Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2015, однак з моменту укладення шлюбу сторони не проживали жодного дня спільно, відповідач не цікавився позивачко та її вагітністю. У сторін є спільний син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 30.08.2017 шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина залишено проживати з матір`ю. У березні 2019 року позивачки вийшла заміж вдруге, після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 07.06.2021 вказаний шлюб було розірвано. З березня 2016 року і до цього часу у відповідача відсутня зацікавленість у долі сина, його здоров`ям, навчання, духовним та фізичним розвитком, відповідач жодного разу не з`явився в житті сина та не спілкувався з ним він його навіть ніколи не бачив. В свою чергу і малолітній [PERSON] вже перестав цікавитися життям свого батька та запитувати матір про нього. Відповідач покладених законом обов`язків не виконує, не бере будь-якої участі у вихованні сина, малолітній [PERSON] повністю знаходиться на утримання позивачки. Тому, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03.04.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Бондарчук В.Ю. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що позивачка з відповідачем спільно не приживали жодного дня. На момент укладення шлюбу вона вже була вагітна, але відповідач ні нею, ні сином не цікавився і коли дитині виповнився 1 рік вони розірвали шлюб. З пологового будинку позивачку забирали її батьки. Позивачка намагалася налагодити зв`язок сина з батьком, коли у неї були актуальні номери телефону відповідача, але батько дитини не захотів спілкуватися. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що жодного разу батько з сином не бачився, не телефонував до нього, не дарував подарунків, хоча сину вже 8 років. Вона намагалась налагодити їх зв`язок, але все марно. Для дитини всі функції батька виконує його дідусь. Вона повідомила сестрі відповідача, що подала до суду заяву про позбавлення його батьківських прав, думала, що це якимось чином допоможе, однак реакції ніякої не було. Представник Органу опіки та піклування Вербської сільської ради Мельничук С.Ю. позовну заяву підтримав та вказав, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. При спілкуванні з дитиною було встановлено, що хлопчик не знає свого батька, ніколи з ним не спілкувався та жодного подарунку від нього не отримував. Дитині тата справді замінив дідусь. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення наступного змісту: вона є головою Вербської територіальної громади. 8 років назад [PERSON] народила хлопчика [PERSON] , батько дитини взагалі ніякої участі не брав, ні під час вагітності, ні після народження дитини. Дитина живе з позивачкою та її батьками. Батька в житті хлопчика ніколи не було, він його не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою [PERSON] досить довгий період часу. Підтвердила, що вагітність [PERSON] проходила без чоловіка і дитину вона народила без нього. В пологовий будинок її відвозили та забирали її батьки. Батько дитини ні разу до сина не приїжджав. [PERSON] робила спроби налагодити відносини і при ній телефонувала відповідачу, але він не хоче спілкуватися і ніколи не хотів. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення, що останні 6 років вони близько дружать з позивачкою і впродовж цього часу вона жодного разу не бачила [PERSON] , він не брав участі у житті дитини, ніколи не приїжджав, навіть на дні народження чи свята. При ній [PERSON] один раз телефонувала відповідачу, але з його боку було повне ігнорування сина. Вона сама живе на сусідній вулиці, тому навіть до часу дружби була знайома з позивачкою і один раз бачила [PERSON] , ще до їхнього з позивачкою одруження, ще в якості хлопця. А під час вагітності [PERSON] та після народження дитини більше його жодного разу не бачила. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2015, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 30.08.2017 розірвано. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », а в подальшому на « [PERSON] » внаслідок укладення другого шлюбу, що розірвано [INFO] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.14,15,16). Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с.13,17, 19). Згідно довідки Вербської сільської ради №289 від 06.12.2023 [PERSON] , [INFO] , на території сільської ради не був зареєстрований та не проживав (а.с.20). Згідно інформації, наданої Стовпецьким ЗДО, [PERSON] , 2016 року народження, з листопада 2021 року по лютий 2022 року відвідував дошкільний заклад. Протягом цього періоду [PERSON] не брав участі у виховному процесі дитини, дана особа працівникам закладу дошкільної освіти не відома (а.с.21). Малолітній [PERSON] навчається у Стовпецькому ліцеї, мама дитини приділяє належну увагу вихованню сина. Тато, [PERSON] жодного разу не цікавився успіхами свого сина, не контактував з вчителями та класним керівником дитини, батьківські збори не відвідував та не брав участі у освітньому процесі (а.с.23,24). Згідно довідки, наданої КНП «Дубенська міська поліклініка» №581 від 30.11.2023, [PERSON] , батько дитини [PERSON] , 2016 року народження, з 14.09.2021 і по даний час спільно з сином сімейного лікаря не відвідував, про стан його здоров`я у сімейного лікаря не турбувався (а.с.25). Згідно довідки, наданої КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Привільненської сільської ради №195 від 30.11.2023, [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , жодного разу не відвідували лікарів Вербської амбулаторії та не здійснювали профілактичних оглядів (а.с.26). Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з мамою, дідом, бабусею та прабабусею у [ADDRESS] . Умови проживання добрі, для дитини відведено окрему кімнату, де є спальне місце, місце для навчання та проведення дозвілля. Мама забезпечує дитину всім необхідним. Малолітній [PERSON] ніколи не бачив свого батька та не знає його (а.с.27). Позивачка [PERSON] до адміністративної відповідальності протягом 2023 року на притягувалася (а.с.28). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Вербської сільської ради від 08.12.2023, визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачем та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.29-31). IV. Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, ніколи не приймав та не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям. Подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини. Під час розгляду справи з показань свідків встановлено, що [PERSON] ніколи не був присутній у житті дитини, хлопчик взагалі не знає свого батька та жодного разу його не бачив. Відповідач залишив позивачку ще до народження дитини, не забирав їх з сином з пологового будинку, а потім зовсім не дбав та не дбає про сина. Суд першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що малолітній [PERSON] не знає свого батька, який зовсім не виконує батьківські обов`язки та не бажає спілкуватися з сином, тому є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] , відповідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. 5.2 Також, суд роз`яснює [PERSON] , що за ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. 5.3 Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів, при вирішенні спору суд враховує що незалежно від того, проживають батьки дітей разом чи окремо, незалежно від характеру їх взаємовідносин, але той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний допомагати утримувати її і забезпечувати належні умови проживання та виховання, створювати обстановку для гармонійного розвитку. І той факт, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб неповнолітньої дитини, можливостей відповідача, який відзиву із запереченнями проти позову не подав, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі частина усіх видів його заробітку. Стягнення аліментів у такому розмірі що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки, неповнолітньої дитини та відповідача, адже цей розмір є мінімально гарантованим на одну дитину і стягується навіть за судовим наказом в безспірному порядку. 5.4. Ч. 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073,60 грн., які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача. 5.5. Відповідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивачка у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141, 142 ЦПК України 1211,20 грн. грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved