Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 01.05.1980 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який розірвано 13.10.2022 за рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. За час шлюбу сторонами спільно набуте майно, а саме за спільні кошти подружжя придбано: 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, 1/3 частину сарая «Б», 1/3 частина вбиральні «У» за адресою: [ADDRESS] ; автобус марки «ГАЗ-САЗ АСЧ 03» Чернігів, 1981 року випуску, колір зелений, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; мотоцикл марки EN 150, 2007 року випуску, двигун номер [NUMBER] , рама номер [NUMBER] ; мисливську гладкоствольну рушницю, SIMSON, калібр 12, № [NUMBER] ; мисливський нарізний карабін ОПСКС к. 7,62 мм № [NUMBER] , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу у добровільному порядку розділити спірне майно відповідач відмовляється. Вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Просила суд визнати за нею право власності на частину вказаного майна, здійнити поділ майна та стягнути судові витрати на її користь. Ухвалою суду від 15.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що дійсно з\~01.05.1980\~по 13.10.2022\~перебував у\~шлюбі з\~позивачем [PERSON] .\~За час\~спільного проживання\~набували певне\~спільне майно.\~Після розірвання\~шлюбу позивач\~змінила місце\~проживання,\~але ключі\~від його\~будинку залишилися\~у неї,\~при цьому\~вона забрала\~з будинку\~все майно\~яке хотіла:\~меблеву стінку,\~дві тумбочки\~для телевізору,\~стіл,\~ліжко та\~інші меблі.\~Забрала побутову\~техніку:\~автоматичну пральну\~машину,\~телевізор,\~мультиварку,\~мікрохвильову піч,\~електричну духовку,\~електрочайник,\~роутер для\~інтернету,\~люстру.\~Інші речі:\~килими,\~доріжки,\~ковдри,\~штори,\~тюлі,\~постільні предмети,\~посуд,\~електроінструменти. Зазначає, що у період перебування у шлюбі від роботи (працював у Ніжинському міському відділі міліції) йому видали частину приміщення для переобладнання у квартиру за адресою: [ADDRESS] . Близько п`яти років він робив ремонт у даному приміщенні, перебудував та переобладнав у житлову квартиру. В подальшому дану квартиру оформили на їхню спільну з позивачем дочку [PERSON] . Щодо задоволення позовної вимоги про розподіл 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] він заперечує. Вважає, що такий розподіл є не доцільним, оскільки він є пенсіонером та проживає в ньому, а позивач проживає в с.Лосинівка Ніжинського району. У подальшому даний будинок залишиться їхнім онукам. Він готовий написати заповіт у будь який момент. Крім того, дана квартира, а саме: 8/25 частини житлового будинку, не підлягає розподілу, тому, що є його особистою власністю, оскільки була придбана за його особисті кошти, які йому подарували його батьки для придбання житла. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.04.1992 він придбав вищезазначену квартиру одноособово. Позовні вимоги про розподіл транспортного засобу «ГАЗ-САЗ АСЧ 03» Чернігів, визнає, що він придбаний у шлюбі, але не згоден з його оцінкою, яку визначила позивач. З приводу розподілу мотоцикла марки EN 150 також не згоден з оцінкою його вартості. Крім того, він знаходиться в технічно непридатному для використання стані, оскільки через місяць після його покупки невідомі особи викрали, а пізніше мотоцикл знайшли втопленим в річці Остер. У воді він пролежав декілька днів, дуже поржавів, деякі деталі пошкоджені корозією, електронна система вийшла з ладу, у воді було знищено технічний талон на мотоцикл, який був в єдиному екземплярі. Враховуючи зазначене право власності на мотоцикл не зареєстроване і зареєструвати не можливо. Тому щодо задоволення даної позовної вимоги він заперечує та просить відмовити у зв`язку з відсутністю предмета поділу. Щодо визнання права спільної власності на зброю, то він не заперечує того, що зброя була придбана у шлюбі, але просить суд відмовити у її розподілі, оскільки позивач фактично вже здійснила розподіл спільного майна та забрала собі майно вартість якого значно перевищує вартість зазначених одиниць зброї. Не погоджуючись із наданим в якості доказу стороною позивача Звіту про оцінку транспортного засобу, зазначив, що для визначення дійсної вартості автобуса ГАЗ АСЧ 03 Чернігів, 1981 року виробництва, з урахуванням його зносу та тривалого використання останнього як не грузопсажирського транспорту, у зв`язку чим, відбулися його конструктивні зміни, необхідно провести судову автотоварознавчу експертизу. Крім цього, зазначив, що відповідач не погоджується також із оцінкою вартості мотоцикла, який на його думку взагалі не підлягає оцінці, з огляду на його технічний стан. У зв`язку з цим 17.08.2023 представник відповідача подав до суду письмове клопотання про призначення судової експертизи. Ухвалою суду від 17.08.2023 по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі було зупинено. 30.01.2024 на адресу суду з Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта від 25.01.2024 №3251/23-24. 05.03.2024 від представника позивача адвоката Прокопця С.М. надійшла заява у відповідності до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, в якій з урахуванням висновку експерта просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, 1/3 частину сарая «Б», 1/3 частина вбиральні «У» за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 4/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, 1/6 частину сарая «Б», 1/6 частину вбиральні «У» за адресою: [ADDRESS] , припинити за [PERSON] право приватної власності на зазначені частини. Визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автобус марки «ГАЗ-САЗ АСЧ 03» Чернігів 1981 року випуску, колір зелений, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 04.01.1999 зареєстрований за [PERSON] ; мотоцикл марки EN 150, 2007 року випуску, двигун номер [NUMBER] , рама номер [NUMBER] , який згідно довідки-рахунку серії [NUMBER] належить [PERSON] ; мисливську гладкоствольну рушницю, SIMSON, калібр 12, № [NUMBER] ; мисливський нарізний карабін ОПСКС к. 7,62 мм № [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автобус марки ГАЗ - САЗ АСЧ 03 Чернігів 1981 року випуску, колір зелений, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; мотоцикл марки EN 150, 2007 року випуску, двигун номер [NUMBER] , рама номер [NUMBER] ; мисливську гладко ствольну рушницю, SIMSON, калібр 12, № [NUMBER] ; мисливський нарізний карабін ОПСКС к. 7,62 мм № [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за одну другу частку вартості: автобуса марки ГАЗ - САЗ АСЧ 03 Чернігів 1981 року випуску, колір зелений, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] в сумі 17083,00 грн; мотоцикла марки EN 150, 2007 року випуску, двигун номер [NUMBER] , рама номер [NUMBER] в сумі 2731,50 грн; мисливської гладко ствольної рушниці, SIMSON, калібр 12, № [NUMBER] в сумі 10890,00 грн; мисливського нарізного карабіну ОПСКС к. 7,62 мм № [NUMBER] в сумі 7919,50 грн, а всього 38624,00 грн, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 12.04.2021 підготовче судове засідання було закрите та справу призначено до судового розгляду. 18.04.2024 від представника позивача адвоката Прокопця С.М. надійшла заява про надання підтвердження розміру судових витрат витрат, які позивач поніс. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти визнання спільним сумісним майном подружжя транспортних засобів та рушниць та проти компенсації частки їх вартості. Заперечував проти визнання спільним сумісним майном 8/25 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що це житло він придбав за особисті кошти, а саме за кошти які подарував йому батько, для придбання будинку де б він жив зі своєю сім`єю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити частково з підстав викладених у відзиві. Витрати на професійну правничу допомогу заявлені позивачем у розмірі 15\~000 грн вважає завищеними. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і у ст.368 ЦК України. Частиною 1 ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У ч.2 ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно із положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 01.05.1980 по 13.10.2022 сторони перебували у шлюбі, який розірвано, що підтверджується рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.10.2022 (а.с.4-5). Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 09.04.1992 державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори Дудка Г.Я., за час перебування у шлюбі сторонами було придбано спірні 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, 1/3 частину сарая «Б», 1/3 частина вбиральні «У» за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» №01919 від 13.12.2022 про право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований на парві особистої власності станом на 31.12.2012 за [PERSON] : 8/25 частини житлового будинку (а.с. 9). З копії технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що власником 8/25 частини будинку за адресою: [ADDRESS] зазначений відповідач [PERSON] (а.с.12-14). Згідно звіту про оцінку майна житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкта оцінки становить 317 014 грн (а.с.15). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою відповідача, точно не пам`ятає, але десь у 1983 році, вона була присутньою коли батько давав грошу брату на придбання будинку. Брат на той час був одружений з [PERSON] Батько дістав гроші у сумі 3000 та сказав: «купи собі будинок». Свідок [PERSON] , який є братом відповідача, суду пояснив, що зі слів батька йому відомо, що він кожному із трьох синів дав гроші для придбання нерухомості. Особисто йому дав гроші на купівлю гаражу, а його брату [PERSON] дав три тясячі щоб він купив будинок. При цьому він не був присутнім, коли це було не пам`ятає. Свідок [PERSON] пояснила, що батько сам купив частину будину для сім`ї [PERSON] , щоб вони жили у ньому. Діти не витрачали кошти на придбання будинку. Вирішуючи спори між подружжям про майно, суд встановлює обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовує джерело і час придбання зазначеного майна. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Суд вважає, що відповідачем не доведено, що спірний житловий будинок був придбаний за його особисті кошти, не спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Відповідачем не надано жодного доказу в обґрунтування того, що грошові кошти, що йому подаровані, були витрачені саме на придбання будинку, а не на власні потреби, зважаючи на покази свідків. Наведені вище обставини вказують на те, що нерухоме майно: 8/25 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , яке є предметом спору, було придбане сторонами за час перебування у шлюбі і відповідно, є об`єктом спільної власності сторін у справі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними. У судовому засіданні встановлено, що вказані спірні 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, 1/3 частину сарая «Б», 1/3 частина вбиральні «У» за адресою: [ADDRESS] , були придбані подружжям Майко 09.04.1992 згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №2-814 за спільні кошти у період перебування у шлюбі. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про передачу відповідачу спірного автомобіля та стягнення компенсації 1/2 частки його вартості суд виходить з наступного. Так, позивач звернулася також до суду зокрема з вимогами поділу неподільної речі транспортних засобів та мисливських рушниць, що перебувають у спільній сумісній власності, бо набуті за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору бачить відмову від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу (ч.3 ст.370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий ч.2 ст.364 ЦК України). Одержати таку компенсацію позивач погодилася, що прямо випливає з її позовних вимог (цей підхід узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованим у постанові від 25.05.2020 у справі № 347/955/16). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.2,4 та 5 ст.71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою ст. 372 ЦК України у разі\~поділу майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом.\~У разі\~поділу майна\~між співвласниками\~право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У даній справі неподільними речами є: автобус марки «ГАЗ-САЗ АСЧ 03» Чернігів 1981 року випуску, колір зелений, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 04.01.1999 зареєстрований за [PERSON] ; мотоцикл марки EN 150, 2007 року випуску, двигун номер [NUMBER] , рама номер [NUMBER] , який згідно довідки-рахунку серії [NUMBER] належить [PERSON] ; мисливська гладкоствольна рушниця, SIMSON, калібр 12, № [NUMBER] , та мисливський нарізний карабін ОПСКС к. 7,62 мм № [NUMBER] . Згідно довідки ТСЦ №7443 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області від 08.03.2023 №31/25/15-з/п вбачається, що з наявних електронних облікових даних ТСЦ 7443 за громадянином [PERSON] у період з 01.05.1980 по теперішній час зареєстровані транспортні засоби: ГАЗ-САЗ АСЧ ОЗ ЧЕРНИГОВ, шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 1981 року виготовлення, зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 04.01.1999, та ИЖ ПЛАНЕТА, шасі [NUMBER] , 1984 року виготовлення, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 12.11.2002 - знятий з обліку в зв`язку з вибраковкою (а.с.8). Відповідно до висновку експерта № 3251/23-24 від 25.01.2024 автотоварознавчої експертизи визначена ринкова вартість автобуса марки «ГАЗ-САЗ АСЧ 03» Чернігів, 1981 року випуску, номерний знак [NUMBER] , станом на 17.08.2023 34166 грн; ринкова вартість мотоцикла марки «XGJAO EN 150-13B, 2007 року випуску, станом на 17.08.2023 складає 5463 грн (а.с.90-101). Згідно довідки Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області №13469/124/45-2023 від 23.05.2023, станом на 22.05.2023 згідно ГТС «ІПНП» [PERSON] має дозвіл на носіння та зберігання мисливської гладкоствольної зброї, виданий Ніжинським РВП ГУНП в Чернігівській області № 2829 дійсний до 18.05.2023, має у власності зареєстровану мисливську гладкоствольну рушницю, SIMSON, калібр 12, № [NUMBER] , та на підставі дозволу № 5498, виданого ГУНП в Чернігівській області, має у власності мисливський нарізний карабін ОПСКС к. 7.62 мм № [NUMBER] . В період часу з 01.05.1980 по теперішній час зброя [PERSON] не реалізовувалася (а.с.23). Відповідно до висновку експерта С-23107 від 31.05.2023 Експертної фірми «ЕТАЛОН» визначена ринкова вартість мисливську гладкоствольну рушницю SIMSON, калібр 12, №104282, 21 780 грн; ринкова вартість мисливського нарізного карабіну ОПСКС к. 7.62 мм № [NUMBER] , становить 15 839 грн (а.с.26-34). Під час розгляду справи було встановлено, що зазначені транспортні засоби та зброя перебувають у відповідача. Право власності на спірне майно було отримано під час перебування сторін у шлюбі. Наведені вище обставини вказують на те, що автомобіль, який є предметом спору, був придбаний сторонами за час перебування у шлюбі і відповідно, є об`єктом спільної власності сторін у справі. Таким чином, позовна вимога про передачу автобуса, мотоцикла та мисливської зброї відповідачу та стягнення компенсації у розмірі 38 624 грн підлягає задоволенню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити. Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1923, 41 грн на користь позивача. В той же час, вимога позивача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню. Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що до позовної заяви доданий договір про надання правничої допомоги від 06.02.2023, додаток №1 до договору від 24.04.2024, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 26.04.2024 з описом робіт наданої правової допомоги, яка становить 15\~000 грн. Враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що позовну заяву розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачем позов визнано, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу з 15 000 грн до 10 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial