Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

У вересня 2023 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом, з проханням : позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] ; збільшити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Позовну заяву мотивовано тим, що 20 червня 2011 року позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано 12 червня 2017 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. З моменту розлучення відповідач проживає окремо, з дітьми майже не бачиться та не спілкується, не надає матеріальну допомогу, аліменти не сплачує, не піклується про фізичний у духовний розвиток дітей, їх навчання,не бере участі у їх вихованні. Ухвалою судді від 23 лютого 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а. с. 40-41). Ухвалою від 26 березня 2024 року витребувано докази ( а. с. 52-54). 04 червня 2024 закрито підготовче провадження ( а. с. 95). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач у призначені підготовче та у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області Павленко Л.В. підтримала позовні вимоги, при цьому вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, а також у порядку ст. 171 СК України, заслухавши пояснення та думку дітей, пояснення представника третьої особи - Служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області Павленко Л.В., дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 20 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] видане районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області ( а. с. 6). В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] у народження, що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 7-8). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року шлюб було розірвано ( а. с. 11). Крім того встановлено, що на підставі рішення від 17 листопада 2021 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 15). Згідно із довідкою-розрахунку по аліментам Менського ВДВС від 05 липня 2024 року, станом на 05 липня 2024 року заборгованість по аліментам становить за період з січня 2022 року по листопад 2022 року - 86162,24 грн., та за період з січня 2023 по червень 2024 - 162 547, 18 грн. ( а. с. 101). Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також встановлено, що 26.02.2024 [PERSON] засуджено Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст. 309 ч. 1 КК України до обмеження волі на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та вставнолено іспитовий строк 2 роки. Вирок набрав законної сили 28.03.2024 та взято на облік Чернігівським районним відділом ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ( а. с. 66-69). Відповідно до висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області погоджено рішенням виконавчого комітету міської ради № 474 від 29.04.2024, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх доньок [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 72-73). Згідно із висновком органу опіки та піклування встановлено, що позивач проживає з дітьми в [ADDRESS] , де мати створила всі належні для життя, розвитку та відпочинку дітей, піклується про здоров`я, їх фізичний та культурний розвиток, відвідує батьківські збори. При цьому батько дітей участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх здоров`ям та навчанням. З пояснень малолітніх та досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не проявляє батьківської турботи, хоча має таку можливість. Зазначене також підтверджується довідкою дошкільного навчального закладу «Колосочок від 20.01.2021 № 14, довідкою Бориспільського ліцею «Патріот» Бориспільської міської ради від 09.02.2013 № 07, довідкою Бориспільського ліцею «Патріот» Бориспільської міської ради від 09.04.2014 № 96 ( а. с. 17,18, 91). Крім того встановлено, що малолітні діти перебувають на обліку в лікаря ЗПСМ-СЛ, [PERSON] з діагнозом F84.1 та [PERSON] з діагнозом F06.8. Діти постійно потребують амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного ( а.с. 38-39). Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дітей. Аналізуючи вищенаведені обставини, слід прийти до висновку, що дійсно поведінка відповідача вказує на те, що він не виявляє батьківського піклування щодо дітей, не має бажання займатися їх вихованням, утриманням та належним доглядом. А тому, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, слід позбавити [PERSON] батьківських прав. З приводу зміни способу стягнення аліментів слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Як передбачено пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Будь-яких доказів щодо матеріального стану відповідача та, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що доводи позивача є доведеними, а вимоги щодо зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки з моменту стягнення аліментів змінилася економічна ситуація в державі, збільшився прожитковий мінімум, і таким чином змінився матеріальний стан одержувача аліментів, і відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має та заперечень щодо позову не подав, за своїм матеріальним станом може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, оплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 3220 гривень 80 копійок, оскільки позивач звільнена за її клопотанням від сплати відповідно ухвалою від 23 лютого 2024 року та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved