Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання додаткової угоди укладеною. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. 24.03.2017 між позивачем Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області укладено договір оренди землі № 519-сг, а саме оренди земельної ділянки, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Мар`їнського району Донецької області поза межами населених пунктів. Позивач 21.02.2024 на адресу Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області спрямував відповідний лист-повідомлення до якого долучено проект додаткової угоди для реалізації права на поновлення договору, водночас у поновленні договору на новий строк позивачу було відмовлено у зв`язку з недотриманням строку, встановленого в Договорі для звернення з пропозицією щодо підписання додаткової угоди, однак позивач зазначає про те, що він звернувся до відповідача в межах встановленого строку, який визначений договором. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач листом від 21 березня 2023 року повідомив позивачу про відмову в продовженні строку дії договору. Відмова в продовженні строку дії Договору оренди землі мотивована тим, що позивачем недотримано 60 денний строк звернення з заявою про поновлення строку дії договору. Відповідач зазначає, що строк дії договору слід обчислювати з 24 березня 2017 року, а оскільки строк дії договору становить 7 років, а позивач звернувся до відповідача з відповідним листом про продовження строку дії договору 22 лютого 2024 року, то 60 денний строк для направлення листа-повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк пропущено. Позивач подав відповідь на відзив відповідача на позовну заяву в якому зазначив, що сторони у пункті 44 Договору оренди землі встановили, що вказаний договір набирає чинності після його підписання та державної реєстрації права оренди, а оскільки право оренди зареєстроване 23.11.2017, відтак, на думку позивача, направлення листа-повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк здійснено в межах визначеного договором 60 денного строку. Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримку заявлених позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Копією договору оренди землі № 519-сг від 24.03.2017 (далі Договір), укладеного між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області підтверджується, що об`єктом договору є земельна ділянка загальною площею 36.0400 га ріллі з кадастровим номером 1423385800:06:000:0425, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Мар`їнського (станом на теперішній час Волноваського) району Донецької області поза межами населених пунктів, цільове призначення земельної ділянки для городництва. Пунктом 7 Договору підтверджується, що цей Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Абзацом 9 пункту 30 Договору встановлено обов`язок орендаря інформувати орендодавця про намір продовжити або припинити договірні відносини за 60 днів до закінчення терміну дії Договору. Пунктом 44 Договору сторони погодили, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права право оренди за Договором зареєстровано за позивачем 23.11.2017. З листа позивача від 21.02.2024 вбачається, що останній звернувся до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області з заявою про поновлення права користування земельною ділянкою на умовах оренди до якої додав проект додаткової угоди до Договору та інші документи. З листа Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області № 0.21/15-1392/0/8-24 від 21.03.2024 вбачається, що відповідач, розглянувши заяву позивача від 21.02.2024 року повідомив цим листом позивача про відмову в укладенні додаткової угоди до Договору у зв`язку з тим, що позивач не дотримався обов`язку звернутись до відповідача за 60 днів до закінчення строку дії договору з пропозицією підписати додаткову угоду. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.\~19\~Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 124\~ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 792\~ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства -ЗК України,Законом України «Про оренду землі»\~та іншими нормативно-правовими актами. В розумінні\~статті 1 Закону України «Про оренду землі»\~(тут і далі\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під орендою землі слід розуміти засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частина 3\~Закону України «Про оренду землі»\~визначає, що об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. За змістом статті 79\~Земельного Кодексу\~України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до статті 13\~Закону України «Про оренду\~землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Процедура реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі врегульована\~статтею 33 Закону України «Про оренду землі»\~. Положеннями частин1-5статті 33Закону\~України «Про\~оренду землі» передбачено, що По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Приписами ч. 6\~ст. 33 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Отже,\~стаття 33 Закону України «Про оренду землі»\~фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1) досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2) пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою. Згідно з частинами восьмою та одинадцятою статті 33\~Закону України\~«Про оренду\~землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Отже, для застосування частини першої статті 33\~Закону України\~«Про оренду\~землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Вказана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 594/376/17-ц. Статтею 33Закону\~України «Про\~оренду землі» визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. Дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Вказана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2020 року по справі № 159/5756/18. Судом встановлено, що позивач, як добросовісний орендар, маючи законні сподівання на продовження дії договорів оренди землі на новий строк звернувся 21лютого 2024 року до орендодавця з листом-повідомленням (заявою) до якої було долучено проект додаткової угоди з метою реалізації переважного права продовження дії договорів, однак йому було відмовлено у поновленні строку дії Договору у зв`язку з пропущенням строку для звернення з відповідною заявою. Отже, керівним в даному випадку є визначення дати від якої обраховується семирічний строк дії Договору, а відтак і 60 денний строк для звернення з листом-повідомлення про поновлення Договору Як вбачається з копії Договору датою його підписання сторонами є 24.03.2017 року. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (стаття 631ЦК України в редакції, чинній на час підписання сторонами договору оренди). Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). Згідно зі\~статтею 640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже за змістом\~статті 631 ЦК України\~момент набрання чинності договором співпадає з моментом його укладення, настання якого, за загальним правилом, пов`язується з часом досягнення сторонами згоди з приводу усіх істотних умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Також договір може вважатися укладеним згідно зі\~статтею 640 ЦК України\~з моменту передання майна чи вчинення певної дії, тобто пов`язується з умовами договору або його правовою природою (частина друга зазначеної статті). Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує певні правові відносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх відносин на власний розсуд і в межах, встановлених законом, тобто є актом, який встановлює обов`язкові правила для сторін договору, індивідуальним регулятором їх відносин. Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо ці відносини регулюють імперативні норми. Пунктом 44 Договору сторони встановили, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди в установленому порядку. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що право оренди за Договором зареєстровано за позивачем 23.11.2017. Отже, в межах даної справи сторони досягли згоди, що\~договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Іншого визначення часу чи моменту набрання чинності його текст не містить.\~З урахуванням принципу свободи договору, а також того, що згідно з частиною другою\~статті 631\~ЦК України\~договір набирає чинності з моменту його укладення, сторони визначили та пов`язали укладення договору та набрання ним чинності не лише з моментом його підписання, а й з моментом державної реєстрації права оренди, а відтак останнім днем дії Договору є 23.11.2024, що свідчить про те, що позивач як орендар повідомив орендодавця про намір поновити право користування земельною ділянкою в межах встановленого Договором строку. Верховний Суд у постанові від 24 травня 2023 року по справі №\~709/1186/21 за фактичних обставин, що є тотожними фактичним обставинам цієї справи, а саме (03\~січня 2015\~року укладено\~договір оренди\~землі,\~за якими\~орендодавець передав\~в оренду\~належну йому\~земельну ділянку;\~у пункті\~8\~договору визначили\~строк його\~дії -\~7\~років;\~у пункті\~44\~договору зазначено,\~що цей\~договір набирає\~чинності після\~підписання сторонами\~та його\~державної реєстрації,\~11\~листопада 2015\~року зареєстровано\~право оренди\~земельної ділянки) зазначив, що ураховуючи вимоги законодавства в редакції, чинній на момент підписання (укладення) сторонами договору оренди, суди зробили правильний висновок, що\~право оренди за цим договором виникло з моменту його державної реєстрації, оскільки початок перебігу строку дії договору (набрання ним чинності)\~сторони визначили та пов`язали з моментом підписання та державної реєстрації, інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договір не містить,\~відповідно останнім днем його дії є 09 листопада 2022 року. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року по справі №\~709/1187/21 дійшов аналогічного висновку, що зважаючи на встановлені у розглядуваній справі обставини та враховуючи вимоги законодавства чинного на момент підписання (укладення) сторонами договорів оренди, суди зробили правильний висновок, що право оренди виникло з моменту його державної реєстрації, оскільки початок перебігу строку дії договору (набрання ним чинності) сторони визначили та пов`язали з моментом підписання та державної реєстрації, інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договір не містить, відповідно останнім днем його дії є 11 листопада 2022 року, тобто день проведення державної реєстрації права оренди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.03.2024 по справі №\~920/1207/22 зазначила про відсутність підстав для відступу від висновків КЦС ВС, зроблених у постановах від 24.05.2023 у справі № 709/1186/21, від 31.05.2023 у справі № 709/1187/21, від 15.06.2023. Суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію ВП ВС у справі №\~357/8277/19 від 18.04.2023 як на підставу для відмови у позові, визначену відповідачем, оскільки такі доводи є необґрунтованими та суперечать самому змісту як постанови ВП ВС № 357/8277/19 від 18.04.2023, так і постановам ВС у справах №\~709/1187/21, 709/1186/21, прийнятим з врахуванням правових висновків ВП ВС у справі № 357/8277/19 про що прямо зазначено в змісті вказаних постанов, а так само вказана позиція відповідача суперечить правовому висновку ВП ВС у справі № 902/1207/22. Велика Палата Верховного Суду у справі № 357/8277/19 від 18.04.2023 сформувала правовий висновок за яким договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону «Про оренду землі». Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду акцентовано увагу,в тому числі, на такому елементі втілення принципу диспозитивної цивільного права як свобода договору. В межах вказаної справи сторони скористалися принципом свободи договору та врегулювали взаємні відносини на власний розсуд. Тож за згодою обох сторін визначено і момент набрання договором чинності, що пов`язаний саме з певним моментом у часі - «опублічненням» цих цивільних відносин у відповідному державному реєстрі. Це не суперечить чинному законодавству, зокрема пункту 3 частини першої\~статті 3 ЦК України, згідно з яким до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, та статтям\~6,\~627\~ЦК України, в яких розкривається зміст цього принципу відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, оскільки сторони в пункті 44 Договору встановили, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права право оренди зареєстровано 23.11.2017 суд приходить до висновку, що останнім днем строку дії Договору є 23.11.2024, що свідчить про те, що позивач як орендар повідомив орендодавця про намір поновити право користування земельною ділянкою в межах встановленого Договором строку. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.03' у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Права позивача як землекористувача підлягають захисту у відповідності до спеціальних норм земельного законодавства в порядку\~статті 33 Закону України «Про оренду землі». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved