Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року, який було розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 16.01.2024 р.. За період перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем по [ADDRESS] . Позивач постійно доглядає за дітьми, матеріально їх забезпечує, займається їх вихованням, сприяє розширенню кругозору та світогляду доньок. Відповідач проживає окремо, фактично самоусунулась від виховання дітей, не цікавиться ними та не надає жодної матеріальної підтримки на утримання та виховання доньок. Протягом останніх двох років жодного разу не відвідувала навчальний заклад, не цікавилась та не цікавиться навчальним процесом доньок. На конструктивну розмову стосовно виховання дітей відповідач відмовляється. Згідно акту депутата від 01.05.2024 р. позивач виховує двох неповнолітніх доньок самостійно та їх утримує. Кожен ранок відвозить дітей до школи та сприяє у відвідуванні гуртків та додаткових уроків, батьком забезпечені належні умови для проживання дітей. Вважає, що неповнолітні доньки повинні проживати саме з ним, оскільки це відповідає їх інтересам, для дітей створені належні умови для проживання та нормального розвитку, позивач забезпечує гармонійний розвиток їх особистості\~ в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання доньок сторін з позивачем позитивно впливає на них. Просить суд визначити місце проживання та утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] разом з ним.\~\~\~\~ В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду подала нотаріально завірену заяву від 18.06.2024 року в якій зазначає, що починаючи з кінця 2023 року у зв`язку з погіршенням сімейних стосунків з [PERSON] вона проживає окремо від малолітніх дітей та чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Їх малолітні діти проживають з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , оскільки вони там проживали з народження, там створені для них всі комфортні умови, мають свої кімнати належно обладнані для навчання. Крім того, через військовий стан та скорочення робочих місць, вона має намір виїхати за кордон через скрутне матеріальне становище. Між ними відсутній спір щодо того, з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, не має будь-яких заперечень стосовно залишення проживання (повного утримання, самостійного виховання) доньок разом з позивачем. Позов визнає повністю, розгляд сап рви просить проводити за її відсутності.\~\~\~ Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування виконкому Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. Заступником міського голови [PERSON] подано заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.10.2009 року, актовий запис № 270, у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області. За період перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16.01.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін залишилася проживати разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у приватному будинку. Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов, складеного депутатом Хустської міської ради Шпірь О.О., від 01.05.2024 р. за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] .. Дружина [PERSON] покинула [PERSON] з дітьми. На даний час батько виховує двох неповнолітніх доньок самостійно та утримує їх. Кожен ранок відводить дітей до школи та сприяє у відвідуванні гуртків та додаткових уроків. В будинку наявні всі умови для проживання та нормального розвитку дітей. Всі витрати на утримання дітей позивач несе самостійно. Відповідно до шкільних характеристик, наданих класними керівниками [PERSON] та [PERSON] на ученицю 1 класу [PERSON] та ученицю 7 класу [PERSON] вбачається, що діти навчаються в Хустському ліцеї № 3. Зі слів дітей вони більше часу проводять з батьком, він збирає їх та відправляє до школи, стежить за успішністю. На даний час класні керівники спілкуються з батьком, який постійно цікавиться успіхами дітей, бере участь у шкільному житті, відвідує батьківські збори. [PERSON] у вихованні дітей бере мінімальну участь.\~\~\~\~\~\~\~ До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь - кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Оскільки діти фізично перебувають на повному утриманні позивача, який добросовісно виконує свої функції та обов`язки, діти мають прихильність до батька, позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх матеріально та піклується про них, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При ухваленні рішення, судом враховано позицію відповідача, яка визнала позов та не заперечує проти самостійного виховання та проживання дітей з батьком, особу позивача [PERSON] , який має визначене місце проживання, де для виховання та розвитку дітей створені належні умови, між батьком та дітьми склалися добрі стосунки, судом не встановлено виняткових обставин за яких малолітні діти можуть бути розлучені зі своїм батьком. Проживання дітей із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дітей в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. Суд зазначає, що мати дітей, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1211, 20 грн. У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved