Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

12.06.2024 до Садгірського районного суду м. Чернівці, через систему «Електронний суд» надійшов позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю Киричук Г.М., до [PERSON] про стягнення заборгованості у якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у сумі 73\~310,59 грн, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. У позові\~зазначає,\~що між\~позивачем та\~відповідачем 29.04.2021 на підставі кредитного договору № 1001865779701 видано кредит у сумі 60\~290,25 грн. Вказує, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, його заборгованість перед позивачем станом на 31.03.2024 складає 73310 гривень 59 копійок, з яких: 47\~228,15 грн заборгованість за кредитом; 7,28 грн заборгованість процентами; 26\~075,16 грн заборгованість за комісією. Також зазначає, що позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість погашена не була. Позивач вважає,\~що ним\~дотримані строки\~позовної давності,\~оскільки 11.03.2020. постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року N 211 впроваджено дію карантину на території України, а під час дії карантину, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Крім того, вказує, що 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, а у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зазначає, що кредитний договір укладено між сторонами процесу 29.04.2021, однак відповідач здійснював платежі до 25.10.2022, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Підодвірного Т.І. 01.07.2024 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказує, що позовна заява підписана [PERSON] , повноваження якої підтверджуються копією довіреності від 14.11.2022, натомість доказів, що остання є працівником Товариства або адвокатом до позовної заяви не додано, а тому враховуючи, що вказану позовну заяву подано особою, якою не підтверджено процесуальної дієздатності, звертає увагу суду на необхідність залишити позов АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Щодо посилання позивача на те, що між ним та відповідачем 29.04.2021 було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001865779701, вказує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а без доведення факту отримання відповідачем кредитних коштів, позов не може бути задоволений. Належними доказами, які підтверджують перерахування позивачем відповідачеві певною суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, долучена позивачем роздруківка під назвою «платіжна інструкція» TR.49022357.66666.25237 від 29.04.2021 не містить підпису відповідальної особи банку, що викликає обґрунтовані сумніви в її достовірності, а зазначення у роздруківці фрази, що вона нібито підписана електронним підписом, без надання позивачем відповідного протоколу підписання електронним цифровим підписом, не може свідчити про її підписання. Крім того, долучена виписка також не містить підпису особи, що її створила, а матеріали справи не містять підтвердження повноважень [PERSON] . Також звертає увагу суду на нікчемність пункту 4 договору про оплату комісії зокрема: а) за надання кредиту у розмірі 0, 01 % від суми кредиту; б) комісія за обслуговування кредиту у розмірі 3,99 % від суми кредиту. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист споживачів» № 1023-XII продавець виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту в сумі 26075.16 грн є необґрунтованими. Оскільки, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач, нібито, сплатив на користь Банку 15 597.14 грн, які були зараховані Банком в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту ці кошти повинні були зараховуватись в рахунок погашення тіла кредиту. Також зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період до 29.10.2025 і стверджує що відповідачем було укладено кредитний договір №\~1001865779701, який (кредитний договір) за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування, а також метою отримання кредитних коштів є споживчим кредитом, оскільки не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням позичальником обов`язків найманого працівника (ст.ст.1, 3 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Однак, на порушення положень викладених Великою палатою ВС, у своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі №\~638/13683/15 позивачем не долучено належних та допустимих доказів отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, зокрема цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення, а долучені вимоги KHO-44.2.2/196 від 31.03.2024 та список згрупованих відправлень від Укрпошти не містить жодної інформації щодо вмісту листа, який нібито було відправлено відповідачеві. Крім того,\~зміст тексту\~нібито укладеного\~між сторонами\~кредитного договору\~не містить\~умов про\~наявність у\~кредитодавця/позивача\~права вимагати\~у відповідача\~здійснення дострокового\~повернення кредиту. Передбачений же, нібито укладеним, кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав та спливає лише 29.04.2025 року. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 10.07.2024 судом отримано відповідь на\~відзив у якому банк повністю не погоджується із викладеними у відзиві доводами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що підтвердженням надання відповідачу кредиту є Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001865779701 від 28.04.2021, яка була підписана відповідачем і на підставі якої банк надав кредитні кошти у розмірі 60\~290,25 грн, які не повернуті відповідачем. 28.04.2021 о 17 год 36 хв. перед підписанням Відповідачем кредитного договору було зроблено у відділенні Банка фото відповідача з його паспортом, що підтверджує особисте підписання кредитного договору, а також було проведено верифікацію клієнта. Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії відповідач банку не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами договору. Також відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно із умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами Заявою, Паспортом споживчого кредиту, Розрахунком заборгованості, Випискою з особового рахунку відповідача. Розрахунок має табличну форму та містить детальну інформацію відносно: графіку повернення тіла кредиту та процентів з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; відомості щодо фактичної суми погашення Відповідачем кредиту з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; залишок непогашеної суми за кожним платежем. Вказує, що жодним нормативним актом, у тому числі нормативно-правовими актами НБУ не затверджений зразок документу «Розрахунок заборгованості». Розробка такого роду документу віднесена до компетенції кожної банківської установи. Наданий Розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення, а тому виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом. Аналогічна позиція наведена у Постанові ВГСУ від 13.11.2014 № 908/4154/13, постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, відповідно до яких Виписка по рахунках банка є належним та допустим доказом, щодо надання Банком кредитних коштів клієнту, отримання і використанням таких кошів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. В свою чергу позивач звертає увагу суду на те, що відповідач не надає жодних доказів на спростування існуючої заборгованості за кредитним договором, а також не надає власний розрахунок з власними арифметичними відрахуваннями та доказами, які стосуються сплати коштів в рахунок погашення заборгованості. Щодо повноважень представника банку [PERSON] вказує, що Довіреність, видана Банком на ім`я [PERSON] , нотаріально посвідчена і містить повний спектр повноважень, необхідний для представництва інтересів Банка в судових органах. [PERSON] є адвокатом (копія свідоцтва про право на адвокатською діяльністю додається). Поряд з цим, справа № 726/1574/24 є малозначною і підтвердження повноважень представника, який в обов`язковому порядку повинен мати статус адвоката, ЦПК України не передбачено. Вказує, що всі документи, додані до позовної заяви, а також і сама позовна заява сформовані у підсистемі «Електронний суд» з накладенням відповідного КЕП особи, яка їх подавала [PERSON] , а тому належним чином завірені. Щодо комісії\~звертає увагу\~суду на\~те,\~що Закон\~України «Про\~споживче кредитування»\~на відміну\~від Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів» передбачає\~можливість включення\~у договір\~комісійної винагороди\~кредитодавця. Пунктом 971 Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89, передбачено одержання банками доходів у формі комісійних доходів від кредитного обслуговування клієнтів (зазначена постанова встановлює клас 6 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України - «Комісійні доходи», «Комісійні витрати»). Тобто, умова про комісію була узгоджена між Банком і відповідачем, підписавши кредитний договір (заяву), паспорт споживчого кредиту, відповідач погодився на умови кредитування; Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії. Також на підставі п. 4.2.10 та 5.9.4 умов ДКБО банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань. Банк, як кредитор, має право,

Outcome: partial