz.court.gov.ua, до якого представник відповідача має доступ як користувач підсистеми «Електронний суд». Також про всі дати представник відповідача був повідомлений шляхом своєчасного доставлення судових повісток до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». За положеннями ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, і, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Сторона відповідача мала достатньо часу для подання всіх доказів, які вважала за потрібне, адже провадження у справі відкрито 28.12.2023р., тобто понад півроку тому. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У справі ЄУН 201/13083/18 постановою від 18.12.2019р. Дніпровського апеляційного суду стягнуто з [PERSON] , відповідачки у цій справі, на користь [PERSON] , позивача у цій справі, суми авансу у розмірі 1 150 000грн та судових витрат в сумі 14 793грн 60коп (а.с.8зв-11). На виконання цієї постанови 27.03.2020р. Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавчі провадження: ВП 61657601 стосовно стягнення суми авансу стягнення суми авансу у розмірі 1150 000,00 грн, ВП 61564660 стосовно стягнення судових витрат (а.с.15). Як повідомив державний виконавець, в ході примусового виконання виконавчого провадження за номером АСВП 61657601 на користь стягувача (позивача) платіжними інструкціями № 32674, № 2764 від 17.11.2023р. було перераховано 6442грн 52коп та 35грн 67коп (а.с.16). Відповідно до Протоколу про результати земельних торгів № LAE001-UA-20230828-42668 2/3 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0565 га, кадастровий номер: 1210100000:09:157:0035, на якій розташовано недобудована будівля без даху, без вікон та дверей, та палети з будівельними матеріалами, місце знаходження: [ADDRESS] , було реалізовано 12.10.2023р. оператором через електронний майданчик якого надано найвищу цінову пропозицію - ТОВ Українська універсальна Біржа - за ціною 200 000грн. На депозитний рахунок відділу також надійшов гарантійний внесок переможця в сумі 15457грн 50коп (за вирахуванням винагороди оператора електронного майданчика з гарантійного внеску переможця). Після підписання договору про результати земельних торгів вся сума забезпечувального платежу буде перерахована на депозитних рахунок відділу, та після розподілу стягувачу (позивачу). \~ \~ \~ \~Відтак зібраними\~по справі\~доказами підтверджено\~часткове виконання\~17.11.2023р.\~постанови Дніпровського\~апеляційного суду від 18.12.2019р., на суму 6 478грн 19коп зі стягнутих 1 500 000грн. В іншій частині постанова не виконана, що підтверджується інформацією державного виконавця як станом на день звернення до суду із позовом, так і станом на день ухвалення рішення (а.с.112), і доказів протилежного виплати стягненого стягувачу - суду не подано. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. В свою чергу ч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що «Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою». При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та пункті 6.19 постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Верховний Суд у постанові №711/4585/22 від 15.11.2023 року підтримав зазначену позицію та погодився з висновками суду першої інстанції щодо визначення базової суми (вказаної у рішенні суду) для обчислення сум, визначених статтею 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно із ч. 1\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, пеня\~це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням на них поширюється дія положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача за рішенням суду підлягає стягненню розмір основної заборгованості за період з 22.12.2020 року по 17.11.2023 року у сумі 1\~150\~000 грн., за період з 18.11.2023 року по 22.12.2023 року у сумі 1\~143\~521,81 грн (за мінусом часткового погашення). Згідно із розрахунком позивача, за цей період підлягає стягненню 3 % річних в розмірі 103 566,83 грн та інфляційні втрати в розмірі 533 886грн 62коп (а.с.14). Відповідач своїм правом подання контррозрахунку не скористалася. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Касаційний суд у постанові від 31.01.2024р. у справі № 183/7850/22 зауважує, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо повернення авансу. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) зроблено такі висновки: «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22) зроблено висновок, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання. Відтак позов слід задовольнити. Оскільки позов задоволено, судовий збір стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved