Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

02 травня 2024 року керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна-Т» про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. В обґрунтування позову покликається на те, що громадянин РФ [PERSON] прийняв у спадщину після смерті [PERSON] 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 0524155100:03:002:0132, площею 2,8156 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області (нині Тростянецька селищна рада Гайсинського району Вінницької області), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 20.01.2017 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вірською А. І. (спадкова справа №30/2016, зареєстровано в реєстрі за №40). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що [PERSON] набув 20.01.2017 право власності на вищевказану земельну ділянку. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що вказана земельна ділянка кадастровий номер 0524155100:03:002:01321 перебуває в оренді ТОВ «Україна-Т». Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, [PERSON] , [INFO] , за обліками УДМС України у Вінницькій області не значиться. Належність відповідача до громадянства РФ підтверджується інформацією, наявною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та копіями доданих до нього документів, де зазначено, що він документується паспортом громадянина РФ, серія та номер [NUMBER] , виданий 30.03.2011, видавник: ТП в Ракитянському районі МО УФМС Росії по Бєлгородській області в місті Гайворон, країна громадянства: Російська Федерація. Згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.04.2024\~власником 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 0524155100:03:002:0132 є [PERSON] . Таким чином, всупереч положенням ч.4 ст. 81 ЗК України\~відповідач не відчужив дані земельні ділянки протягом року та продовжує ними володіти по цей час. Оскільки, [PERSON] , будучи громадянином РФ упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, тому є підстави для конфіскації її у власність держави відповідно до вимог\~ст. 81 ЗК України. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03 червня 2024 року; витребувано у приватного нотаріуса\~Гайсинського районного\~нотаріального округу\~Вінницької області\~Вірської А.\~І. копію спадкової справи №30/2016. 21 травня 2024 року на виконання ухвали суду від Приватного нотаріуса Вірської А. І. надійшла витребувана судом копія спадкової справи №30/2016 до майна померлої [PERSON] . 28 травня 2024 року від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли пояснення на позовну заяву. У зв`язку із неявкою відповідача та надходженням клопотання про відкладення розгляду справи від представника третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна-Т» - адвоката Дудіна Л. В, підготовче засідання 03 червня 2024 року було відкладено на 25 червня 2024 року. Ухвалою суду від 25 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Прокурор Романова Л. М. подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Позивач Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у своїх поясненнях на позовну заяву просили проводити розгляд справи без їхньої участі. Відповідач [PERSON] немає зареєстрованого, у передбаченому законом порядку, місця проживання в Україні, відповідно до вимог ч.1 ст. 496 ЦПК України є іноземцем, оскільки є громадянином РФ (паспорт громадянина РФ серії та номер: [NUMBER] , виданий 30.03.2011, видавник: ТП в Ракитянському районі МО УФМС Росії по Бєлгородській області в місті Гайворон). Згідно з положеннями Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022, який набрав чинності 23.12.2022, зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22.01.1993, та Протоколу до вказаної Конвенції від 28.03.1997. Україна вийшла із вказаної Конвенції та протоколу до неї. З вказаних підстав суд здійснював виклик відповідача [PERSON] через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, що відповідає вимогам ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.122, 133). Відповідач [PERSON] на виклик суду не прибув, відзиву на позовну заяву та зустрічного позову не подав. Від представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Т» - адвоката Дудіна Л. В надійшло клопотання у якому представник просить вирішити дану справу за відсутності представника ТОВ «Україна-Т». Щодо вирішення питання по суті позовних вимог покладається на розсуд суду. З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно із ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає положенню ч.3 ст. 211, статтей 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина земельної ділянки кадастровий номер 0524155100:03:002:0132, площею 2,8156 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області (нині Тростянецька селищна рада Гайсинського району Вінницької області), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.15-18). На момент успадкування зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером 0524155100:03:002:0132, державної реєстрації права власності та до теперішнього часу відповідач [PERSON] є громадянином РФ, проживає на території РФ. Окрім того, Гайсинська окружна прокуратура зверталася до начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Р. Шведа із проханням надати інформацію про те, чи відомо їм про факти володіння земельними ділянками сільськогосподарського призначення іноземними особами та чи вживалися ними заходи, спрямовані на примусове припинення прав, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером 0524155100:03:002:0132, які передано у власність [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 24-27). На вказаний запит Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надало відповідь про те, що у зв`язку із відсутністю у повному обсязі фінансування витрат ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області по сплаті судового збору, ГУ Держгеокадастру не може належним чином здійснити повноваження щодо подання позовів до суду про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власників, яким такі земельні ділянки не можуть належати та викладено прохання щодо здійснення представництва інтересів держави в суді шляхом подання позовів про конфіскацію земельних ділянок, власниками яких є іноземці (а.с. 28). Отже, оскільки [PERSON] , будучи громадянином РФ та після набуття права власності (20.01.2017) на 1/2 частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення, не здійснив її відчуження протягом року, тому прокурор звернувся до суду із даним позовом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені нормами Конституції України, Законом України «Про міжнародне приватне право», положеннями\~Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України). Відповідно до статтей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України). Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України). Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ст. 318 ЦК України). За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.\~Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Право власності припиняється у разі: конфіскації (п.10 ч.1 ст. 346 ЦК України). Відповідно до ст. 348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно із ч.1 ст. 39 вказаного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На підставі ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується. Згідно із положеннями ч.1, ч.2, ч.5 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу. За змістом частин 2, 3 та 4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільноправовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно із п.«е» ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.«в» ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. За змістом частин 1, 2 та 4 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 148 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Приписами статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Статтею 354 ЦК України\~передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа №6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Водночас у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. [PERSON] протягом року з моменту переходу права власності на земельну ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відчужив їх, тому позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на зазначену земельну ділянку шляхом конфіскації підлягають до задоволення, з огляду на наявну справедливу рівновагу між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, яка мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018. Зазначений спосіб захисту прав відповідає положенням ч.4 ст.\~81, ч.2,\~ ч.4\~ст.\~145 ЗК України. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, з урахуванням норм\~ст. 131-1 Конституції України, ч.3\~ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч.3\~ст. 56 ЦПК України, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Задоволення даного позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Таким чином, враховуючи установлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь Вінницької обласної прокуратури потрібно стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією №2840 від 18.12.2023.

Outcome: approved