Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому, проситьздійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визначення за нею права власності на частку майна: транспортний засіб Volkswagen Touranд.н.з. [NUMBER] та будинок садибного типу, загальною площею 157,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що з 20.11.2009\~р.\~до 06.06.2023\~р.\~ вона\~перебувала з\~відповідачем у\~шлюбі.\~В період\~перебування у\~шлюбі сторонами\~спільно набуто\~майно та\~вирішено його\~зареєструвати на\~відповідача [PERSON] . Транспортний засіб Volkswagen Touranд.н.з. [NUMBER] станом на сьогодні перебуває на реєстраційному обліку за [PERSON] . Середньоринкова вартість автомобіля становить 217856,00 грн. Будинок садибного типу, загальною площею 157,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , збудований за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на місці знесеного будинку за цією ж адресою. Право власності на вищезазначений будинок в установленому законодавством порядку відповідачем умисно зареєстровано не було, однак фактично він є збудованим та зданий в експлуатацію, що стверджується декларацію про готовність до експлуатації даного будинку. Ринкова вартість житлового будинку загальною площею 157,8 кв.м., господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , без врахування земельної ділянки становить 1453970,00 грн. Відповідно до експертної оцінки будинку та транспортного засобу, їх загальна вартість становить 1671826,00 грн. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.01.2023 р. провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.33). Ухвалою суду від 18.03.2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.65). 26.03.2024 р. на адресу суду надійшла інформацію від Головного сервісного центру МВС Регіонального центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях) про те, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру ТЗ МВС, зазначений вище автомобіль станом на 26.03.2024 р. перебуває на реєстраційному обліку за [PERSON] (а.с.79-89). Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 1004.2-24 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті (а.с.93). 08.05.2024 р. представником позивача [PERSON] подано через систему «Електронний суд» довідку ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентеризації №19 від 02.02.2022 р. та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.101, 102,103). 20.06.2024 року представник позивача адвокат Тугай І.М. через канцелярію суду подав висновок експерта, відповідно до якого ринкова вартість житлового будинку загальною площею 157,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на момент проведення дослідження становить 1453970,00 грн. та витяг з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 11.06.2024 р. (а.с.112-131, 133-140). 10.07.2024 р. представник позивача [PERSON] подав через систему «Електронний суд» письмові пояснення та підтвердження доплати суми судового збору (а.с.149 зворот-150). В судове засідання сторони не з`явилися. 10.07.2024 р. представник позивача адвокат Тугай І.М. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника (а.с.149 зворот). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки в суд не повідомив. На адресу реєстрації місця проживання відповідача неодноразово надсилались судові повістки. 18.04.2024 р. він отримав судову повістку, про що свідчить його власноручний підпис. (а.с.38). Всі інші судові повістки поверталися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» ,(а.с.52,73), також розміщено оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України (а.с. 60,71,110,147), що відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника процесу. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. На підставі викладеного, в суду наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі, на підставі ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на неявку всіх учасників процесу в судове засідання у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 20.11.2009 р. до 06.06.2023 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Галицького районного суду від 06.06.2023 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 28-29). За період перебування в шлюбі, сторонами спільно набуте майно. Згідно бази даних Єдиного державного реєстру ТЗ МВС транспортний засіб Volkswagen Touran д.н.з. [NUMBER] перебуває на реєстраційному обліку за [PERSON] з 22.12.2020 року (а.с.79-89). Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №9/11/23 - середньоринкова вартість автомобіля Volkswagen Touran д.н.з. [NUMBER] становить 217856 грн. 00 коп. (а.с.6) Згідно витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 11.06.2024 р., будинок садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] є новобудовою, рік початку будівництва 2012, рік завершення будівництва 2021. Тобто будинок зведений під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та зданий в експлуатацію (а.с.133-140). На замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 157,8 м2, житловою площею 76,8 м2 (а.с.18-24). Згідно довідки ОКП «Івано - Франківське обласне бюро технічної інвентеризації від 02.02.2022 р. №19 зазначено, що новостворений будинок був збудований на місці знесеного будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.102). Згідно Інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.04.2024 р. №373701755 відсутні відомості про реєстрацію права власності на новозбудований будинок (а.с.103). \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку експерта від 20.06.2024 р. №02/07-Д, ринкова вартість наданого на дослідження будинку садибного типу загальною площею 157,8, що розташований за адресою: [ADDRESS] , без врахування вартості земельної ділянки, станом на дату проведення дослідження, становить 1453970,00 (а.с.112-130). Відповідно до вимог частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 274/3158/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до частин першої, другої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визначення за нею права власності на частку майна: транспортного засобу VolkswagenTouranд.н.з. [NUMBER] та будинку садибного типу, загальною площею 157,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна їх вартість становить 1671826,00 грн. Доводи позивача щодо належності автомобіля та будинку до спільного майна подружжя належним чином обґрунтовані доказами, які досліджені судом. Відповідач [PERSON] на спростування наведених у позові обставин не надав суду жодних доказів. Проте, будинок садибного типу, загальною площею 157,8кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зданий в експлуатацію, однак право власності на нього не зареєстроване. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незакінченими наслідками (СС1). Та об`єктів, будівництво, яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі подібної замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрація визначаються Кабінетом Міністрів. Відповідно до п.3 та 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 . №461. питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Документи для прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів подаються за вибором замовника до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю: 1) в електронній формі через електронний кабінет або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачами якої є замовник та відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю; 2) у паперовій формі або поштовим відправленням з описом вкладення через центри надання адміністративних послуг. Під час прийняття документів у замовників (крім документів, поданих поштовим відправленням) адміністратори центрів надання адміністративних послуг формують (складають) заяву в електронній формі через Портал Дія або електронний кабінет користувача на підставі інформації, що міститься в документах, поданих замовниками, роздруковують і надають замовникам для перевірки та підпису. У такому випадку під час формування заяви програмними засобами Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться аналіз на наявність помилок та повноту відомостей, наведених у заяві, відповідно до Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 р. N? 681 "Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва" (Офіційний вісник України, 2021 р., N? 55, ст. 3401). Наданий суду, в якості доказу витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва підтверджує подання відповідачем 23.02.2022 року для реєстрації у вказаній системі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта. Вказана декларація зареєстрована за реєстраційним номером: ІУ101220222587, статус декларації: діюча. Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Аналогічними є докази подані позивачкою і щодо часу початку будівництва спірного будинку. Відповідно до ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об?єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об?єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об?єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об?єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Наведені докази підтверджують факт того, що відповідачем на час перебування в шлюбі з позивачкою розпочато будівництво будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] та за час перебування в шлюбі вказаний будинок був зданий в експлуатацію у порядку встановленому чинним законодавством України. Вказаний будинок був інвентаризований, на нього складений технічний паспорт, проте, відповідач не вичинив подальші дії по реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Як вказано в правових позиціях, які містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2023 року (справа N?635/6423/18, провадження N?61-11677св23 будинок який введено в експлуатацію може бути об`єктом поділу між подружжям. Оскільки матеріалами справи доведено, що спірне майно збудовано за час шлюбу, а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, а позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу спірного майна. У зв`язку з чим наявні правові підстави для визнання за сторонами права власності на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, прийнятого в експлуатацію житлового будинку. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі набуто зазначене майно, відповідач не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Необхідно зазначити, що реєстрація права лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності набутого майна до спільної сумісної власності подружжя. Аналізуючи вищенаведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу об`єкти рухомого та нерухомого майна є об`єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, які мають відповідати вимогам належності та допустимості. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанцій про сплату № 8126-6806-8616-3106 від 12.12.2023 р. та № 7787-0647-9827-4198 від 10.07.2024 при зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір в сумі 6687,31 грн, який необхідно стягнути з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved