Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просить визнати його батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей: № 707 від 21.11.2014 року про народження [PERSON] , [INFO] ; № 597 від 11.10.2011 року про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: вказати батьком [PERSON] , [INFO] , громадянина Грузії, змінити по-батькові дітей з « [PERSON] » та « [PERSON] » на « [PERSON] » та « [PERSON] », відповідно, прізвище, ім`я, дату та місце народження дітей залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, він з 2009 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Від спільного життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При реєстрації народження дітей запис про батька був зроблений зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] мати дітей [PERSON] померла. Після її смерті, відповідно до рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 29.03.2019 року № 60 опікуном над неповнолітніми дітьми призначено їх бабусю [PERSON] . Про те, [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, відповідно до рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 22.12.2023 року № 310 опікуном над неповнолітніми дітьми призначено [PERSON] . [PERSON] з самого народження дітей всіляко дбає про них, постійно спілкується, проводить з ними вільний час, слідкує за їх станом здоров`я, матеріально допомагає, піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Діти знають його як рідного батька. [PERSON] є біологічним батьком дітей і бажає юридично визнати своє батьківство, про те в зв`язку зі смертю матері дітей, він позбавлений можливості подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що змушений звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити. Третя особа [PERSON] проти позовних вимог заперечує. Представник відповідача виконавчий комітет Конотопської міської ради, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду ( а.с. 25). Третя особа Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника, проти позовних вимог не заперечує, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду ( а.с. 23). Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Ст. 51 Конституції України, ч. 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ч. 2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Згідно зі ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved