Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

15.04.2024 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» моральну шкоду, завдану професійним захворюванням у розмірі 340 000 гривень без утримання податків та обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.08.2004 року по 29.12.2021 рокуперебував в трудових відносинах з відповідачем, з 29.12.2021 року був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Робота в шкідливих умовах праці спричинила шкоду його здоров`ю. За час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим висновком МСЕК від 09.01.2024 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (30% по ХОЗЛ та 10% по туговухості) безстроково та третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи на підприємстві відповідача, втратив своє здоров`я, внаслідок чого потребує постійного медичного лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. 16 квітня 2024 року ухвалою суду у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08.05.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, з якого вбачається, що Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Обов`язок створити безпечні умови праці не є абсолютними. В певних умовах виключити наявність шкідливих виробничих факторів не є можливим, тому від роботодавця вимагається здійснювати превентивні заходу, які запобігають негативному впливу цих факторів. У позивача фактична тривалість робочого дня була скорочена та становила 7 годин, позивач забезпечувався засобами колективного та індивідуального захисту відповідно до типових галузевих норм. В акті розслідування зазначено, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо. Так як позивач звільнився за власним бажанням, а не через те, що втратив працездатність у розмірі 40%, Відповідач вважає, що він не має право на відшкодування моральної шкоди у заявленому ним розмірі. Представник просила звернути увагу на те, що Відповідач зазнає фінансових труднощів, на підприємстві запроваджений скорочений режим роботи через необхідність оптимізації фонду оплати праці для збереження трудового колективу підприємства та виробничого потенціалу, недопущення припинення господарської діяльності підприємства. Також вважала, що розмір моральної шкоди необхідно стягнути з урахуванням утримання з позивача обов`язкових податків та платежів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно положень ст.ст.15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України), що також гарантовано нормами ст.124 Конституції України. З матеріалів справи судом встановлено, що з 02.08.2004 року [PERSON] працював гірничим робітником третього розряду дільниці №8 шахти «Октябрьська» з повним робочим днем на підземних роботах. З 15.03.2005 року переведений слюсарем черговим з ремонту обладнання третього розряду дільниці №8 шахти «Октябрьська» з повним робочим днем на підземних роботах. 15.09.2010 року переведений заточувальником 4 розряду дільниці №8 шахти «Октябрьська» з повним робочим днем на підземних роботах. 13.06.2018 року звільнено за власним бажанням згідно ст.. 36 КЗпП. 20.12.2019 року прийнятий заточувальником 3 розряду, зайнятим повним робочим днем на підземних роботах дільниці №9 шахти «Тернівська». 29.12.2021 року звільнено за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст.. 38 КЗпП. Відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12.02.2024 року, у [PERSON] встановлено професійне захворювання: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН-другого ступеня; 2) Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією [PERSON] і [PERSON] (а.с. 10-14). Висновком МСЕК від 09.01.2024 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (30% по ХОЗЛ та 10% по туговухості) безстроково та третя група інвалідності. Протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму. Потреба у медичній та соціальній допомозі: санітарно-курортне лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.23-24) Крім того, з наданих позивачем виписних епікризів вбачається, що позивач впродовж довгий час проходить лікування через отримані хронічні захворювання ( а.с.19-22). Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких підстав: працюючи заточувальником на дільниці №9 шахти «Тернівська» та дільниці №8 шахти «Октябрьська» АТ «КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ» у період з 15.09.2010 по 13.06.2010, з 20.12.2019 по 29.12.2021, [PERSON] в підземних умовах заточував бурові коронки, приймав та видавав буровий інструмент, мастила, допоміжне обладнання, перевіряв наявність інструмента, справність заземлення і огородження електродвигуна, аспіраційної системи , вів документацію. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів фібро генної дії та рівнів шуму, які перевищували нормативні. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.01.2024 №34 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив професійний маршрут: 15.03.2005-15.09.2010 підземний слюсар черговий та з ремонту устаткування дільниці №8 шахти «Октябрська» ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ» та ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ», та з 16.09.2010 року 13.06.2018 року - заточувальником 4 розряду дільниці №8 шахти «Октябрьська»; з 20.12.2019 року 29.12.2021 року - заточувальником 3 розряду дільниці №9 шахти «Тернівська». Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): пил переважно фібро генної дії та шум. Частиною 4\~ст. 43 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~Ст. 4 Закону України «Про охорону праці»\~визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. \~\~Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~Відповідно до ч.1, п.1ч.2, ч.3-5\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. \~\~Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; \~\~Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. \~\~\~Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~\~\~Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. \~\~\~Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. \~Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем, як роботодавцем, на якого покладається обов`язок забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці, права позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, що полягало у виконанні робіт у небезпечних для здоров`я умовах, яке призвело до заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, з причини отримання внаслідок наведених факторів професійного захворювання, що призвело до втрати працездатності на 40% та встановлення ІІІ групи інвалідності безстроково, що вимагає постійного лікування, тобто суд вважає доведеним наявність моральної (немайнової) шкоди; доведеним обов`язок саме відповідача, як заподіювача такої шкоди по її відшкодуванню; доведеним наявність причинного зв`язку між шкодою і діями (бездіяльністю) відповідача та права позивача на відшкодування такої шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 340 000 грн., враховує період роботи позивача на підприємства відповідача, який становить 15 років 03 місяців в шкідливих умовах, характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати працездатності, який позивачу встановлений у 40%, встановлення позивачу у зв`язку з наявністю наведеного професійного захворювання ІІІ групи інвалідності безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 180 000 грн.; в іншій частині позов задоволенню не підлягає за необґрунтованістю. Оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання чинним законодавством не передбачено (постанова Верховного Суду від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21), тому зазначена сума відшкодування підлягає стягненню з відповідача без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 1800 грн. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial