Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач життям та здоров`ям своїх дітей не цікавиться, фінансово не допомагає. хоча працездатний і може надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Наразі їй відомо, що відповідач постійного місця роботи не має, але його щомісячний дохід є досить значним. Тому, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. 28 лютого 2024 року до суду надійшов відзвив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Черниш Є.А. зазначив, що позовні вимоги задовленню не підлягають, оскільки обставини, викладені у позовній заяві, не доведені належними та допустимими доказами. Те, що діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні не відповідає дійсності, оскільки між позивачкою та відповідачем існує усна домовленість про періодичне проживання неповнолітніх дітей як з позивачкою так і з відповідачем, про спільне фінансове утримання ними дітей та виконання батьківських обов`язків. Позивачка не довела факти, які є обов`язковими при вирішенні справи, а саме не надала докази про конкретне місце її проживання з неповнолітніми дітьми, оскільки з позовної заяви незрозуміло, де вони проживають; відсутні докази про тривалість такого проживання, про неутримання відповідачем своїх неповнолітніх дітей чи про відмову від їх утримання, не надані докази про те, що позивачка за власні кошти утримує неповнолітніх дітей та які витрати у грошовому еквіваленті несе на дітей, на харчування, одяг, ліки, позашкільні заняття. Тому, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, то в задоволенні позову необхідно відмовити. 06 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачки, адвокат Мельниченко В.В. зазначила, що наразі діти разом з позивачкою та відповідачем проживають у Федеративній Республіці Німеччина, про що достеменно відомо відповідачу, бо він проживав разом з ними в одному будинку. Діти проживають разом з позивачкою в [ADDRESS] . Після того як відповідач вчинив насилля відносно старшого сина, побив його та душив, були викликані працівники поліції. На підставі їх протоколу відповідачу було заборонено проживати разом із сім`єю, більше того, йому заборонили протягом 10 днів наближатись як до дружини, так і до дітей. Після розгляду справи в суді, відповідача було визнано винуватим у вчиненні насилля над дитиною та зобов`язано знайти інше приміщення для постійного проживання. Більше того, рішенням суду м. Зігер встановлено, що сумісне проживання дітей з батьком негативно впливає на їх психологічний стан. Позивачка не зобов`язана підтверджувати тривалість проживання дітей з нею; жодного належного та допустимого доказу щодо сплати аліментів відповідачем до відзиву не додано (квитанції, чеки про придбання одягу, продуктів, про перерахування коштів на рахунок позивачки). Позивачка не має підтверджувати факт утримання дітей, які проживають з нею якимись доказами. Законодавець чітко визначив презумпцію сплати аліментів тим із батьків, хто проживає окремо. Тому, з урахуванням викладеного, просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі, зареєстрованому 30 грудня 2012 року виконавчим комітетом Новокорогодської сільської ради Бородянського району Київської області, від якого мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження (а.с.13-16). Рішенням суду від 25 січня 2024 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.45). [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою проживають у [ADDRESS] . Після вчинення відповідачем насилля відносно старшого сина були викликані працівники поліції. На підставі їх протоколу відповідачу було заборонено проживати разом із сім`єю, більше того йому заборонили протягом 10 днів наближатись як до дружини, так і до дітей. Після розгляду справи в суді, відповідача було визнано винуватим у вчиненні насилля над дитиною та зобов`язано знайти інше приміщення для постійного проживання (а.с. 85-88, 91-97). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ч.\~1,\~2,\~3,\~5\~ст.\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки діти сторін на даний момент проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні, то відповідач, як батько дітей, зобов`язаний згідно до вимог Сімейного кодексу України також брати участь в їх утриманні, тому за вказаних обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1211,20 гривні.

Outcome: approved