Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради, як представник органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що він та відповідачка [PERSON] з 29.10.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтв про народження батьками записано сторони по справі. Рішенням Надвірнянського районного суду від 14.07.2020 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Вказаним рішенням діти залишені проживати з матір`ю. Відповідачка на початку березня 2022 року виїхала за кордон і залишила дітей проживати разом з ним за адресом його проживання: [ADDRESS] . Після виїзду за кордон відповідачка перестала цікавитись життям дітей, ні спілкується з ними та не надає жодної допомоги. Сини навчаються у Надвірнянському ліцеї № 1 ім. В. Чорновола. Син [PERSON] , [INFO] , навчається у 8-Б класі, син [PERSON] , [INFO] , навчається в 5-Б класі. За інформацією класних керівників батько учнів самостійно займається вихованням дітей та бере участь у батьківських зборах. Діти є здоровими та знаходяться під наглядом лікаря-педіатра, що підтверджується відповідними медичними довідками. Дочка [PERSON] , [INFO] , із 01.09.2023 навчається на 1-му курсі заочної контрактної форми навчання, на факультеті психології спеціальності 053 Психологія Прикарпатського національного університету ім. В.С. Таким чином,\~з березня\~2022\~він самостійно\~виховує та\~забезпечує дітей\~та здійснює повне їх утримання. Він є приватним підприємцем та має стабільний дохід. Вважає, що відповідачка нехтує своїми батьківськими (материнськими) обов`язками, з березня 2022 року взагалі перестала цікавитися дітьми та брати участь у їх житті, не спілкується з ними та не надає жодної матеріальної допомоги. Таким чином, відповідачку слід позбавити батьківських (материнських) прав. Крім того, рішенням Надвірнянського районного суду від 14.07.2020 дітей залишено проживати з матір`ю. Однак на\~даний момент\~діти проживають\~з батьком,\~і позивач\~ставить питання\~про позбавлення\~відповідача батьківських\~прав,\~тому є\~необхідність визначити\~місце проживання\~синів [PERSON] \~та [PERSON] \~з батьком. Дочка [PERSON] досягла віку 17 років і сама вирішила проживати з батьком. Відзив на позовну заяву не надходив. Стислий виклад позиції сторін: Позивач та\~його представник\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали\~в повному\~обсязі з\~підстав,\~зазначених у\~позовній заяві.\~Просили суд\~ухвалити рішення,\~яким позбавити\~відповідачку материнських\~прав щодо\~неповнолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~батьком яких\~є позивач\~ [PERSON] . Також просили визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Надвірнянської міської ради в судовому засіданні просив при ухваленні рішення врахувати рішення комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей. Не заперечив проти задоволення позову [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, на електронну адресу, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того про обізнаність відповідача з розглядом справи щодо неї свідчить подана неї заява про розгляд справи у її відсутності. Процесуальні дії у справі: Ухвалами судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву [PERSON] залишено без руху, та надано позивачу у строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.04.2024, у зв`язку із усуненням недоліків, по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 29.10.2005 проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2020 по справі № 348/924/20. Рішення суду набрало законної сили 14.08.2020 (а.с. 6). В шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 3-5). Рішення суду від 14.07.2020 неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , залишено проживати разом з матір`ю (а.с. 6). З акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї № 600 від 21.03.2024, складеного депутатом Надвірнянської міської ради, вбачається, що діти [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на даний час проживають разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , хоча зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Умови проживання задовільні (а.с. 12). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , із 01.09.2023 навчається на 1-му курсі заочної контрактної форми навчання на факультеті психології по спеціальності 053 Психологія Прикарпатського національного університету ім. В.Стефаника, що підтверджується довідкою № 26397 від 01.04.2024 (а.с. 13). Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у Надвірнянському ліцеї № 1 ім. В. Чорновола, а саме [PERSON] навчається у 8-6 класі, [PERSON] навчається у 5-6 класі. Згідно довідки від 21.03.2024 № 53 за інформацією класних керівників батько учнів самостійно займається вихованням дітей та бере участь у батьківських зборах (а.с. 14). Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] є фізично здоровими та знаходяться під наглядом лікаря-педіатра, що підтверджується довідками № 1 від 04.04.2024, № 2 від 04.04.2024, та № 3 від 05.04.2024 (а.с. 16-18). Позивач [PERSON] є приватним підприємцем, є фізично здоровим та не перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря, що підтверджується декларацією про доходи 2023 рік, довідкою від 25.03.2024 № 99 (а.с. 7-11, 15). Згідно характеристики від 26.03.2024 № 53, складеної депутатом Надвірнянської міської ради, позивач [PERSON] проживає разом з трьома неповнолітніми дітьми, вихованням дітей займається сам, працює приватним підприємцем. Зі слів сусідів характеризується позитивно, постійно проводить час з дітьми. Алкогольними напоями не зловживає (а.с. 20). До матеріалів справи долучено Службою у справах дітей Надвірнянської міської ради долучено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, затверджений рішенням виконачого комітету Надвірнянської міської ради від 31.05.2024 № 134, з якого вбачається, що питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 09.05.2024. На комісії був присутній батько дітей, [PERSON] , який повідомив, що з 2005 року він з дружиною перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У 2020 році шлюб розірвано, а дітей залишено проживати з матір`ю. На початку 2022 року мати виїхала за кордон і залишила дітей проживати з ним. Після переїзду перестала цікавитися життям дітей, не спілкується з ними та не надає жодної допомоги. Сини навчаються у Надвірнянському ліцеї № 1. Дочка [PERSON] навчається на факультеті психології Прикарпатського національного університету ім. В.Стефаника. Батько дітей повідомив, що з березня 2022 року він самостійно виховує і забезпечує дітей та здійснює їх повне утримання. Мати дітей, [PERSON] на комісії не була присутня, зв`язатися з нею не вдалося. 03.05.2024 працівники служби у справах дітей Надвірнянської міської ради відвідали сім`ю [PERSON] з метою обстеження житлово-побутових умов проживання дітей [PERSON] , [PERSON] і Матвія. В ході обстеження з`ясовано, що житло розміщене на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з 3-х кімнат. Умови проживання задовільні, у квартирі чисто, прибрано, проведений євроремонт, кімнати облаштовані меблями, відповідною технікою, опалення газове. У квартирі є запас продуктів харчування, приготована їжа, діти забезпечені одягом відповідно до сезону. Діти мають окрему кімнату, де кожен має своє спальне місце, у дитячій кімнаті є відповідна техніка для комфорту дітей. Стосунки у сім`ї дружні і теплі. Під час бесіди з Матвієм з`ясовано, що протягом останніх двох років хлопчик проживає з батьком, мама живе за кордоном. У них теплі та дружні відносини, разом проводять багато часу. Батько дбає про нього, забезпечує всім необхідним, допомагає в навчанні. Мама дзвонить дуже рідко і каже, що не хоче їхати на Україну, а дитина не має бажання виїздити за кордон, тому вирішив, що буде проживати з батьком, якого дуже любить. Під час бесіди з [PERSON] з`ясовано, що хлопчик теж на початку війни виїхав з мамою в Чехію, але через тиждень він зрозумів, що не хоче жити в країні де немає друзів, не знає мови, через це попросив батька забрати додому. З того часу проживає з татом, братом та сестрою. З мамою спілкується рідко, каже що у мами постійно немає часу на розмови з ним. Мама повертатися додому не хоче, а їхати за кордон хлопчик не має бажання. Розуміє, що маму позбавлять батьківських прав, але стверджує, що якщо мама вибрала життя за кордоном, а не його з братом, то він і не заперечує, бо хоче жити тільки на Україні. За результатом розгляду даного питання комісія вирішила визнати за доцільне позбавлення [PERSON] материнських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с. 58-63). Також на виконання ухвали суду від 29.04.2024 про витребування доказів, Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України 17.05.2024 надано інформацію про те, що відповідач [PERSON] в період з 01.01.2022 по 29.05.2024 неодноразово здійснювала перетин державного кордону України, останній раз 27.04.2024 у пункті пропуску «Шегині» у напрямку в`їзд (а.с. 49-50). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що з позивачем [PERSON] підтримує дружні відносини, вони товаришують. З відповідачкою [PERSON] відносини поверхневі, спілкувався лише коли вони були одружені. В березні 2022 року, коли розпочалось російська агресія, відповідачка разом з дітьми виїхала за кордон. Через деякий час діти повернулись та почали жити разом з позивачем. З часу виїзду відповідачки за кордон він її в Україні не бачив і не чув від позивача, щоб вона приїздила. Діти після приїзду в Україну постійно проживають разом з позивачем, він дбає і піклується про них, забезпечує їх всім необхідним. Йому відомо зі слів позивача, що відповідачка не цікавиться життям дітей, не піклується про них, матеріально не допомагає. В судовому засіданні було вислухано малолітнього [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що раніше їхав з мамою за кордон, але йому там не сподобалось, і він разом з братом повернувся в Україну, де живе з татом та старшим братом [PERSON] . З татом у них гарні стосунки, вони разом проводять багато часу. Мама не захотіла повертатись в Україну. З мамою він практично не спілкується, вона ніколи не має часу. В судовому засіданні було вислухано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що коли розпочалась війна, вони з мамою та братом поїхали за кордон, були в Чехії. Але йому там не сподобалось, тому через тиждень вони з братом повернулись в України. З того часу він проживає в Україні разом з батьком та молодшим братом Матвієм. Мама проживає за кордоном у Чехії. Він за мамою не спідкується, оскільки мама сама не бажає з ними спілкуватись, на дзвінки не відповідає. Раніше мама казала, що не має на них з братом часу. Також мама не пропонувала забрати їх до себе. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Спірні правовідносини склалися між сторонами з приводу позбавлення батьківських прав визначення місця проживання дітей. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав: Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ст. 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Між тим, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до ч. 1 ст.\~17\~Закону України\~від 23.02.2006\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишились проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що матір дитини не бажає брати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батьків з виховання (стаття 150 СК України) та обов`язки батьків з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені статтями 180, 181, 185 СК України). Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про те, що така поведінка відповідача не дає підстави вважати, що остання нехтує інтересами дітей та не бажає розривати зв`язки з дітьми, а позбавлення її батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із висновку Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити материнських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частиною 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18). Суд не бере до уваги наданий висновок Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, від 31.05.2024, вважає його недостатнім обгрунтованим, так як його зміст фактично констатує обставини, на які посилається сторона позивача. Суд також враховує і ту обставину, що із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дітей. Верховний Суд наголошує, що саме по собі небажання дитини спілкуватися з одним із батьків не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Отже, небажання дитини спілкуватися з матір`ю не свідчить про ухилення ним від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Аналогічний висновок міститься в Постанові ВС/КЦС № 331/5427/17 від 24.04.2019. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучені думки дітей не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки їх думка не завжди може відповідати їх інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вони в силу малолітнього віку неспроможні надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на них. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про не врахування думки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] щодо необхідності позбавлення батьківських (материнських) прав відповідача. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом у справі не встановлено. Судом також встановлено, що відповідач у зв`язку з перебуванням за кордоном не може в повному обсязі брати участь у вихованні дітей, однак належних доказів, що відповідач свідомо відмовилась від виконання своїх материнських обов`язків та не бажає спілкуватися та бачитися з дітьми, позивачем суду не надано. Отже суд не вбачає необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення материнських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували. Також суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки його свідчення не підтверджують належним чином факту свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання материнських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей, та висновки зроблені зі слів позивача. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку матері щодо ухилення від участі у вихованні дітей, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд дійшов висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення матері батьківських прав стосовно її малолітніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських (материнських прав) прав необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Надвірнянського районного суду від 14.07.2020 неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір`ю. У позовній заяві позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з ним. [PERSON] , [INFO] , на даний час досяг десяти років, тому враховуючти факт проживання дитини з батьком, періодичне перебування матері за кордоном,встановлені обставини щодо створення належних умов проживання дитини, факт навчання на території України та бажання дитини проживати з батьком, висловлене особисто в судовому засіданні, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що він на даний час вже досяг чотирнадцяти років, тому відповідно до ч. 3 ст. 161 СК України має право самостійно визначати своє місце проживання. Висновки суду: Суд, враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, дійшов висновку що позов [PERSON] необхідно задовільнити частково, змінити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , якого згідно рішення Надвірнянського районного суду від 14.07.2020 залишено проживати за матір`ю [PERSON] , визначивши його місце проживання з батьком [PERSON] . У задоволенні позову [PERSON] в частині позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, та в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 141, 150, 160, 161, 164, 165, 180, 181, 185, 171 СК України,

Outcome: dismissed