Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, яка обґрунтована наступним. Відповідачка [PERSON] є племінницею позивача, дочкою його покійної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачка має 3-х неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вони всі зареєстровані за адресою [ADDRESS] . За цією адресою також проживає та зареєстрований батько позивача, [PERSON] [INFO] , який є прадідом неповнолітніх дітей. [PERSON] перебуває в шлюбі з батьком дітей [PERSON] , але не проживає з ним приблизно з початку 2017 року. З цього часу відповідач [PERSON] вихованням дітей не займався, дітьми взагалі не цікавився, матеріальної допомоги на їх утримання не надавав. Позивачу відомо про те, що він фактично створив іншу сім`ю, в якій є двоє дітей, тому троє рідних дітей йому не потрібні. Відповідачка [PERSON] також не займається вихованням та утриманням дітей. Більше року минули з тою часу, як відповідачка залишила дітей та пішла проживати до свого чергового співмешканця. З цього часу вона додому не поверталася, дітьми не цікавиться, матеріально їх не забезпечує. Її місце проживання позивачу невідоме. Діти залишилися проживати з батьком позивача, похилого віку [PERSON] , якому вже виповнилося 85 років і який за своїм віком та фізичним станом сам погребує сторонньої допомоги. Позивач з сім`єю мешкає через дорогу від будинку, де проживає його батько з неповнолітніми дітьми, Тому він зі своєю дружиною з того часу, як відповідачка [PERSON] залишила дітей, піклуються про дітей та свого батька. Він слідкує за тим, щоб діти мали все необхідне для навчання, щоб добре навчалися. Вони з дружиною придбають для батька та дітей необхідні продукти харчування, готуємо, виконують всю необхідну роботу по господарству. Протягом останнього року відповідачка [PERSON] взагалі жодного разу не провідувала дітей, не вітала їх з днем народження. Ставлення відповідачки до дітей свідчить про те, що діти для неї чужі, материнських почуттів до них вона не має. Діти також не сприймають відповідачку [PERSON] як матір. Позивач з дружиною та батьком створили для дітей нормальні умови для проживання, розвитку та повноцінного відпочинку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 05.12.2023 року, складеним фахівцями Управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Дніпровською гімназією №110 Дніпровської міської ради була надана характеристика на сім`ю Касперських, в якій вказано, що мати та батько вихованням дітей не займаються, з ними не проживають, матеріально їх не забезпечують. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків буде підтверджений також показами свідків при розгляді справи. Викладені обставини свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав ( ст. 364 Сімейного кодексу України). На підставі наведеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] . Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Маркело В.О. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Воднєва Н.В. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначивши, що дійсно, відповідачі вихованням дітей не займаються, дітьми взагалі не цікавляться, матеріальної допомоги на їх утримання не надають, тому діти проживають у свого дідуся, який піклується про них разом із сім`єю позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, надавши письмову заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу про позбавлення батьківських прав його та матері дітей [PERSON] без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, відзиву, заяв та клопотань до суду не надавала. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача, підтвердила викладені у позовній заяві обставини та зазначила, що відповідачка [PERSON] є племінницею позивача, але дітьми вона взагалі не опікується як і їх батько, відповідач [PERSON] , не надають дітям ні матеріальної допомоги, ні уваги та взагалі не піклуються про них. Допитані у судовому засіданні у присутності психолога [PERSON] , неповнолітні діти підтвердили викладені у позовній заяві обставини та суду показали, що батьки з ними не спілкуються, разом не проживають, взагалі не піклуються про них, останній раз вони бачили маму та тата приблизно рік потому. Також зазначили, що вони проживають разом з дідусем та й всьому їм допомагають, люблять їх і піклуються про них разом із дідусем позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] а також їх діти і тому вони вважають їх своєю сім`єю. Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши позовні вимоги, письмові матеріали справи, приходить до наступного. У судовому засіданні були вивчені наступні матеріали справи: копії свідоцтва про народження: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; копію акту обстеження умов проживання від 05.12.2023; копію довідки про склад сім`ї №5049 від 26.12.2023; копію характеристики на сім`ю з гімназії № [NUMBER] ; копії характеристики на дітей з гімназії; копію довідки №269 від 07.12.2023; копію довідки №270 від 07.12.2023; копію довідки, №271 від 07.12.2023; копії характеристики на відповідачів; копію паспорту позивача та інші матеріали по справі. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] , але разом подружжя не проживає. Також судом встановлено, що відповідачі не займаються вихованням та утриманням своїх трьох малолітніх дітей, крім того місце проживання відповідачки [PERSON] взагалі на час звернення до суду позивачу не відомо. Відповідно до характеристик на [PERSON] та [PERSON] , останні зарекомендували себе з негативної сторони, а саме: зловживали спірними напоями, залишали малолітніх дітей з бабусею та дідусем, постійної роботи не мали. З 2017 року за адресою реєстрації не проживають, до дітей не з`являються і не приймають ніякої участі у їх вихованні та утриманні. Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із дідусем, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 05.12.2023 року та довідкою про склад сім`ї №5049 від 26.12.2023 року /а.с.8,9/. Матеріали справи містять характеристики неповнолітніх дітей та довідки з Дніпровської гімназії №110 Дніпровської міської ради (а.с.11-16). З висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що є доцільним позбавити батьківських прав матері, [PERSON] , [INFO] та батька [PERSON] , [INFO] /а.с.54-56/. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Поряд із цим відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Захист інтересів дітей може бути здійснено і шляхом відібрання їх у батьків без позбавлення батьківської прав. Положення даної статті спрямовані на підвищення відповідальності за виховання та розвиток власних дітей. При задоволенні позову про відібрання дитини суд постановляє рішення про передання дитини другому з батьків, бабі, діду, іншим родичам (за їх бажанням) або органові опіки та піклування. Так, суд може прийняти рішення про відібрання дитини та передачу її на опікування органу опіки та піклування, якщо залишення дитини у осіб, у яких вона знаходиться, небезпечно для неї, якщо в сім`ї склалися такі умови, які є небезпечними для її духовного, фізичного та всебічного розвитку. Винне діяння батьків не грає при цьому суттєвої ролі. Коли під час розгляду справи буде встановлено, що незважаючи на те, що вимога про позбавлення батьківських прав є необґрунтованою, залишення дитини небезпечне для неї, суд має право постановити рішення про відібрання дитини і передання її органові опіки та піклування. Відмінність між позбавленням батьківських прав і відібранням дітей без позбавлення батьківських прав полягає в тому, що в першому випадку батьки втрачають правовий зв`язок з дитиною, тобто не мають щодо неї ніяких прав, у другому ж випадку такий правовий зв`язок залишається, але він дещо обмежений. При винесенні рішення про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав суд не встановлює конкретних строків цього обмеження прав батьків. Якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню дитини її батьками, суд за їх заявою може винести рішення про повернення їм дитини. Дитина може бути повернути батькам лише у тому випадку, якщо це не суперечить її інтересам. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини держави - учасники зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування з боку батьків. Відповідно до ст.152 ч.1 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України батько (мати) може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При прийнятті рішення, суд повинен враховувати в першу чергу інтереси дітей, які мають невід`ємне право на охорону життя та здоров`я, на матеріальне забезпечення, яке б дозволяло дітям в повній мірі розвиватися духовно та фізично. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі документів, що містяться в матеріалах справи. Вивчені докази по справі свідчать про те, що відповідачі [PERSON] , який навіть надав письмову заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог та [PERSON] ніяких дій для утримання та виховання своїх неповнолітніх дітей не виконували та не виконують на час розгляду справи, самоусунулися від виховання та матеріального утримання останніх, безвідповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, не займаються утриманням та вихованням своїх неповнолітніх дітей, їх фізичним та розумовим розвитком, що суперечить правам та інтересам дітей та є підставою для задоволення позову та позбавлення відповідачів батьківських прав. У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved