Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа. З позовної заяви вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком позивача [PERSON] . На момент смерті місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою постійно проживала позивач [PERSON] . Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 059258 від 16.04.1998 року [PERSON] на підставі рішення Ясногородської сільської ради було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,057 гектарів, що розташована на території Ясногородської сільської ради Садівниче товариство «Поліграфіст». Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3221889000:21:077:0153. 06.03.2024 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лішневської Олени Гарріївни із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом на майно померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , [INFO] . На підставі заяви приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 5/2024. Усвідомлюючи, що ніхто, крім позивача [PERSON] , постійно із померлим не проживав, 21.03.2024 року до приватного нотаріуса Лішневської Олени Гарріївни було подано заяву про видачу позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті померлого [INFO] [PERSON] . У заяві [PERSON] було зазначено, що крім неї, інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Постановою приватного нотаріуса Лішневської О.Г. від 21.03.2024 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Постанова нотаріуса мотивована тим, що на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , разом із спадкодавцем постійно проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які протягом шести місяців від дня смерті спадкодавця не подавали заяви про відмову від спадщини. Заяви від інших осіб не надходили. 26.04.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Лішневської О.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 земельної ділянки. Того ж дня приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за № 316 на 1/2 земельної ділянки та проведено державну реєстрацію права власності. Усвідомлюючи, що ніхто, крім [PERSON] , постійно з померлим [PERSON] не проживав, [PERSON] 29.04.2024 року повторно звернулася до приватного нотаріуса Лішневської О.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після смерті померлого [INFO] [PERSON] у складі 1/2 земельної ділянки. Постановою приватного нотаріуса Лішневської О.Г. від 29.04.2024 року повторно відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 земельної ділянки. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину знову була мотивована тим, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які протягом шести місяців від дня смерті спадкодавця не подавали заяви про відмову від спадщини. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] фактично не проживав з померлим [PERSON] на момент його смерті, а мав лише зареєстроване місце проживання за однією адресою із померлим. У зв`язку з цим [PERSON] не може вважатися таким, що прийняв спадщину, а єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка не може в позасудовому (нотаріальному) порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 на земельну ділянку. З урахуванням вищевикладеного, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,057 га, що розташована на території Ясногородської сільської ради Садівниче товариство «Поліграфіст», кадастровий номер 32218890:21:077:0153. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 04.06.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Ганчук Г.В. не з`явилися, будучи належним повідомленими про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від сторони позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, а також висловлено прохання про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від представника відповідача [PERSON] адвоката Деяк Я.М. надійшла заява, в якій позовні вимоги стороною відповідача було визнано у повному обсязі, підтверджено обставини та факти, викладені у позовній заяві, висловлено прохання про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також надано документи на підтвердження обставин і фактів, викладених у позовній заяві. Крім того, у своїй заяві представником відповідача висловлено прохання про проведення розгляду справи за відсутності сторони відповідача, а також висловлено згоду на ухвалення судового рішення в підготовчому провадженні у зв`язку з повним визнанням позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О.Г. у підготовче судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. Про причини неявки приватний нотаріус Лішневська О.Г. не повідомила, будь-яких заяв, клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотань сторін по справі про проведення судового розгляду за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час підготовчого провадження від представника відповідача [PERSON] адвоката Деяк Я.М. надійшла заява, в якій стороною відповідача було повністю, безумовно та беззастережно визнано позовні вимоги, беззаперечно підтверджено обставини та факти, викладені у позовній заяві, а також надано додаткові докази на їх підтвердження. Представник відповідача адвокат Деяк Я.М. діє в інтересах відповідача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1646810 від 01.07.2024 року та договору про надання професійної правничої допомоги № 24-06/24-К від 24.06.2024 року, якими не передбачено будь-яких обмежень повноважень адвоката. Таким чином, подаючи заяву про визнання позову, представник відповідача адвокат Деяк Я.М. діє в межах наданих йому відповідачем повноважень. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.ст. 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.02.2024 року (а.с. 13) судом встановлено, що 07.08.1993 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 1242. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.1971 року (а.с. 25) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 059258 (а.с. 17-18) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,057 га, що розташована на території Ясногородської сільської ради, садівниче товариство «Поліграфіст», цільове призначення для садівництва. Згідно довідки Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області № 547 від 13.12.2011 року (а.с. 19) вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3221889000:21:077:0153. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.04.2014 року (а.с. 10) судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 7033. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 20) судом встановлено, що у зв`язку зі смертю [PERSON] приватним нотаріусом Лішневською О.Г. заведено спадкову справу № 5/2024 (номер у спадковому реєстрі 72106098). З урахуванням вищевикладеного, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,057 га, що розташована на території Ясногородської сільської ради, садівниче товариство «Поліграфіст», цільове призначення для садівництва; кадастровий номер 3221889000:21:077:0153. Оскільки за життя [PERSON] заповіту не було складено, спадкування вказаної земельної ділянки має здійснюватися у порядку спадкування за законом спадкоємцями першої черги, якими є позивач [PERSON] , як той з подружжя, що пережив іншого, а також відповідач [PERSON] , як син померлого [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Лішневської О.Г. від 21.03.2024 року (а.с. 22-24) було відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку. Відмова нотаріуса мотивована тим, що на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , разом із спадкодавцем постійно проживали його дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які протягом шести місяців від дня смерті спадкодавця не подавали заяви про відмову від спадщини. Заяви інших осіб не надходили. Судом встановлено, що 26.04.2024 року приватним нотаріусом Лішневською О.Г. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом серії НТЕ № 770614 (номер в реєстрі нотаріальних дій 316) (а.с. 26) на 1/2 частку у спадщині, що складається з земельної ділянки площею 0,0572 га, що розташована на території Ясногородської сільської ради, садівниче товариство «Поліграфіст», цільове призначення для індивідуального садівництва; кадастровий номер 3221889000:21:077:0153. При цьому свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку земельної ділянки ще не видано. З витягу з Державного реєстру речових прав вбачається (а.с. 27), що 1/2 частки у праві власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 316 від 26.04.2024 року. Інших відомостей про речові права інших осіб на вказану земельну ділянку в реєстрі речових прав немає. З витягу зі Спадкового реєстру (а.с. 28) судом встановлено, що в межах спадкової справи № 5/2024, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом видано лише [PERSON] . Будь-які інші особи з заявою про прийняття спадщини не зверталися, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом не отримували. Постановою приватного нотаріуса Лішневської О.Г. від 29.04.2024 року (а.с. 30-33) було повторно відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки земельної ділянки, що залишилися після отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом № 316 від 26.04.2024 року. Відмова нотаріуса мотивована тим, що на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , разом із спадкодавцем постійно проживали його дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які протягом шести місяців від дня смерті спадкодавця не подавали заяви про відмову від спадщини. Заяви інших осіб не надходили. Таким чином, у нотаріальному порядку [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки земельної ділянки, що залишилися після отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом № 316 від 26.04.2024 року. При цьому будь-яких інших спадкоємців, які б подали заяву про прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину, немає. З копії паспорту [PERSON] (а.с. 12) вбачається, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорту [PERSON] (а.с. 16) вбачається, що як на момент смерті [PERSON] , так і по сьогоднішній день, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначені обставини були підтверджені всіма учасниками справи. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, на момент смерті [PERSON] постійно проживала разом з останнім за однією адресою. Внаслідок цього [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У свою чергу, як зазначено вище та як встановлено з відповіді № 623598 від 03.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 42), за адресою: [ADDRESS] також зареєстрований відповідач [PERSON] . З договору дарування частини квартири від 22.01.2010 року (а.с.69-70) судом встановлено, що [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] , однак після укладення вказаного договору відчужив свою частку у праві власності на вказане нерухоме майно. З договору оренди від 06.03.2013 року (а.с.65-67), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що у користування [PERSON] передано об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 10.2 вказаного договору строк договору закінчується 05.02.2015 року. У позовній заяві [PERSON] було зазначено, що [PERSON] з 2013 року по 2015 рік проживав за вищевказаною адресою: [ADDRESS] . Ці ж обставини у своїй заяві про визнання позову були повністю підтверджені та визнані стороною відповідача. Таким чином, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідач [PERSON] постійно не проживав разом з спадкодавцем, а мав лише спільне зареєстроване місце проживання з останнім. У зв`язку з цим суд звертає увагу, що у постанові КЦС ВС від 01.07.2020 року у справі № 222/1109/17 було зроблено висновок, що при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що "[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом". З урахуванням викладеного, слід дійти до висновку, що і факт реєстрації місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем абсолютно не вказує на факт постійного проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на момент смерті останнього. За результатами повного, всебічного дослідження матеріалів справи суд вважає доведеним, що [INFO] внаслідок смерті [PERSON] , [INFO] , відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла належна йому за життя на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером 3221889000:21:077:0153. За життя [PERSON] заповіту складено не було, у зв`язку з чим спадкування здійснювалося за законом. Єдиними спадкоємцями першої черги у порядку спадкування за законом є дружина померлого позивач [PERSON] та син померлого відповідач [PERSON] . На момент смерті [PERSON] за однією адресою з ним була зареєстрована та постійно проживала лише [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] , хоча і мав спільне з померлим зареєстроване місце проживання, однак постійно з [PERSON] не проживав. Будь-яких інших спадкоємців, які б зверталися з заявою про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, немає. З урахуванням вищевикладеного, суд також приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем першої черги у порядку спадкування за законом усього спадкового майна померлого [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла усю спадщину відповідно до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідач [PERSON] не може вважатися таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, крім того, з заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак належним чином реалізувати свої спадкові справа у нотаріальному порядку [PERSON] позбавлена можливості, у зв`язку з чим є потреба в судовому захисті її прав. У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи відсутність клопотань про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність залишення понесених судових витрат за сторонами справи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved