Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира за адресою [ADDRESS] приєднана до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, а отже, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або центрального постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Позивач вказує, що відповідачі користуються послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2023 складає 165886,57 грн. (заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 48569,46 грн., централізованого постачання гарячої води у розмірі 117317,11 грн.). Крім того, позивач на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 64572,96 грн. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 230459,53 грн., а також судові витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3456,89 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.08.2023 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.08.2023 КП КМР «КМ БТІ» до суду надано відповідь від 30.08.2023 № 062/14-11516 (И-2023), з якої вбачається, що з даних реєстрових книг комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована: 4/8 ч. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.07.2002; 4/8 ч. за [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі договору дарування, посвідченого 09.09.2002. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.10.2023 клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача - задоволено. Залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] . Відповідно до розпорядження від 13.11.2023 року у зв`язку з прийняттям 31 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення №1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва Лісовської О.В., відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/11185/23 за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.11.2023 вище зазначена цивільна справа передана судді Сенюті В. О. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.11.2023 прийнято дану справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.12.2023 від [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Оскільки ознайомившись з викладеними в позові доводами та аргументами відповідач вважає позов подано з порушенням строків позовної давності, а тому, фактично сума позовних вимог має бути меншою ніж вона становить на дату подання позову. Отже, з урахуванням строків позовної давності, карантинних обмежень, які вплинули на продовження для позивача строків давності сума позову складає: 200727,21 грн. з яких: за ЦО до 01.05.2018 - 8293,23 грн., за ПГВ до 01.05.2018 -26547,41 грн., за ПГВ з 01.05.2018 -11 7317,11 грн., за ЦО з 01.05.2018 - 48569,46 грн. Таким чином, заборгованість яка утворилась за житлово-комунальні послуги до 01.04.2017 не підлягає до задоволення. 15.01.2024 представником позивача КП «Київтеплоенерго» Банецьким Б. Ю. подано до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до яких, ознайомившись з клопотанням про застосування строків позовної давності сторона позивача вважає за необхідне надати наступні пояснення. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені ст. 257 ЦК України (строк позовної давності), продовжено на строк дії такого карантину, тобто до квітня 2017 року. 08.03.2024 до суду подана заява про застосування строків позовної давності в порядку ст. ст. 256, 267 ЦК України відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки, відповідачі не визнають позовні вимоги та просять прийняти заяву про застосування строків позовної давності з наступних підстав. Враховуючи, що право вимоги зі сплати заборгованості за період до 01.05.2018 до позивача перейшло від ПАТ «Київенерго» за договором відступлення прав вимог, однак з позовом про її стягнення комунальне підприємство звернулося лише у серпні 2023 року, тобто з пропуском трьох річного строку на день звернення за захистом порушеного права, обставин, хоча ще у травні 2018 року позивач знав про наявність такої заборгованості. Таким чином відповідачі вважають, що у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості, що виникла до серпня 2020 року за яким позивач в наслідок спливу строку позовної давності втратив право вимоги захисту його порушеного права в судовому порядку. 02.05.2024 до суду подані письмові пояснення представником позивача КП «Київтеплоенерго» Банецьким Б. Ю. з яких вбачається, що відповідачам було зроблено корегування заборгованості. Крім того, позивач просить врахувати п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при винесення рішення. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.06.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено в якості співвідповідача [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) забов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) забов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 1 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 врегульовані відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак з 01.05.2018 надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (далі Правила). Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: 4/8 ч. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.07.2002; 4/8 ч. за [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі договору дарування, посвідченого 09.09.2002, про що свідчить відповідь КП КМР «КМ БТІ» від 30.08.2023 № 062/14-11516 (И-2023) (а.с.85-87). Отже, [PERSON] 1/8 ч., [PERSON] 1/8 ч., [PERSON] 3/8 ч., [PERSON] 3/8 ч. належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Позивач, звертаючись із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як споживачів житлово-комунальних послуг, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав докази споживання останніми наданих послуг за адресою: [ADDRESS] . Так, в ухвалі ВССУ від 20.11.2013 року по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Згідно зі ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відомостей про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками/квартиронаймачами житлового приміщення у багатоквартирному будинку, що користується послугами з централізованого опалення та /або централізованого постачання гарячої води та є споживачем послуг, які постачає КП «Київтеплоенерго» до квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто є споживачем послуг за даною адресою суду не надано, жодними договорами укладені з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначене не підтверджується, а тому законних підстав для стягнення з вказаних осіб заборгованості у суду немає. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Квартира [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Сторона відповідача від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключався). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що відповідачі станом на 01.07.2023 мали заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 165886,57 грн. Крім того, відповідно до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 64572,96 грн., що також підтверджується додатками № 1 та № 2 до вказаного договору, а також деталізованим розрахунком заборгованості. Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих ним до укладання відповідного договору. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 360 ЦК України визначено, що співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі як споживачі послуг, що надавалися ПАТ «Київенерго», зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З наданих позивачем деталізованих розрахунків заборгованості судом встановлено, що відповідачі свої обов`язки по оплаті за споживання послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води не виконували, у зв`язку з чим у них станом на 01.07.2023 виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 64572,96 грн., а також заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води у розмірі 165886,57 грн., а всього за вказаний період 230459,53 грн. Вказані суми заборгованості відповідачами належним чином не спростовано, будь-яких заперечень стосовно наявності та розміру заборгованості, крім заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, не заявлено. Відтак, суд приходить до висновку про те, що стороною позивача належним чином обґрунтовано позовні вимоги та доведено наявний у відповідачів розмір заборгованості. В той же час, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, а також розглядаючи заву відповідачів про застування строку позовної давності, суд зауважує наступне. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положения» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, строк дії карантину закінчився з 01.07.2023 року. Так як від 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з 01.05.2018 року в розмірі 40 981,22 грн. не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви у травні 2022 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 з централізованого постачання гарячої води у розмірі 64572,96 грн. Для підтвердження нарахувань помісячно за весь період боргу, що переданий за договором цесії та визначення періоду, за який утворилась заборгованість, надано розгорнутий розрахунок заборгованості, переданої за Договором № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 01.05.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», з якого вбачається, що заборгованість відповідачів має місце з липня 2015 року. Отже, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих від квітня 2017 року по 31.05.2021 включно. Натомість, має місце пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року по квітня 2017 року включно. Відтак, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню заборгованість по оплаті наданих послуг, а саме: з централізоване опалення за період з квітня 2017 року по 01.05.2018 в розмірі 8293,23 грн., з постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по 01.05.2018 в розмірі 26547,41 грн., з централізоване опалення за період з 01.05.2018 в розмірі 48569,46 грн., з постачання гарячої води за період з 01.05.2018 в розмірі 97319,48 грн., що разом становить 180729,58 грн. У задоволенні ж вимог про стягнення заборгованості за період до квітня 2017 року в розмірі 49729,95 грн. належить відмовити за пропуском строку позовної давності. Згідно статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню заборгованість по оплаті наданих послуг, а саме: з централізоване опалення за період з квітня 2017 року по 01.05.2018 в розмірі 8293,23 грн., з постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по 01.05.2018 в розмірі 26547,41 грн., з централізоване опалення за період з 01.05.2018 в розмірі 48569,46 грн., з постачання гарячої води за період з 01.05.2018 в розмірі 97319,48 грн., що разом становить 180729,58 грн. З огляду на те, що відповідачі є співвласниками квартири, доцільним буде стягнення з відповідачів заборгованості пропорційно до часток власності, а саме: з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню - 29045,83 грн., [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню - 29045,83 грн., [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню - 61318,96 грн., [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню - 61318,96 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 180729,58 грн. (180729,58*100:230459,53=78,42%) та з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2710,89 грн. (3456,89*78,42%:100=2710,89). Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2710,89 грн. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу відносно відповідача у даній справі. Стосовно заяви КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо стягнення витрат в розмірі 142,60 грн. за виконання ухвали суду про витребування доказів, суд також не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на те, що до заяви не долучено доказів здійснення відповідних витрат, а надано лише квитанцію, де зазначено сума та вид послуг. На підставі викладеного,

Outcome: partial