Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Керівник Фастівської окружної прокуратури Київської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» до [PERSON] про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 426382,47 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що Фастівською окружною прокуратурою Київської області встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави щодо стягнення витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 381/3759/22 (кримінальне провадження № 12022111310001239 від 26.08.2022) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит». Витрати понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування складають 426382,47 грн. Загальна сума зазначених лікарнею витрат на лікування потерпілого не відшкодована. Відповідно до листа Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», пацієнт [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділеннях: Інтенсивної терапії з 01.09.2022 по 13.09.2022 12 ліжко/днів; Дитяча неврологія з 13.09.2022 по 19.10.2022 36 ліжко/днів, з 05.12.2022 по 07.12.2022 2 ліжко/дні; Дитяча отоларингологія з 20.03.2023 по 21.03.2023 1 ліжко/день; Торакальна хірургія 8 ліжко/днів: з 27.10.2022 по 28.10.2022, з 15.11.2022 по 16.11.2022, з 22.11.2022 по 23.11.2022, з 26.12.2022 по 27.12.2022, з 17.01.2023 по 18.01.2023, з 31.01.2023 по 01.02.2023, з 23.02.2023 по 24.02.2023, з 27.09.2023 по 28.09.2023. Прокурор в позові зазначає, що вищевикладене свідчить про те, що розмір витрат на стаціонарне лікування потерпілого становить: 426\~382,47 грн без ПДВ. Надані медичні послуги проведені за кошти державного бюджету. Витрати на стаціонарне лікування [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано. Також, зазначає, що НДСЛ «Охматдит» не звертався до суду про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на відповідну суму витрат. Тому проить, стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , понесені закладом охорони здоров`я в сумі 426382,47 гривень. 01 березня 2024 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.03.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.64-68), у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення представника відповідача проти позову, викладені у відзиві, зводяться до того, що матеріали позовної заяви не містять належних повноважень для звернення Фастівською окружною прокуратурою до суду з даним позовом. 03.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.74-79) в якому зазначили, що в даному випадку прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі НДСЛ «Охматдит» як самостійної юридичної особи, яка має процесуальну дієздатність і правоздатність. Звернення прокурора до суду в інтересах держави, а саме НДСЛ «Охматдит» є правомірним і виправданим. При цьому, позов прокурора не спрямований на безпосередній захист інтересів самої НДСЛ «Охматдит», а зумовлений необхідністю захисту інтересів держави у бюджетній сфері. Таким чином,\~твердження представника\~відповідача про\~те,\~що «матеріали позовної заяви не містять належних повноважень для звернення Фастівської окружної прокуратури до суду з цим позовом» є необґрунтованими. На підставі викладеного, прокурор просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Прокурор у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала письмову заяву позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача адвокат Дубчак Ю.Є. в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позов не визнає. Представник НДСЛ «Охматдит» у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 381/3759/22 (кримінальне провадження № 12022111310001239 від 26.08.2022) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України (а.с.13-19). Вищевказаним рішенням суду встановлено, що 25 серпня 2022 року близько 21 години 17 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai» модель «Sonata» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автомобільній дорозі в напрямку вулиці Польова села Триліси Фастівського району Київської області, де в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. ПДР, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, також в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 ПДР, відповідно до якого «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також в порушення вимог пункту б) пункту 21.11 ПДР, відповідно до якого «Забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу», та в порушення вимог пункту 21.16 ПДР, відповідно до якого «діти повинні перебувати у дитячих утримуючих системах у пристебнутому положенні», перевозив дитину [PERSON] , [INFO] , на передньому пасажирському сидінні автомобіля без використання дитячої утримуючої системи не пристебнутому стані. Внаслідок чого в процесі зменшення швидкості, тобто застосування водієм [PERSON] гальмування при виявленні пішохода [PERSON] , пасажира [PERSON] відкинуло вперед та останній вдарився тілом об панель автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді гемморагічного забою правої лобної та скроневої часток головного мозку, субарахноїдальний крововилив з проривом в шлуночкові системи, правосторонній геміпарез, птоз справа, судомний синдром, афазія, набряк набухання головного мозку. Порушення водієм [PERSON] вимог підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.3, підпункту б) пункту 21.11 та пункту 21.16 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] вчинив порушення Правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження та потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12022111310001239 від 26.08.2022 за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, здійснювалося Фастівською окружною прокуратурою. Згідно вказаного вироку цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Згідно листа від 26.01.2024 № 279/02.1-10/-24 НДСЛ «Охматдит», пацієнт [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділеннях: Інтенсивної терапії з 01.09.2022 по 13.09.2022 12 ліжко/днів; Дитяча неврологія з 13.09.2022 по 19.10.2022 36 ліжко/днів, з 05.12.2022 по 07.12.2022 2 ліжко/дні; Дитяча отоларингологія з 20.03.2023 по 21.03.2023 1 ліжко/день; Торакальна хірургія 8 ліжко/днів: з 27.10.2022 по 28.10.2022, з 15.11.2022 по 16.11.2022, з 22.11.2022 по 23.11.2022, з 26.12.2022 по 2712.2022, з 17.01.2023 по 18.01.2023, з 31.01.2023 по 01.02.2023, з 23.02.2023 по 24.02.2023, з 27.09.2023 по 28.09.2023. Як вбачається з письмових матеріалів справи, вартість перебування у відділенні інтенсивної терапії становить 205087,68 гривень, вартість перебування у відділенні дитячої неврології 84035,52 гривень, вартість перебування у відділенні торакальної хірургії 48346,65 гривень, вартість проведених лабораторних, інструментальних досліджень, та оперативних втручань 91016,33 гривень. Отже, розмір витрат на стаціонарне лікування потерпілого становить: 426\~382,47 гривень без ПДВ. Надані медичні послуги проведені за кошти державного бюджету. Витрати на стаціонарне лікування [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано. Тако,судом встановлено, що НДСЛ «Охматдит» не звертався до суду про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на відповідну суму витрат. З урахуванням вище встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , понесені закладом охорони здоров`я в сумі 426382,47 гривень. З приводу представництва прокурором інтересів Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1- 1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Верховний суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у постанові від у справі № 924/1256/17 зробив висновок, що наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Європейський суд з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» висловив таку позицію: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на охорону здоров`я, зокрема на програму державних гарантій медичного обслуговування населення, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування зазначених цілей. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. З урахуванням наведеного, спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів. Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Невідшкодування витрат, здійснених НДСЛ «Охматдит» за рахунок Державного бюджету України та обласного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Оскільки НДСЛ «Охматдит», не звернулася самостійно до суду із позовом про відшкодування понесених витрат закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, вказане свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, а відтак, у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність позивача призводить до ненадходження коштів до державного та обласного бюджетів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки, в даному випадку, захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. З приводу представництва прокурором саме Фастівської окружної прокуратури інтересів НДСЛ «Охматдит», суд зазначає наступне. Представник відповідача вважає, що Фастівська окружна прокуратура є неналежним позивачем у даній справі, оскільки як зазначено в відомостях про особу яка заявляє позов в інтересах держави-керівник Фастівської окружної прокуратури з місцем розташування: вул. Т. Рудяка, 3, м. Фастів, Київської області. Натомість місце розташування позивача зазначено, [ADDRESS] , що відповідно до наказу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року за №39 перебуває в межах територіальної юрисдикції Шевченківської окружної прокуратури м. Києва. У відповідності до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Крім цього, зі змісту пункту 6.5 наказу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» вбачається право прокурора звертатись із позовом (заявою) до суду не за місцем розташування органу прокуратури. З огляду на викладене та ураховуючи, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому Законом України «Про прокуратуру», здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави, повноваження прокурора щодо звернення до суду із позовом (заявою) під час реалізації конституційної функції представництва інтересів держави у суді не обмежені лише районом, на території якого розташована прокуратура. Вказана правова позиція щодо територіальної юрисдикції органів прокуратури висвітлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.03.2024 № 378/6/23. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливо лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Тобто витрати на лікування потерпілого заклад поніс у зв`язку із злочином, вчиненим відповідачем [PERSON] в с. Триліси Фастівського району Київської області, що перебуває під територіальною юрисдикцією Фастівської окружної прокуратури Київської області. На час розгляду судом кримінального провадження щодо [PERSON] цивільний позов, у порядку ст. 128 КПК України, прокурором не заявлявся. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» обов`язковому з`ясуванню і вирішенню підлягають питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Не вирішення даного питання призведе до безпідставного звільнення винних осіб від цієї матеріальної відповідальності. Наказом Генерального прокурора № 309 від 30.09.2021 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» на керівників прокуратур покладено обов`язок забезпечувати своєчасне вжиття заходів до відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди державним інтересам. Пунктом 11.19 наказу Генерального прокурора № 309 від 30.09.2021 прокурора зобов`язано пред`являти цивільні позови у кримінальному провадженні, за наявності підстав для представництва інтересів держави поза межами кримінального провадження вживати заходів, визначених окремим наказом Генерального прокурора. Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (частина перша статті 24 Закону України «Про прокуратуру»). Враховуючи викладене, у керівника Фастівської окружної прокуратури є право на пред`явлення позову в інтересах держави в особі Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, вчиненого [PERSON] . Що стосується обґрунтування задоволення позовних вимог, суд зазначає: Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, що яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи потерпілого. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалось. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Окрім того, відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Якщо потерпілий на час розгляду справи продовжує стаціонарно лікуватись, витрачені на його лікування кошти стягуються із засудженого по день постановлення вироку. Витрати на подальше лікування потерпілого можуть бути стягнені із засудженого в порядку цивільного судочинства. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов`язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Також п. 3 Порядку зазначає, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Аналогічні роз`яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (із змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз`яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Оскільки витрати на лікування потерпілого, обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, вказані витрати відповідачем не відшкодовані, тому суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь держави в особі Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» коштів в розмірі 426382,47 гривень, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved