Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

21.12.2023 р. до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до відповідачки про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37720,00 грн,. інфляційні втрати 11957,24 грн., три відсотки річних - 2322,11 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.06.2021 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір №4266432 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 р. та розміщених на їх сайті. За умовами договору позичальник отримала кредитні кошти в сумі 11500,00 грн строком на 30 днів (до 04.07.2021 р.) з можливістю пролонгації у порядку та на умовах, визначених договором, та сплатою відсотків за користування кредитом. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 11500,00 грн шляхом зарахування коштів на її платіжну картку № [NUMBER] . 05.07.2021 р. відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2185,00 грн, в зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 04.08.2021 р.) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 31.07.2021 р. відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5681,00 грн, в зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 30.08.2021 р.) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Однак 30.08.2021 р. відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала. 03.05.2022 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як клієнтом та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» як фактором укладено договір факторингу №03-05/2022, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну поштову адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 37720,00 грн., з яких: 11500,00 грн. - тіло кредиту, 26220,00 грн. - нараховані проценти. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, справа розглядається в порядку заочного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 04.06.2021 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4266432про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 11500,00 грн строком на 30 днів (п. 1.4 договору), а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 12-16). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С671799 04.06.2021 21:17:26. У пункті 1.5.1 договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до пункту 4.3 договору. Відповідно до п. 1.5.2 договору знижена процентна ставка 0,57% в день застосовується, зокрема, якщо споживач у межах строку, визначеного а п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строку, споживач, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пункту 2.1 договору (пункт 2.4 договору). Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до підпунктів 4.2.1 та 4.2.2 договору споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом. Пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 год. з моменту вчинення вказаних дій споживачем. За положеннями підпункту 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених підпунктом 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому в пункті 4.2 договору (підпункт 4.3.2). Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту (9-11, а.с. 16). 04.06.2021 р. о 21:18 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 11500,00 грн., транзакція у системі «EASY PAY» №952150044, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 16.05.2022 р. №1968 (а. с. 39-40). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 11500,00 грн. 03.05.2022 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як клієнтом та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» як фактором укладено договір факторингу №03-05/2022, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №4266432 укладеним з [PERSON] у розмірі 37720,00 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с. 47-51, 11 зворот). Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 204\~ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. За правилом ч. 1 ст.\~205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Абзац 2 ч. 2 ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір №4266432 від 04.06.2021 р. між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису (за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора). Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №4266432 від 04.06.2021 р., а тому вправі вимагати погашення відповідачкою заборгованості згідно з цим договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариству не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості (картки обліку), наданого позивачем (а.с. 19-27), [PERSON] 05.07.2021 р. здійснено оплату в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 2185,00 грн, внаслідок чого відповідно до п.п. 1.4, 4.2 договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 04.08.2021 р.). Також 31.07.2021 р. [PERSON] здійснено оплату в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 5681,00 грн, внаслідок чого відповідно до п.п. 1.4, 4.2 договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 30.08.2021 р.). У період з 01.08.2021 р. по 30.08.2021 р. відповідачка жодних платежів з погашення кредиту та сплати відсотків не здійснювала. Отже, після спливу 30.08.2021 р. 30 днів погодженого строку кредиту відбувалась неодноразова пролонгація строку кредиту відповідно до п. 4.3 договору. За період з 04.06.2021 р. по 28.11.2021 р. включно позичальнику нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 34086,00 грн, що відповідає умовам кредитного договору про сплату процентів. З урахуванням того, що 05.07.2021 р. та 31.07.2021 р. сплачено 2185,00 грн та 5681,00 грн відповідно на погашення відсотків, заборгованість зі сплати процентів становить 26220,00 грн та 11500,00 грн заборгованості за тілом кредиту. Правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором №4266432 від 04.06.2021 р. відповідачкою не спростована. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір, укладений з відповідачкою [PERSON] та первісним кредитором, договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованості за кредитним договором №4266432 від 04.06.2021 р. в сумі 37720,00 грн. Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідачки три відсотки річних та інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України. Так відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наведеного у позовній заяві позивачем розрахунку за період з 29.11.2021 р. по 18.12.2023 р. 3% річних складає 2322,11 грн, інфляційні витрати 11957,24 грн. Проте, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Отже, враховуючи зазначені норми, що встановлюють підстави звільнення позивальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат після 24.02.2022 р. Таким чином, стягненню підлягають 3% річних та інфляційних витрат за період з 29.11.2021 р. по 23.02.2022 р. включно. Розмір 3% річних від простроченої заборгованості обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Отже, сума 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики за період з 29.11.2021 р. по 23.02.2022 р. складає 269,72 грн. (37720,00 грн ? 3% ? 87 / 365). Розмір інфляційних витрат обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Таким чином, сума інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року включно складає 1334,53 грн (37720,00 грн ? 103,538% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 37720,00 грн). Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для частково задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 про надання правничої допомоги адвокатом Столітнім М.М.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Столітнім М.М.; звіт від 18.12.2023 р. про надання правової допомоги згідно з договором №10/07-2023 від 10.07.2023 р.; рахунок на оплату по замовленню №1670/18/12 від 18.12.2023, платіжна інструкція від 19.12.2023 р. №2174 на оплату 10000,00 грн (а.с. 1, 17, 31 зворот 33, 42 зворот). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт адвокатом Столітнім М.М. зазначено, що ним здійснено таку роботу: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №4266432 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4266432 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , подання до Великописарівського районного суду Сумської області позовної заяви в інтересах клієнта 10 год., всього на суму 10000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.\~137\~ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн (а.с. 66 зворот). Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (75,6%) на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки в рахунок відшкодування судових витрат 3891,28 грн ((3000,00 грн + 2147,20 грн) х 75,6%). На підставі викладеного, ст. ст. 207, 517, 526, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: partial