Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що 04.07.2014 у виконавчому комітеті Рев`якинської сільської ради Путивльського району Сумської області зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 22.06.2022 шлюб між сторонами було розірвано, однак фактичні відносини з відповідачем були припинені в кінці 2020 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин та після розірвання шлюбу в судовому порядку син сторін залишився проживати з позивачем. Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, самоусунулась від його виховання, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин приїжджала до сина один раз, вона вже має іншу сім`ю та дитину від другого шлюбу, сину інколи дзвонить на свята. Позивач самостійно виховує сина, в чому йому допомагає мати [PERSON] , з якою вони проживають в належному їй будинку. Посилаючись на ці обставини, просив визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] , з батьком, тобто з позивачем по справі, за місцем його реєстрації та проживання по [ADDRESS] . Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 27.03.2024 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 24.04.2024 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті, а також зобов`язано Службу у справах дітей Путивльської міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. В судове засідання позивач не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомленою судом про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Встановлено судом, що сторони зареєстрували шлюб 04.07.2014, про що виконавчим комітетом Рев`якинської сільської ради Путивльського району Сумської області складено актовий запис № 01 від цього ж числа (а.с. 8). Заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 22.06.2022, яке набрало законної сили 25.07.2022, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13). Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Сторони та їх малолітній син [PERSON] зареєстровані за однією адресою в будинку, власником якого є [PERSON] , мати позивача. В будинку створені належні житлово-побутові умови для виховання дитини (а.с. 11, 14). Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , наданої Рев`якинською філією Путивльського ліцею № 1 ім. Р.Руднєва Путивльської міської ради, від 13.02.2024 № 05-08/62, [PERSON] проживає в неповній сім`ї, батько приділяє увагу вихованню сина, систематично відвідує батьківські збори, шкільні заходи, мати за роки навчання сина жодного разу не була в закладі освіти, не цікавилася навчанням сина (а.с. 15). З висновку психолога щодо емоційного стану дитини, зв`язку з матір`ю та батьком від 26.02.2024 № 80 вбачається, що [PERSON] емоційно прив`язаний до батька, який приділяє належну увагу вихованню сина, при цьому його мати є менш значимою людиною в житті сина, з ним не проживає, в іншому місті має іншу сім`ю, жодного разу не відвідувала заклад освіти, не цікавиться навчанням сина (а.с. 16). За місцем проживання позивач характеризується позитивно, ознак наркологічних та психотичних розладів не виявляє (а.с. 17, 19, 20). Відповідно до рішення виконавчого комітету Путивльської міської ради від 12.06.2024 № 154 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] », останнім затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , згідно з яким рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 41-43). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частинами 2, 3 статті 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved