Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 21 грудня 2007 року позивач та відповідач перебували у шлюбі. [INFO] народилась спільна дитина, [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Однак 16 грудня 2009 року спільне проживання з відповідачем припинено, шлюб розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис №642 від 16 грудня 2009 року. За ці всі роки відповідач жодного разу до дитини не з`явився, життям дитини не цікавиться, не виконував своїх батьківських обов`язків, грошової допомоги на утримання сина не надавав. Отже позивач вказує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, не піклується про нього, не цікавиться його навчанням, здоров`ям, матеріально не забезпечує. З огляду на зазначені обставини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 16.02.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи. Представником позивача - [PERSON] в судовому засіданні було заявлене клопотання про витребування у третьої особи висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 01.03.2023 року суд виніс ухвалу, якою зобов`язав Службу у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду клопотання щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явиВСЯ, належним чином повідомлявся про дату час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, в якому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.03.2008 року. Шлюб між подружжям був розірваний 16 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] . 10.07.2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка при реєстрації шлюбу змінила прізвище на шлюбне [PERSON] . Із змісту інформаційної довідки від КНП «Міська дитяча поліклініка №14» ХМР вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. 19.03.2018р. укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітям з лікарем-педіатром поліклініки та матір`ю хлопчика [PERSON] . На прийоми до лікарів поліклініки [PERSON] приходив у супроводі матері [PERSON] , яка здійснює контроль та піклується про стан здоров`я своєї дитини. Батько хлопчика [PERSON] до лікаря-педіатра не звертався з приводу отримання інформації щодо стану здоров`я, лікування, оздоровлення свого сина [PERSON] . В характеристиці, яку надав директор ХЗО Школи №150 на [PERSON] ,зазначається, що [PERSON] навчається з вересня 2014 року, на сьогодні є учнем 10 - В класу. З початком повномасштабного вторгнення Росії разом з мамою тимчасово перебуває в Угорщині (селище Гюруш). Документи щодо вступу дитини до закладу освіти надала мати [PERSON] . За час навчання [PERSON] у закладі, саме вона опікувалась вихованням дитини, відвідувала батьківські збори, брала участь у колективних творчих справах учнівської спільноти, допомагала класному керівникові та батьківській раді класу у вирішенні господарських та організаційних питань. [PERSON] багато часу приділяє навчанню та вихованню сина; допомагає з виконанням домашніх завдань та підготовкою навчальних проектів; контролює відвідування он-лайн уроків, постійно цікавиться розвитком освітнього процесу в закладі освіти; -забезпечує необхідною навчальною літературою та посібниками; -фінансує участь у позашкільних гуртках, секціях, туристичних змаганнях, подорожах, музейних заходах; -долучається з сином до спільної участі у творчих справах дитячого колективу, он-лайн акцій тощо. Для технічної реалізації дистанційного навчального процесу під час карантин) та повномасштабної агресії російської федерації хлопець забезпечений всім необхідним (ноутбук, гарнітура, місце для навчання тощо). Також зазначено, що [PERSON] гармонійно розвинений, вихований та здібний хлопчик. Він багато читає, добре висловлюється, має свою думку. Активний на уроках. Має до всього креативний підхід. Навчається на достатньому рівні та прагне його подальшого підвищення. Денис комунікабельний та доброзичливий. Має добрі стосунки із однолітками, в колективі користується повагою, з однокласниками підтримує дружні відносини. З повагою ставиться до дівчаток та дорослих людей. Багато років займається лижним спортом та має певні досягнення. Завжди готовий допомагати класному керівнику, із задоволенням бере участь у шкільних заходах, часто є їх ініціатором. За час навчання рідний батько [PERSON] , [PERSON] у школі не з`являвся, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не контактував, шкільним життям сина не цікавився. Із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради від 16.02.2024 року №85, встановлено, що відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради від 19.02.2021 [PERSON] , перебуває н обліку з серпня 2018. До поліклініки на прийом до лікаря - педіатра [PERSON] супроводжує мати, [PERSON] .. Здійснює контроль та піклується про стан здоров`я сина. Батько [PERSON] до фахівців поліклініки з приводу отримання інформації щодо стану здоров`я, лікування, оздоровлення свого сина не звертався. Відповідно до інформації наданою комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 437 комбінованого типу Харківської міської ради» [PERSON] , [INFO] , в період 2012 по 2014 відвідував комунальний заклад. До закладу [PERSON] оформляла мати хлопчика. Відповідно до інформації Харківської загальноосвітньої школа І-ІІІ ступенів № 150 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі з вересня 2014 року. До школи дитину оформлювала мати, [PERSON] , за час навчання [PERSON] у закладі, саме вона опікувалась вихованням хлопчика, відвідувала батьківські збори, брала участь у колективних творчих справах учнівського гуртку, допомагала класному керівникові та батьківській раді класу у вирішені господарських та організаційних питань. Мати багато часу приділяє синові, допомагаючи йому у навчанні. Постійно забезпечувала сина необхідною для навчання літературою, оплачує екскурсійні подорожі, музейні заходи, свята які проводяться у класному колективи. Справами [PERSON] постійно цікавиться і вітчим - [PERSON] . За час навчання [PERSON] батько у школі не з`являвся. Відповідно до інформації комунального закладу «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа № З Харківської міської ради» [PERSON] , [INFO] , займається на відділені лижних гонок з 01.10.2018. зі слів тренера Денис завжди відвідує заняття у супроводі матері, [PERSON] , яка активно цікавиться успіхами сина, постійно підтримує зв`язок з тренером - викладачем та забезпечує сина спортивним інвентарем для активного займання спортом на достатньому рівні. Батько, [PERSON] , не брав участі у житті та вихованні свого сина і тренер - викладач його ніколи не бачив. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , надав свої письмові пояснення, в яких зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав батька, бо його взагалі не знає. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі наявних документів. Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Частинами першою, другою статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою ВРУ від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Виходячи з положення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність вини в умисному ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання сина. Разом з тим, всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача. Більш того, відсутні докази намірів відповідача [PERSON] , як батька, зокрема: брати участь у житті дитини у будь-який доступний для нього спосіб; звернення його у відповідні органи для усунення перешкод у його спілкуванні з дитиною, коли такі вчинялися; матеріальної участі у забезпеченні своєї дитини; сприяння у забезпеченні їй належного фізичного, духовного та морального розвитку. Отже, встановивши факт умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , [INFO] , також беручи до уваги той факт, що відповідачем була підписана нотаріально завірена заява, в якій [PERSON] відмовився від прав на малолітнього сина [PERSON] ,суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд наголошує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє відповідача спілкуватися із сином, бачитися з ним, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved