Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу звернувся представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути в порядку регресу з [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 24650,00 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами за місцем реєстрації. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що 06 травня 2016 року приблизно о 05 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул.Берестецької в с.Козин Радивилівського району Рівненської області зі сторони автомобільної дороги Київ-Чоп в напрямку центру села, грубо порушуючи вимоги ПДР, а саме пп. «2» п.2.9., відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а також п.12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахував дорожню обстановку, виїхав за межі проїзної частини ліворуч відносно напрямку свого руху та допустив наїзд транспортного засобу на огорожу домоволодіння [ADDRESS] , з подальшим перекиданням транспортного засобу, в результаті чого пасажир транспортного засобу «Peugeot Partner», р.н. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер. Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2019 року по справі №568/263/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки. На підставі ст.76 КК України покласти на [PERSON] наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цивільній позов потерпілої [PERSON] залишити без розгляду. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АЕ/6521346 від 02 січня 2016 року у страховій компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з якого, зокрема вбачається: п.4. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, грн.. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю сто тисяч гривень; за шкоду, заподіяну майну п`ятдесят тисяч гривень. У зв`язку зі смертю пасажира транспортного засобу марки «Peugeot Partner», р.н. [NUMBER] [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 12 травня 2016 року виконкомом Іващуківської сільської ради Радивилівського району Рівненської області) до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 26 листопада 2016 року звернувся представник матері та сестри загиблого із заявою про виплату страхового відшкодування. До вказаної заяви представником потерпілих було долучено, зокрема кс.копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; письмові докази, які підтверджують родинні відносини між загиблим та його матір`ю і сестрою; а також товарний чек від 07.11.2016 року про купівлю пам`ятника на загальну суму 27800,00 грн. Відповідно до п.2.1. ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Регулювання порядку та розмірів виплати страхового відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого регламентується ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п.27.4. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 01.05.2016 року становила 1450,00 грн. Тому, загальний розмір моральної шкоди, у зв`язку зі смертю потерплого становить 17400,00 грн. (1450,00 грн. х 12). Загальний розмір витрат, який може бути відшкодований на поховання та пам`ятник становить 17400,00 грн. (1450,00 грн. х 12). У відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було складено розрахунки страхового відшкодування та страхові акти №ОЦВЗ-16-10618/1 від 12.03.2020 та №ОЦВЗ-16-10618/2 від 12.03.2020 для виплати моральної шкоди матері та витрат на поховання сестрі померлого у розмірі 17400,00 грн. кожній. 13 березня 2020 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі вищезазначених документів здійснила виплату страхового відшкодування матері та сестрі померлого [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 17400,00 грн. кожній. Загальний розмір страхового відшкодування у зв`язку із смертю [PERSON] становив 34800,00 грн. Вказана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні реєстром безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання, реєстр №49 від 13.03.2020 року. Відповідно до п.38.1.1 (а) п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він: керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що представник ПАТ НАСК «ОРАНТА» в добровільному порядку намагався врегулювати даний спір та надіслав відповідачу регресну вимогу №1790-05-2022/616 від 16.06.2021 року. На прохання [PERSON] та на підставі його заяви від 05 липня 2021 року про добровільне погашення боргу, позивачем було погоджено приймати оплату боргу частинами в розмірі 1450,00 грн. щомісячно до 31.07.2023 року. Загалом, за період з липня 2021 року по 13 травня 2024 року відповідачем було перераховано позивачу кошти в розмірі 10150,00 грн. В подальшому, будь-яких проплат відповідачем здійснено не було, а надіслана позивачем досудова вимога про сплату залишку несплаченого боргу в розмірі 24650,00 грн. залишена відповідачем без виконання. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до абз3 п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» … регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Виконання основного зобов`язання відбулось 13 березня 2020 року. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності тривалістю в три роки з моменту визнання боргу не минув. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, не спростованими відповідачем, який в судове засідання повторно не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, фактично визнав заявлені вимоги оскільки частково у добровільному порядку відшкодував позивачу суму страхового відшкодування, а тому вони підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. згідно платіжної інструкції №23033 від 25 квітня 2024 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved