Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 16 травня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування. Позов обґрунтуваний тим, що нещодавно позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті сина [PERSON] , нотаріусом було відкрито спадкову справу, проте згодом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із-за пропущення 6-ти місячного терміну з часу відкриття спадщини. Попередньо у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вона не зверталася, оскільки вважала, що належні синові спадкові права набула автоматично шляхом проживання із ним. Так само не зверталася і до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. Наведене вище у сукупності унеможливили реалізацію її майнових прав, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. З цих підстав, позивач просила суд ухвалити рішення, яким: Установити факт, що [PERSON] постійно проживала в будинку [ADDRESS] разом із сином [PERSON] до дня його смерті, тобто до [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 3 - 6). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 17 травня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2). Ухвалою від 17 червня 2024 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 65). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без його участі (а. с. 62). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася відповідач. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] у селі Новий Витків Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області помер син позивача - [PERSON] (копія свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 16 жовтня 2006 року, а. с. 22). За життя [PERSON] заповідального розпорядження не складав, а від так мало місце спадкування за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями викладеними у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] від 23.02.2009, виданим виконкомом Нововитківської сільської ради на підставі рішення № 4 від 13.01.2009 (а. с. 29 - 30). У довідці Радехівської міської ради № 54 від 16 лютого 2022 року (а. с. 25), зазначено, що на день смерті [PERSON] разом із ним проживала і була зареєстрована на [ADDRESS] мати - [PERSON] [INFO] у с. Новий Витків Радехівського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] (копія свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , а. с. 26). Відповідно до довідки Радехівської міської ради № 287 від 01 жовтня 2021 року (а. с. 28), на день смерті [PERSON] разом із нею без реєстрації проживала на [ADDRESS] дочка - [PERSON] . За життя мати склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своїй дочці - [PERSON] , тобто позивачу у справі. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2732 позивач успадкувала у встановленому законом порядку (копія Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2009, а. с. 37, 38). Зазначене додатково підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 34 - 35) Таким чином, [PERSON] є власником 2/3 зазначеного вище будинковолодіння. Окрім цього, [INFO] у с. Волсвин Червоноградського району Львівської області помер чоловік позивача - [PERSON] (копія свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , а. с. 16). Відтак, претендентами на спадкову масу після смерті [PERSON] з числа спадкоємців за законом, окрім позивача, є сестра померлого - [PERSON] , яка вказана в якості відповідача. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті сина [PERSON] , нотаріусом було відкрито спадкову справу, проте згодом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із-за пропущення 6-ти місячного терміну з часу відкриття спадщини (копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 245/02-31 від 06.07.2023, а. с. 52 - 54). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Щодо позовних вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц). Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 7 червня 2022 року в справі № 175/4514/20. Факт, що [PERSON] постійно проживала в будинку [ADDRESS] разом із сином [PERSON] до дня його смерті, тобто до [INFO] , підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , не довіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.67-68). Таким чином, позивач [PERSON] довела належними та допустимими доказами факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті. Отже, вимоги позивача про встановлення юридичного факту необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зважаючи на встановлені обставини справи, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті сина на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно проживала разом із спадкодавцем, та не заявляла про відмову від спадщини. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на майно в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити, визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved