Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 листопада 2021 року між нею (у якості Відчужувача) та [PERSON] (у якості Набувача) був укладений договір довічного утримання, за яким відповідачу передано у власність житловий будинок під номером [ADDRESS] ., а також земельну ділянку площею 0,1538 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку ,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 322486601:01:004:0050, що розташована за адресою [ADDRESS] . Натомість відповідач зобов`язувався надавати [PERSON] усі види догляду (опікування). Догляд (опікування), що надається Набувачем Відчужувачу, включає в себе: забезпечення харчуванням, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); надання будь-якої іншої допомоги, в тому числі з прибирання житлового будинку , прання, миття вікон два рази на рік, обслуговування сантехнічних та електричних мереж, догляд за земельною ділянкою.; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. До обов`язків відповідача також входили виконання додаткових доручень позивача, необхідних для забезпечення її належним доглядом. Обґрунтовуючи вищезазначений позов, [PERSON] вказувала, що відповідач своїх обов`язків за договором довічного утримання не виконує, продуктами харчування та ліками не забезпечує, прибирання не здійснює. Розірвати договір довічного утримання від 23 листопада 2021 року в добровільному порядку не можливо, тому що це не передбачено умовами договору. Позивач просила суд розірвати вказаний договір довічного утримання , скасувати обтяження, встановлені договором довічного утримання, допустити двосторонню реституцію та повернути сторони у первісне положення щодо права власності. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Представник позивача подав до суду заяву від 11.04.2024, відповідно до якої просив суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, на підставі ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Від вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовився. Через канцелярію суду 11.04.2024 надійшла заява відповідача, де вказано, що він повністю визнає заявлені позивачкою вимоги і не заперечую проти ухвалення судом рішення про задоволення її позову. Також подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.\~744\~ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (Відчужувач) передає другій стороні (Набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст.\~745\~ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 23 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., за реєстровим №1289. 23 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. накладено обтяження (заборона відчуження) на нерухоме майно: на житловий будинок під номером [ADDRESS] та земельну ділянки площею 0,1538 га, номер запису про обтяження № 1290 та номером 1291. Пунктом 1 вищезазначеного Договору передбачено, що Відчужувач ( [PERSON] ) передала у власність Набувачеві ( [PERSON] ), а Набувач прийняв від Відчужувача у власність житловий будинок під номером [ADDRESS] (далі «Житловий будинок») , а також а також земельну ділянку площею 0,1538га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер : 322486601:01:004:0050 ,що розташована за адресою [ADDRESS] Житловий будинок належить Відчужувачу на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданий 31 жовтня 1997року Тарасівською сільрадою на підставі рішення від 18 вересня 1997року № 96/1 зареєстрованого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 11 грудня 1997року у реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 531, довідки № 78 виданої 21 січня 2020року КУП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради». Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28січня 2020року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, номер запису про право власності 35264698, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2019497432224. Житловий будинок ,що відчужується має загальну площу 193,2 кв. м., житлову - 59,5 кв. м. Пунктом 3 Договору зазначено, що земельна ділянка належить Відчужувачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ ЗМ001336, виданого 27 квітня 1996 року Тарасівською сільською Радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1596/215. Відповідно до п.1 Договору [PERSON] зобов`язується забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених договором. Згідно умов Договору відповідач зобов`язувався надавати [PERSON] усі види догляду (опікування). Догляд (опікування), що надається Набувачем Відчужувачу, включає в себе: забезпечення харчуванням, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); надання будь-якої іншої допомоги, в тому числі з прибирання житлового будинку , прання, миття вікон два рази на рік, обслуговування сантехнічних та електричних мереж, догляд за земельною ділянкою.; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. Згідно п. 19 Договору, Договір довічного утримання (догляду) може бути розірвано за рішенням суду на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачам (відповідачем по справі) своїх обов`язків , незалежно від його вини. Згідно п.20 Договору, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Набувачем обов`язків за договором, Відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно ч. 1 ст.\~748\~ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст.749\~ЦК України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.651\~ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друге сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В силу ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є: як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.12. ч. 1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Згідно з ч. 1 ст.\~756\~ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1ст.\~756\~ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на нерухоме майно - житловий будинок і земельну ділянку у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Відповідно до ч.3,4 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи визнання позову [PERSON] , прохання сторін про задоволення позову, відсутності доказів належного виконання умов договору довічного утримання, не порушення у випадку задоволення позову прав, свобод чи інших осіб, суд дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову. В силу\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, суд покладає на відповідача. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову з державного бюджету. На підставі вищевикладеного ст. ст. 15, 525,526, 626,629,651,653,744,745,748,749,755,756 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved