Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом, в якому просить відібрати [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] та батька [PERSON] у зв`язку із ухилянням їх від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини та стягнути аліменти в розмірі ? частини від усіх видів доходу. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьки вищезазначеної дитини не перебувають в зареєстрованому шлюбі, але на даний час проживають разом. Малолітній [PERSON] , [INFO] , на сьогодні не має місця реєстрації. Відповідно до рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 18.09.2023 №214 «Про влаштування малолітньої дитини [PERSON] до КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» та від 05.03.2024 №57 «Про продовження терміну перебування малолітньої дитини [PERSON] в КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» знаходиться в КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». Малолітній [PERSON] знаходиться на обліку відділу «Служба у справах дітей» відповідно до наказу №66 від 04.09.2023 як такий, ще опинився в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. 17.03.2023 до служби від КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академію М.Давидова» надійшло повідомлення про складні життєві обставини сім`ї [PERSON] та [PERSON] та неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] . З метою з`ясування обставин, зазначених в повідомленні, комісією у складі представників служби у справах дітей, Конотопського міського центру соціальних служб та лікаря-педіатра [PERSON] 17.03.2023 проведено обстеженні житлово-побутових умов проживання, у ході якого встановлено, що умови проживання на той час були задовільні. За результатами обстеження 20.03.2024 року дозволено виписку новонародженої дитини за адресою: [ADDRESS] , але сім`ю взято під соціальний супровід. 04.09.2024 до служби у справах дітей надійшло повідомлення (рапорт) від КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академіка М.Давидова» про загрозу для життя малолітнього [PERSON] , [INFO] , та прохання вирішити питання оформлення дитини в державний заклад. У зв`язку із зазначеним вище, [PERSON] 04.09.2023 взято на облік служби у справах дітей у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, а 13.09.2023 направлено до КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне забезпечення, про що прийнято відповідне рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради. 15.02.2024 за адресою місця проживання батьків малолітнього через заборгованість було припинено постачанню електричної енергії. За інформацією КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академік; М.Давидова» від 09.02.2024 №129, житлово-побутові умови проживання за адресою: [ADDRESS] , незадовільні, позитивний зрушень в житлово-побутових умовах проживання та психологічному клімат сім`ї немає. Медичних працівників до будинку не пускають. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 01.03.2024 було заслухано питання щодо виконання [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов`язків. 27.03.2024 працівниками відділу «Служба у справах дітей» спільно фахівцем Конотопського міського центру соціальних служб відвідано сім`ю з місцем проживання, проте вкотре двері ніхто не відчинив. На запрошення д відділу ніяк не відреагували. Подібну ситуацію підтвердили медичні працівники. Тому вже на наступному засіданні членами комісії одноголосно було прийнято рішення клопотати перед Конотопським міськрайонним судом про відібрання дитини [PERSON] , [INFO] народженню у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Представник позивача виконавчого комітету Конотопської міської ради Циганок І.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, кожен окремо, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують . Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків. Встановлено судом, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.6). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З акту обстеження умов проживання, від 27.03.2024 року вбачається, що за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] на момент обстеження вдома нікого не було. (а.с.21). Згідно рапорту КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академіка М.Давидова» від 04.09.2023 року при відвідуванні сім`ї [PERSON] виявлено, що для малолітнього [PERSON] , [INFO] подальше перебування в даних умовах загрожує життю, прохають вирішити питання оформлення дитини в державний заклад (а.с.15). Відповідно до листа Конотопського міського центру соціальних служб для сім, дітей та молоді родині [PERSON] надається соціальна послуга соціального супроводу сімей/осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах , у зв`язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків (а.с.17-18). За інформацією TOB «ЕНЕРА СУМИ» від 19.02.2024 №23/338 , станом на 19.02.2024 за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 22 353,36 грн., тому 15.02.2024 за даною адресою через заборгованість було припинено постачанню електричної енергії. (а.с.19,20). 18.09.23 року рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 214 було вирішено питання про влаштування малолітнього [PERSON] до КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини, що і змусило звернутися до суду (а.с.16). З висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав від 18.04.2024 р. № 01-14/256 вбачається, що відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. (а.с.22-24). Відповідно до ст. ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є первоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 170 СК України вказує, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках. Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім`ї, або, навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. Відповідно до норм Сімейного кодексу кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2 п. 16 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Позивачем доведено, що [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню сина, не здійснюють належного догляду за ним, не створюють належних умов для його проживання, фізичного та розумового розвитку, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивача звільнено від його сплати при подачі позову на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved