Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач), адреса: [ADDRESS] до [PERSON] (далі - відповідач), адреса: [ADDRESS] , в якій позивач просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду. В обгрунтування позову позивач послалась на те, що 27 січня 2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року, як зазначає позивач, стосунки з відповідачем розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства, тобто фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб - розпався. На теперішній час в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між подружжям. Позивач вказує, що діти перебувають з нею та знаходиться на її утриманні, з відповідачем досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дітей за рішенням суду, що стало підставою для її звернення до суду з цією позовною заявою. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання 02 липня 2024 року представник позивача не з`явилась, хоча і була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засіданні не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Будинком шлюбів міста Баку 27 січня 2009 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 125. Від шлюбу у подружжя народились доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими суду копіями свідоцтв про народження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року у справі № 752/8521/24 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач стверджує, що діти проживають разом з нею, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів зворотного, у зв`язку з чим, у суду не виникає сумнівів щодо того, що діти після припинення між сторонами у справі фактичних шлюбних відносин дійсно залишились проживати разом з матір`ю, тобто, позивачем у справі та перебувають на її утриманні. Більш того, позивач стверджує, що з відповідачем досягнуто згоди щодо розміру аліментів на кожну доньку по 8 000,00 грн щомісяця. Вважаючи, що відповідач, як батько дитини, має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою, третьою статті 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно частини першої до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України). Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вже було зазначено судом, неповнолітні [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами у справі, залишились проживати разом з матір`ю. Судом також було встановлено, що між сторонами у справі досягнуто згоди щодо розміру аліментів на кожну дитину у 8 000,00 грн щомісячно. Більш того, судом було встановлено, що відповідач є працездатним та за своїм станом здоров`я може забезпечити матеріальну підтримку своїм неповнолітнім дітям. Разом з цим, суд враховує матеріальне становище відповідача, відсутність у матеріалах справи доказів про розмір доходів, який би не дозволяв сплачувати останньому аліменти у розмірі 8 000,00 грн на кожну дитину, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з чим, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів у 8 000,00 грн є обґрунтованим та достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що відповідачем позовні вимоги визнано у повному обсязі, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття, починаючи з 17 травня 2024 року, тобто, з дня звернення до суду з цим позовом. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону. Згідно пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved