Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, визнання права власності. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що вона через Біржу нерухомості та основних фондів «Україна», 16.07.1998 року згідно договору №Н-10-851 придбала у [PERSON] житловий будинок «А-1» житловою площею 34,7 кв.м. з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б», тамбур «б», погріб «В», сараї «Г,Д,Ж», вбиральня «Е», огорожа 1-2 на земельній ділянці площею 904 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір №Н-10-851 від 16.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний та зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» від 16.07.1998 за №Н-10-851. Відповідно до вказаного Договору, предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~За домовленістю сторін продаж здійснено за 13486 грн., інвентаризаційна вартість 13486 грн. Покупець сплачує Продавцю до укладання угоди. \~ \~ \~ \~Згідно до п.1.14 вказаного Договору, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, які зареєстровані на Біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Право власності за [PERSON] на зазначений житловий будинок було зареєстровано 22.02.1991 року в «БТІ» за р.№2-400. Позивач як покупець, сплатила продавцю належну за договором ціну, а остання отримала від неї гроші та передала у її розпорядження вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями. \~ \~ \~ \~ [PERSON] разом з родиною заселилася до вказаного житлового будинку, завезла в нього свої речі, почала готуватися до ремонту, сплачувати необхідні платежі, придбавати будівельні матеріали. Таким чином, ними були виконані всі суттєві вимоги угоди, викладені в Договорі №Н-10-851 від 16.07.1998 року. \~ \~ \~ \~Тобто, між [PERSON] та [PERSON] , досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов договору та відбулося його виконання. На момент укладання угоди та за минулий час сторони не мали претензій один до одного. \~ \~ \~ \~Однак, зараз позивач дізналася, що договір купівлі-продажу оформлений на біржі, не є документом, що посвідчує право власності, тобто невідповідність вимогам діючого на теперішній час законодавства правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу №Н-10-851 від 16.07.1998 року, та необхідності визнання цього Договору дійсним в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами у її відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами у її відсутність, що суд вважає за можливе. На підставі статей 211, 223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України : кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] через Біржу нерухомості та основних фондів «Україна», 16.07.1998 року згідно договору №Н-10-851 придбала у [PERSON] житловий будинок «А-1» житловою площею 34,7 кв.м. з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б», тамбур «б», погріб «В», сараї «Г,Д,Ж», вбиральня «Е», огорожа 1-2 на земельній ділянці площею 904 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір №Н-10-851 від 16.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний та зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» від 16.07.1998 за №Н-10-851. Відповідно до вказаного Договору, предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~За домовленістю сторін продаж здійснено за 13486 грн., інвентаризаційна вартість 13486 грн. Покупець сплачує Продавцю до укладання угоди. \~ \~ \~ \~Згідно до п.1.14 вказаного Договору, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, які зареєстровані на Біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Право власності за [PERSON] на зазначений житловий будинок було зареєстровано 22.02.1991 року в «БТІ» за р.№2-400. На даний час документом, який посвідчує право власності позивача на вказаний вище житловий будинок, є договір купівлі-продажу №Н-10-851, виданий 16.07.1998 року акціонерним товариством «Українсько-російська товарна біржа». За змістом ст. 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У зв`язку з цим, без звернення до суду позич не може оформити право власності у нотаріальних органах. Відповідно до ст. 5 ЦК України і п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, правовий статус майна а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин, щодо цього майна, визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Договірні відносини виникли у липні 1998 року, а відповідно для їх врегулювання слід застосувати ЦК України в редакції 1963 року. Так, положеннями ст. 42 ЦК України (в редакції 1963 року), який має застосуватися до спірних правовідносин, дозволялось укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріально засвідченої). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених частиною 2 ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року). Відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», угоди, які укладені учасниками біржі, щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з момент її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, діючі на час укладення спірного договору купівлі-продажу норми законодавства передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в ст. 220 ЦК України, діючого в даний час. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмові формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, або домовленістю сторін. Ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріального посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися, що до усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 319 ЦК України, право власності в України складається з права володіння, права користування, та права розпорядження, та може набуватися тільки на законних підставах. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, або обмежений в його здійсненні, власник в праві вимагати захисту порушеного права власності у судовому порядку (ст. 16 ЦК України). На підставі вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. ст.16, 209, 220, 316, 319, 321, 328, 657 ЦК України, ст. 42, 47, 48, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.41 Конституції України,

Outcome: approved