Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

10 червня 2024 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Кірсанової А.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , придбану [PERSON] на праві договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького МНО Корнієнко Я.С. за реєстровим №162; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , придбаної на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького МНО Корнієнко Я.С. за реєстровим №162. Ухвалою судді від 21 червня 2024 року, після усунення позивачем недоліків згідно ухвали судді від 14 червня 2024 року, у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено проведення підготовчого засідання. 22 липня 2024 року відповідачка [PERSON] подала заяву, згідно якої вона визнає заявлені позовні вимоги і не заперечує проти задоволення позову. Просить відшкодувати позивачу 50% судового збору за рахунок держави. Справу розглянути за її відсутності. 22 липня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Турчинський М.І. також подав заяву, згідно якої у зв`язку із визнанням відповідачем позову, просить розглянути справу за його відсутності, та задовольнити позов в підготовчому засіданні. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 26 листопада 2016 року зареєстрували шлюб [PERSON] і [PERSON] (свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №433). Вказаний шлюб було розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року у справі ЄУН №337/1445/24, Провадження №2/337/975/2024, яке набрало законної сили 29 червня 2024 року. За час перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу квартири від 02 березня 2021 року, [PERSON] купила за 493500 гривень квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Корнієнко Я.С. за реєстровим №162. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд, відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої в справах №6-1327цс15, №6-1568цс16, №6-801цс16, повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вказує позивач, і що визнано відповідачкою, квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Таким чином суд вважає, що частки [PERSON] і [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, та відповідно кожному належала по 1/2 частини цієї квартири. Зважаючи на викладені обставини, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем: 5611,20 гривень судового збору, відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України підлягають наступному розподіленню: 50 відсотків судового збору, що становить 2805,60 гривень, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, решта (2805,60 гривень) стягненню з відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved