Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] , [PERSON] \~звернулися до суду з позовом, який остаточно уточнили 11.04.2023 року та 21.06.2024 року, до [PERSON] , в якому просять суд провести реальний поділ земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером 5110600000:01:026:0483, площею 0,092 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за варіантом № 2 висновку експерта № 03/79-2022 від 10.02.2023 року; виділити у власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0095 га з виходом на [ADDRESS] , зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 5 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року висновку експерта № 03/79-2022 за результатами судової земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи у цивільній справі № 500/6757/18 від 10.02.2023 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на цю земельну ділянку; виділити у власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0346 га з виходом (виїздом) на [ADDRESS] , зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 5-1 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року висновку експерта № 03/79-2022 за результатами судової земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи у цивільній справі № 500/6757/18 від 10.02.2023 року, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на цю земельну ділянку. Крім того, просять суд припинити між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером 5110600000:01:026:0483, площею 0,092 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони, [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору про виділення частки в натурі (поділ) від 06.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під № 4267, розпорядження Ізмаїльського міського голови №317р від 02.05.2018 року та довідки ФОП [PERSON] , є власниками (по 1/2 частині кожний) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а відповідачка, [PERSON] власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як належний позивачам по справі житловий будинок, так і житловий будинок, що належить відповідачці, знаходяться на земельній ділянці із кадастровим номером 5110600000:01:026:0483, площею 0,092 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером 5110600000:01:026:0483, площею 0,092 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 210878074 від 01 червня 2020 року. Позивачі зазначають, що належність земельної ділянки на праві спільної сумісної власності не дозволяє їм належним чином реалізовувати своє право розпорядження належним їм житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, вважають за необхідне просити суд поділити між ними та відповідачкою земельну ділянку, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Також, вважають, що варіант № 2 поділу земельної ділянки, запропонований у висновку експерта № 03/79-2022 від 10.02.2023 року, є найменш обтяжливим та таким, що дозволить вирішити спір між сторонами по справі. 19.05.2023 року представниця відповідачки надала відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому зазначила, що відповідачка не згодна з позовними вимогами, викладеними в уточненій позовній заяві. Свої заперечення проти позовних вимог обґрунтовують тим, що на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської Ради № 341 від 12 березня 2009 року, житлове приміщення в [ADDRESS] , було виключено зі складу житлового фонду і дозволена була реконструкція під магазин та позивачі здійснили реконструкцію житлового приміщення під магазин, а в експлуатацію не здали. Позивачі мають намір провести реальний поділ земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в той час як житлового будинку там немає. Також зазначають, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 039984 земельна ділянка площею 0,0920 га належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 22.04.2008 р. по справі № 2-2606/08 право власності на земельну ділянку зареєстровано лише за [PERSON] , [PERSON] , при цьому за [PERSON] припинено право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , але частка [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку не була оформлена. Окрім цього, представниця відповідачки, аналізуючи висновок експерта, зазначає, що експерт вийшов за межі ухвали суду про призначення земельно-технічної експертизи, так як зазначив, що надати варіант ідеального поділу земельної ділянки не є можливим, при цьому сам вирішив питання про варіанти поділу земельної ділянки за умови вирішення питання грошової компенсації вартості земельної ділянки та вартості, розташованих в її межах поліпшень. Щодо запропонованих варіантів поділу земельної ділянки, вважають, що жоден з трьох запропонованих експертом варіантів поділу не можуть бути прийняті судом, оскільки перший та третій варіант не розглядаються позивачами, а другий варіант неможливо застосувати, так як відповідачка не згодна на отримання грошової компенсації за належні їй споруди. У зв`язку з цим, просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2022 року призначено по цивільній справі судову земельно-технічну експертизу. На виконання ухвали суду, судовим експертом Цуркан В.І. було проведено судову земельно-технічну, оціночно-земельну експертизу та надано висновок №03/79-2022 року від 10.02.2023 року, згідно якого надано три варіанти поділу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0920 га з кадастровим номером 5110600000:01:026:0483 (а.с.187-216 т.1). 20.06.2024 року судовим експертом Цуркан В.І. надано суду висновок з виправленням описок. 27.05.2024 року позивачі надали суду заяву, яку в судовому засіданні підтримав їх представник адвокат Арнаут А.Г., в якій просили позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації у сумі 183\~091,00 грн. залишити без розгляду (а.с.35 т.2). Ухвалою Ізмаїльського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 13.06.2024\~року взадоволенні заяви [PERSON] , [PERSON] про залишення позову без розгляду в частині\~позовних вимог\~про стягнення\~грошової компенсації\~у сумі\~183091,00\~гривень відмовлено. 21.06.2024 року позивачі надали суду заяву, яку в судовому засіданні підтримав їх представник адвокат Арнаут А.Г., в якій просили прийняти відмову від позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації у сумі 183\~091,00 гривень. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2024 року прийнято відмову від позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації у сумі 183\~091,00 гривень, а провадження в цій частині позову закрито. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши представника позивачів, відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання його у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Статтею 89 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності переважно перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору про виділення частки в натурі (поділ) від 06.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під №4267, розпорядження Ізмаїльського міського голови №317р від 02.05.2018 року та довідки ФОП [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 58-59 т. 1, а.с. 162 т.1, а.с. 163 т.1). В свою чергу, [PERSON] на підставі договору про виділення частки в натурі (поділ) від 06.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під №4267 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58-59 т.). Згідно договору про виділення частки в натурі (поділ) від 06.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під №4267, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , на час укладення зазначеного договору, належав, на праві спільної часткової власності, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] , а саме: [PERSON] 11/27 частин житлового будинку з надвірними спорудами, а [PERSON] та [PERSON] 16/27 частин житлового будинку з надвірними спорудами. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами по справі, належний позивачам по справі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та належний відповідачці, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходяться на земельній ділянці із кадастровим номером 5110600000:01:026:0483, площею 0,092 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 210878074 від 01.06.2020 року, земельна ділянка із кадастровим номером 5110600000:01:026:0483, площею 0,092 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2008 по справі № 2-2606/18 про визнання права власності на земельну ділянку (а.с. 9 т. 1). Отже, судом не приймаються до уваги посилання відповідачки на Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 039984, оскільки право власності на земельну ділянку було зареєстровано на підставі саме вищевказаного рішення суду. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Аналіз частини 5 ст.89 ЗК України свідчить про те, що встановлена законом презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності не є абсолютною, а передбачає виключення, передбачені законом. Звернувшись до суду із заявою про уточнення позовних вимог, позивачі просили суд поділити належну їм та відповідачці на праві спільної сумісної власності земельну ділянку виходячи з розміру часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16. Висновком експерта № 03/79-2022 за результатами судової земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи у цивільній справі № 500/6757/18 від 10.02.2023 року, судовим експертом [PERSON] запропоновано три варіанти поділу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0920 га з кадастровим номером 5110600000:01:026:0483. При обранні варіанту поділу земельної ділянки, суд вважає, що поділ земельної ділянки слід здійснити саме згідно другого варіанту запропонованого експертом у висновку № 03/79-2022 від 10.02.2023 виходячи з наступного. На думку суду, другий варіант поділу земельної ділянки, за яким просять поділити земельну ділянку позивачі по справі, є найменш обтяжливим серед запропонованих експертом варіантів поділу земельної ділянки для сторін по справі, оскільки інші варіанти поділу передбачають встановлення земельного сервітуту на користь відповідачки по справі. Про необхідність врахування такої характеристики як обтяжливість, при поділі земельної ділянки, висловився Верховний Суд у своїй постанові від 23.03.2023 року по справі № 686/1404/19. Суд враховує те, що позивачі по справі просять суд здійснити поділ земельної ділянки саме за другим варіантом поділу, в той час як відповідачка не погодилась із жодним варіантом поділу земельної ділянки, із клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи до суду не зверталася. Таку позицію Верховний Суд зазначив при розгляді справи № 500/3987/16-ц, у постанові від 28.03.2023 року. Окрім цього, на думку суду, такий варіант поділу земельної ділянки забезпечить дійсне вирішення у дієвій спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу в натурі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року по справі №2114/2-3819/11. Згідно висновку\~експерта№ 03/79-2022 за результатами судової земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи у цивільній справі № 500/6757/18 від 10.02.2023 року, проведеної судовим експертом Цурканом В.І., та з виправленням описок від 20.06.2024 року надано суду висновок за варіантом № 2 поділу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0920 га з кадастровим номером 5110600000:01:026:0483. Судовий експерт, зокрема, запропонував виділити у спільне володіння, користування та розпорядження [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0095 га з виходом на вулицю Мистецька, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 5 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року та частину земельної ділянки площею 0,0346 га з виходом (виїздом) на [ADDRESS] , зовнішньої межі якої визначаються за наведеними у таблиці 5-1 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року, всього 0,0441 га, що на 0,0104 га менше від ідеальної графічно зображено у додатку 2. Також запропоновано виділити у володіння, користування та розпорядження [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0479 га з виходом (виїздом) на вулицю Мистецька, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 6 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року, що на 0,0104 га більше від ідеальної графічно зображено у додатку 2. При цьому, зазначено, що встановлення варіанту № 2 поділу земельної ділянки передбачає виконання наступних умов: [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] має бути сплачена грошова компенсація вартості належних їй будівель сараю літ. «К» та сараю літ. «Л», які розташовані в межах виділяємої їм частини земельної ділянки, у розмірі тринадцять тисяч чотириста вісімдесят грн.; [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] має бути сплачена грошова компенсація вартості належних їм 1/2 частки входу в підвал літ. «В» та підвалу літ. «в» у розмірі шістдесят п`ять тисяч триста сімдесят дві грн., які розташовані в межах виділяємої їй частини земельної ділянки; [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] має бути сплачена грошова компенсація вартості 0,0104 га земельної ділянки у розмірі сто тридцять одна тисяча сто дев`яносто дев`ять грн.; наявна внутрішньодворова система водопостачання та каналізації має бути переобладнана в межі виділених сторонам частин земельної ділянки. Суд дійшов висновку про те, що приймаючи до уваги необхідність здійснення взаємних виплат сторін спору одна одній, а також ураховуючи те, що різниця між сумою, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] та сумою, яка підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] складає 183 091,00 грн., та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2024 року прийнято відмову від позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації у сумі 183 091,00 гривень, а провадження в цій частині позову закрито, відсутні підстави щодо стягнення компенсації. Згідно ст. 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial