Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач у квітні 2024 року звернулась до суду з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) про зняття арешту з майна. Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 квартири [ADDRESS] , вказана квартира свого часу, була приватизована відповідно до розпорядження відділу приватизації житла Дарницької районної м. Києві державної адміністрації від 04.03.2002 № 31397 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Однак, при перевірці відомостей щодо квартири в ДРРГІ [PERSON] було виявлено інформацію про накладений на її частку квартири арешт. Відповідно до інформаційного витягу з ДРРП 02.02.2007 09:16:57 за № 4440264 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою на основі постанови № 39/19 від 23.09.2005 Державної виконавчої служби у Дарницькому p-ні м. Києва; постанови № 8/19 від 20.01.2006 Державної виконавчої служби у Дарницькому p-ні м. Києва було накладено арешт квартири за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) позивачу стало відомо, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) встановлено, що станом па 21.03.2024, виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у Відділі не перебувають. Також Відділом зазначено, що надати більш детальну інформацію не є можливим, оскільки, відповідно встановленого строку п.2 Розділу XI Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення строк зберігання яких становить один рік. У зв`язку з викладеним, Відділом ДВС запропоновано позивачу для вирішення питання про зняття арешту з майна звернутись до суду. Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явиласт, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання сторонам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 квартири [ADDRESS] , вказана квартира свого часу, була приватизована відповідно до розпорядження відділу приватизації житла Дарницької районної м. Києві державної адміністрації від 04.03.2002 № 31397 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. При перевірці відомостей щодо квартири в ДРРГІ [PERSON] було виявлено інформацію про накладений на її частку квартири арешт. Відповідно до інформаційного витягу з ДРРП 02.02.2007 09:16:57 за № 4440264 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою на основі постанови № 39/19 від 23.09.2005 Державної виконавчої служби у Дарницькому p-ні м. Києва; постанови № 8/19 від 20.01.2006 Державної виконавчої служби у Дарницькому p-ні м. Києва було накладено арешт квартири за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) позивачу стало відомо, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом па 21.03.2024, виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у Відділі не перебувають. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (у редакцій, чинний на момент винесення постанови про завершення виконавчого овадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусовою виконання рішення, а також провадяться інші дії. необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Оскільки арешт на належне позивачу майно було накладено понад 17 років тому, то отримати постанову про накладення арешту в рамках виконавчого провадження чи інші документи виконавчого провадження, в рамках якого боржником була [PERSON] , не є можливим. У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (у редакцій, чинний на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить сгягувачу. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Як зазначено в ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Hixто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. На підставі викладеного,

Outcome: approved