Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

23.05.2024 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб та визначити місце проживання їх неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] .. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 вересня 2009 року у виконкомі Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №20. Від даного шлюбу народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] .. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім`я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей з ним. На даний час діти проживають разом з позивачем і перебувають на його повному утриманні. В судове засідання позивач не з`явився однак надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення яким розірвати шлюб та встановити місце проживання дітей з батьком. В судове засідання відповідачка не з`явилася, однак надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутності та не заперечувала стосовно задоволення позову. Третя особа до суду не з`явилась, однак надала суду письмову заяву в якій просила слухати справу у відсутності її представника та при винесенні рішення врахувати її висновок щодо визначення місця проживання дітей. Від неповнолітньої дитини, [PERSON] , надійшла письмова заява в якій вона просила суд визначити її місце проживання з батьком. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 2009 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане у виконкомі Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №20 (9). В шлюбі народилось двоє дітей: - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим у виконкомі Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 04.09.2015 року серія [NUMBER] (а.с.10). - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим у виконкомі Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 01.02.2010 року серія [NUMBER] (а.с.11). Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів сторін справи, діти знаходяться за місцем проживання батька [PERSON] , на повному утриманні якого і перебувають. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області №77 від 18.06.2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини ратифіковану 27.02.1991 р., стать дітей, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дітей, суд вважає доцільним визначення місця проживання вищезазначених дітей з батьком та на його повному утриманні, що повністю відповідає їх інтересам. Судові витрати в справі покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved