Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

18 жовтня 2023 року\~ позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, яким просив суд : провести поділ в натурі будинку, що є спільною частковою власністю позивача та відповідача, відповідно варіантів, наведених у Висновку експерта від 08 вересня 2023 року за № 1-08/09 наданого за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виділивши позивачу та відповідачу у власність та користування частини будинку, зазначені у Висновку експерта від 08 вересня 2023 року за № 1-08/09, та визнавши за позивачем та відповідачем право власності на частини ділянки, що відповідають цим частинам будинку. Зобов`язати відповідача виконати роботи з метою переобладнання будинку на дві окремі ізольовані групи приміщень, визначені відповідним варіантом поділу будинку згідно Висновку експерта від 08 вересня 2023 року за № 1-08/09 за результатами проведення оціночно - будівельної та будівельно-технічної експертизи. Стягнути з відповідача на користь позивача вартості виділених їм часток, у розмірі, визначеному відповідним варіантом поділу будинку згідно висновку експерта від 08 вересня 2023 року за № 1-08/09 за результатами проведення. Вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками садового будинку загальною площею 224,3 кв. м., розташованого за адресою : [ADDRESS] . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0494 га, державний кадастровий номер 3220882600:04: 002:2193, яка належить позивачу на праві приватної власності. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за № 359/2653/18 з урахуванням змін, внесених постановами апеляційного та касаційного судів, даний будинок визнано спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнано за позивачем право спільної часткової власності на частину будинку та за відповідачем право спільної часткової власності на частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позасудовий поділ будинку виявився неможливим, оскільки позивач проживає окремо та не має можливості користуватись своїм майном - будинком. Відповідач [PERSON] не надає можливості [PERSON] вільно заходити до будинку та проживати в ньому, чинить перешкоди у користуванні будинком, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25\~жовтня 2023\~року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов, клопотання чи заяви у справі, не скористався. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Разом з тим, уповноважив представляти власні інтереси в суді адвоката Хасін І.Б., який до суду не з`явився, проте подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити та поділити будинок за одним з двох варіантів, запропонованих експертом (варіант 1 позивачу зі стягненням компенсації сумі 23846,00 з відповідача вбачається більш правильним, проте, [PERSON] згоден з будь-яким варіантів, запропонованих експертом), а розгляд справи здійснити у його відсутність. Належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Враховується судом і\~рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011\~згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з\~наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками садового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319033603 сформованого 28 грудня 2022 року; копією рішення Бориспільського міськрайонним судом Київської області від 09 червня 2020 року; копією постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року та копією постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0494га, з кадастровим номером 3220882600:04:002:2193, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, Садове товариство «Святище-2», що підтверджується копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3223741792021 від 03 вересня 2021 року. До позовної заяви [PERSON] додав висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи Українського центру судової інженерно-технічної експертизи від 08 вересня 2023 року за № 1-08/09, згідно якого поділ садового будинку, загальною площею 224,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників, а саме - по кожному - технічно неможливий. Ринкова вартість вказаного садового будинку складає 4470000 грн. 00 коп. (а.с. 34-55). Експерт навів два варіанта поділу будинку, без збереження рівності часток, з виплатою відповідної грошової компенсації. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив здійснити поділ будинку відповідно варіанту № 1, наведеного у висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи Українського центру судової інженерно-технічної експертизи від 08 вересня 2023 року за № 1-08/09, або за іншим варіантом, запропонованим експертом, та стягнути з [PERSON] компенсацію за відступ від рівності часток. За наслідком дослідження технічного паспорта на садовий будинок, який розташований в СТ «Святище-2», № 58 Гнідинська сільська рада Бориспільського району Київська області, виготовленого КП БРР БР «Бюро технічної інвентаризації» судом встановлено, що станом на 19 серпня 2022 року за зазначеною адресою розташовані об`єкти нерухомого майна : садовий будинок літ. «А»; ганок літ. «а1»; тераса літ. «а2»; балкон літ. «а3»; огорожа «N1»; хвіртка літ. «N2». Загальна вартість нерухомого майна - 588 636,00 грн. Житловий будинок літ. «А» складається з : І- поверх хол 1 площею 19,0 кв.м.; санвузол 2 площею 5,1 кв.м.; коридор 3 площею 2,3 кв.м.; котельня 4 площею 3,4 кв.м.; кухня-їдальня площею 19,0 кв.м.; вітальня 6 площею 34,3 кв.м.; гараж 7 площею 28,2 кв.м., загальною площею 111,3 кв.м. ІІ- поверх: хол 8 площею 15,4 кв.м.; кімната 9 площею 25,9 кв.м.; підсобне приміщення 10 площею 2,0 кв.м.; підсобне приміщення 11 площею 3,6 кв.м.; санвузол 12 площею 2,4 кв.м.; кімната 13 площею 17,2 кв.м.; кімната 14 площею 13,9 кв.м.; кімната 15 площею 32,6 кв.м., загальною площею по ІІ поверху 113,0 кв.м., разом по будинку площею 224,3 кв.м. Відповідно довідки КП БРР БР «Бюро технічної інвентаризації» від 19 серпня 2022 року за № 21396, при проведенні поточної інвентаризації станом на 19 серпня 2022 року виявлено зменшення внутрішньої площі будинку за рахунок побудови каміна та встановлення перегородок, будівництво тераси «а2» та балкона «а3», що відповідно Постанови Кабінету Міністрів України за № 406 від 07 червня 2017 року не потребує введення в експлуатацію. Самочинної побудови та перебудови в садовому будинку та на земельній ділянці не виявлено. Загальна площа будинку 224,3 кв.м. Експертом запропоновано два можливі варіанти поділу садового будинку розташованого за адресою : [ADDRESS] , на дві ізольовані частини у співвідношенні, без збереження рівності часток, після проведення робіт по переплануванню та із зазначенням розміру грошової компенсації при відхиленні від часток. Згідно ч. 1, 2\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3\~ст. 358 ЦК України\~передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно ч. 1\~ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Тлумачення положень ст.\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі за № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються,\~а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі за № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі за №173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі за № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі за № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі за № 369/6871/16-ц. Встановлено, що відповідно висновку експерта № 1-08/09 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 08 серпня 2023 року експертом підтверджена необхідність згідно варіанту №1 (а.с. 51), переобладнання садового будинку на дві окремі ізольовані групи приміщень за даним варіантом необхідно : влаштувати зовнішні сходи на балкон, закласти отвір у перекритті над сходами; влаштувати приміщення кухні в межах приміщення №13 площею 17,2 кв.м. Арифметична частка першого співвласника частини - 49/100; арифметична частка другого співвласника частини 51/100. В грошовому вираженні частка першого співвласника менша на 23\~846 грн. 00 коп. Згідно варіанту №2 (а.с. 52), переобладнання садового будинку на дві окремі ізольовані групи приміщень за даним варіантом необхідно: влаштувати зовнішні сходи на балкон; влаштувати приміщення кухні в межах приміщення №13 площею 17,2 кв.м.; закласти дверні прорізи між приміщеннями №1 площею 19,0 кв. м. та приміщенням №3 площею 2,3 кв.м.; закласти дверні прорізи між приміщеннями №1 площею 19,0 кв.м. та приміщенням №6 площею 34,3 кв.м.; влаштувати дверний проріз між приміщеннями №5 площею 19,0 кв.м. та №6 площею 34,3 кв.м.; закласти дверні прорізи між приміщеннями №9 площею 25,9 кв.м. та балконом. Арифметична частка за даним варіантом першого співвласника 47/100, другого співвласника 53/100. В грошовому виражені частка першого співвласника менша на 142089 грн. 50 коп. Отже, поділ між сторонами в натурі житлового будинку можливий лише за умови перепланування будинку шляхом втручання у конструкції будинку та інженерні мережі загального користування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі за № 707/2516/18 дійшов висновку про те, що положення статті 152\~ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто, ст.\~152\~ЖК України не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки. Тому відсутність у матеріалах справи технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки тощо не перешкоджає суду ухвалити рішення про суті спору, якщо наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи. Таким чином, у суду відсутні підстави вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами ст.\~152\~ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна. Отже, ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласникками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та / або інженерні системи загального користування. При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку\~ст. 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~ст. 364 ЦК України\~(у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняє-ться, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається позивачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі за № 571/160/19 (провадження 61-5341св23). Ураховуючи, що рівнозначне виділення частки домоволодіння неможливе (невідповідність загальної площі будинку площам співвласників згідно з частками і загальним плануванням будинку), а також відсутність або невідповідність нормам житлових допоміжних приміщень в існуючому будинку після виділу, наведені експертом варіанти передбачають сплату компенсації за відступ від рівності часток, а також здійснення реконструкції житлового будинку шляхом внутрішніх перепланувань. Статтею 367 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки сторони не досягли у досудовому порядку згоди стосовно поділу спірного будинку, враховуючи згоду позивача на запропонований експертом варіант №1 такого поділу, та не надання стороною відповідача будь-яких заперечень стосовно вибору варіанту поділу, а також враховуючи найменше відхилення від ідеальних часток спірного будинку суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та поділити спірний садовий будинок згідно варіанту №1. Верховний Суд зауважує, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правові дно-синах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (вказані висновки наведено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі за № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Будь-яких доказів, які б вказували на неможливості поділу спірного нерухомого майна, відповідно варіанту 1 висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від\~09 вересня 2023 року № 1-08/09, сторони у справі не надали. Згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 7 постанови 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток із присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Відтак, позовні вимоги щодо поділу садового будинку за варіантом [ADDRESS] та стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за відхилення від рівності часток у розмірі 23 846 грн. 00 коп., підлягають задоволенню. Наведене, в свою чергу, є підставою для перерозподілу належних сторонам часток у праві власності на домоволодіння для [PERSON] з розміру частина на 49/100 частин, для [PERSON] з розміру частина на 51/100 частин. Щодо позовних вимог про зобов`язання\~відповідача виконати\~роботи з\~метою переобладнання\~будинку на\~дві окремі\~ізольовані групи\~приміщень,\~визначені відповідним\~варіантом поділу\~будинку згідно\~висновку експерта\~від 08\~вересня 2023\~року за\~№ 1-08/09\~за результатами\~проведення оціночно\~-\~будівельної та\~будівельно-технічної\~експертизита визнання за сторонами право власності на частини ділянки, що відповідають частинам будинку суд вважає за необхідне вказати наступне. Судом встановлено, що вимога позивача про визнання за ним та відповідачем права власності на частини земельної ділянки\~площею 0,0494\~га,\~кадастровий номер\~3220882600:04:002:2193,\~розташованої за\~адресою:\~Київська область,\~Бориспільський район,\~Гнідинська сільська\~рада СТ\~«Святище-2»,\~що відповідають\~частинам будинку\~згідно висновку\~експертаза результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 1-08/09 від 08 серпня 2023 року, не конкретизована. Відповідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України за завідомо неправдивий висновок або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків експерт несе кримінальну відповідальність, а за невиконання інших обов`язків - відповідальність, встановлену законом. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України висновок експертів є доказом у судовій справі. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частини перша статті 102 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частина третя статті 102 ЦПК України). Разом з тим, у матеріалах справи відсутній будь-який висновок експерта щодо поділу вищевказаної земельної ділянки. Висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 1-08/09 від 08 серпня 2023 року не містить відомостей щодо поділу земельної ділянки. Також, в даному висновку, перед експертом не було поставлено питань щодо варіантів поділу земельної ділянки площею 0,0494 га, з кадастровим номером 3220882600:04:002:2193, яка розташована за адресою : Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада СТ «Святище-2». Також, висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 1-08/09 від 08 серпня 2023 року не містить відомостей який саме співвласник має провести ті чи інші роботи, що вказані експертом з метою переобладнання садового будинку на дві окремі ізольовані групи приміщень, за варіантами поділу садового будинку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). Приватно - правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі за № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Відповідно ч. 1, 2, 5 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, жодних клопотань, заяв щодо уточнення позовних вимог не надходило, жодних клопотань щодо витребування доказів від учасників розгляду на вирішення суду не подавалися, суд приходить висновку, що заявлені [PERSON] вимоги щодо зобов`язання відповідача виконати роботи з метою переобладнання будинку та щодо визнання за сторонами права власності на частини земельної ділянки, що відповідають частинам будинку, є необґрунтованими та не доведеними, а тому не підлягають задоволенню. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.\~133 ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] заявлено 4 позовних вимог до [PERSON] , з яких 1 вимога майнового характеру на суму 23 846 грн. 00 коп. та 3 вимоги немайнового характеру. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 13420,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6 від 17 жовтня 2023 року. За результатами розгляду справи, суд задовольнив дві вимоги немайнового характеру (3028,00грн. + 3028,00 грн.) та одну вимогу майнового характеру (1211,20 грн. ). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 7267 грн. 20 коп. Крім того, [PERSON] сплачено 27 500 грн. 00 коп. за надані експертні послуги відповідно платіжної інструкції №1 від 03 серпня 2023 року та платіжної інструкції №2 від 03 серпня 2023 року, у зв`язку з чим з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 27 500 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial