Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

14\~червня 2024\~року ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~направило засобами\~поштового зв`язку\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська позов\~до відповідача\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, який надійшов до суду 21 червня 2024 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 25 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3559427, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 15 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,99 % за кожен день користування. 12 травня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 3204809842/681501, відповідно до умов якого відповідачеві було надано кредиту розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів до 10 червня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,45 % за кожен день користування. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 30112021, відповідно до умов якого, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 3559427 від 25 січня 2021 року. 16 лютого 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» і ТОВ «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 16022022, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3204809842/681501 від 12 травня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала, грошові кошти не повернула, чим порушила умови договорів. Сума заборгованості за кредитним договором № 3559427 від 25 січня 2021 року становить 40 640 грн., яка складається із основної заборгованості у розмірі 13 000 грн. та відсотків за користування позикою у розмірі 27 640 грн. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 3204809842/681501 від 12 травня 2021 року становить 15 940 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4 000 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 11 940 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3559427 від 25 січня 2021 року у розмірі 40 640 грн.; заборгованість за кредитним договором № 3204809842/681501 від 12 травня 2021 року у розмірі 15 940 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028 грн. У своїй заяві представник позивача справу просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, не надано первинних бухгалтерських документів. Також до матеріалів справи не надано доказів сплати грошових коштів за отримання права вимоги за кредитними договорами. Позивачем нараховано непропорційну велику суму відсотків за користування кредитними коштами. Позивачем не надано належного розрахунку та виписки про рух коштів на рахунку. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами не підлягають задоволенню. Справу просила розглядати за її відсутності і відсутності її представника. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3559427, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 15 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,99 % за кожен день користування (а.с. 7-10). 12 травня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 3204809842/681501, відповідно до умов якого відповідачеві було надано кредиту розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів до 10 червня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,45 % за кожен день користування (а.с. 23). 30 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 30112021, відповідно до умов якого, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 3559427 від 25 січня 2021 року (а.с. 13-14, 15). 16 лютого 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» і ТОВ «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 16022022, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3204809842/681501 від 12 травня 2021 року (а.с. 27-29, 31). Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до приписів ст. 634, 638\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом враховує, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до положень ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитними договорами не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, який не був погоджений з відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ЄАПБ» не доведено наявності у [PERSON] заборгованості за вказаними кредитними договорами заборгованості у розмірі, зазначеному у розрахунках. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У відповідності до вимог ст.ст. 512, 514, 517\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги, а відтак, і права вимоги позивача до відповідача. В матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» до ТОВ «ЄАПБ», що позивач в якості доказів надав лише копії договорів факторингу та витяги з реєстру боржників. Крім того, суд зауважує, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 30112021 від 30 листопада 2021 року (а.с. 16) та витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 16022022 від 16 лютого 2022 року (а.с. 31) не підписані та не завірені печатками другої сторони. Фактично додані витяги є документами, що сформовані і надруковані позивачем та підписані його керівником, що не є ідентичними копіям оригінальних документів. У даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджують обставини, викладені позивачем у позовній заяві, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що у судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. віднести за рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed