Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить суд: встановити факт що має юридичне значення, а саме що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] без участі матері - [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції заявника Свої заявлені вимоги заявник [PERSON] обґрунтовує, зокрема тим, що він є батьком малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №5379. [PERSON] дитини являється - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 01 липня 2019 року органом 5112, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . На даний час, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак фактично шлюбні відносини припинені, шлюб носить формальних характер, однією сім?єю не проживають, сумісне господарство не ведуть, а заявник [PERSON] має намір в порядку позовного провадження пред?явити позов про розірвання шлюбу. Між тим, за спільною усною згодою [PERSON] та [PERSON] після фактичного припинення сімейних відносин як подружжя спільна малолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за місцем його реєстрації проживання за адресою [ADDRESS] , знаходиться на його самостійному вихованні та утриманні, оскільки мати дитини проживає за іншою адресою у м. Одесі та не може приймати участь у вихованні та утриманні дитини. На підтвердження цьому, [PERSON] надала заявнику нотаріально посвідчену свою заяву від 20 червня 2024 року, посвідчену приватним нотаріусомБілгород-Дністровського районного нотаріального округу Рязанцевою О.Ю. 20.06.2024 року на ім`я всіх компетентних органів на установ, в якій вона зазначає, що з середини грудня 2023 року її малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , окремо від неї, та який самостійно виховує та утримує дитину без її участі. Зазначає, що з того періоду часу однією сім`єю не проживають, фактичні шлюбі відносини припинені. У зв`язку із вказаною домовленістю, місце проживання дитини було зареєстроване також із батьком, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 20 червня 2024 року №2024/007247772. Однак, з вищевказаних документів не вбачається саме факт самостійного виховання та утримання спільної малолітньої дитини сторін заявником [PERSON] , у зв`язку з чим останній змушений звертатися до суду з даною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Процесуальні дії Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року зазначену вище заяву було залишено без руху, надано заявнику [PERSON] строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення недоліків. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. В судове засідання призначене на 17.07.2024 року учасники процесу не з`явились. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити вимоги заяви у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, просить задовольнити вимоги заяви у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заявник [PERSON] є батьком малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №5379. [PERSON] дитини являється - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 01 липня 2019 року органом 5112, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . На даний час, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак фактично шлюбні відносини припинені, шлюб носить формальних характер, однією сім?єю не проживають, сумісне господарство не ведуть, а заявник [PERSON] має намір в порядку позовного провадження пред?явити позов про розірвання шлюбу. Між тим, за спільною усною згодою [PERSON] та [PERSON] після фактичного припинення сімейних відносин як подружжя спільна малолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за місцем його реєстрації проживання за адресою [ADDRESS] , знаходиться на його самостійному вихованні та утриманні, оскільки мати дитини проживає за іншою адресою у м. Одесі та не може приймати участь у вихованні та утриманні дитини. На підтвердження цьому, [PERSON] надала заявнику нотаріально посвідчену свою заяву від 20 червня 2024 року, посвідчену приватним нотаріусомБілгород-Дністровського районного нотаріального округу Рязанцевою О.Ю. 20.06.2024 року на ім`я всіх компетентних органів на установ, в якій вона зазначає, що з середини грудня 2023 року її малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , окремо від неї, та який самостійно виховує та утримує дитину без її участі. Зазначає, що з того періоду часу однією сім`єю не проживають, фактичні шлюбі відносини припинені. У зв`язку із вказаною домовленістю, місце проживання дитини було зареєстроване також із батьком, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 20 червня 2024 року №2024/007247772. Однак, з вищевказаних документів не вбачається саме факт самостійного виховання та утримання спільної малолітньої дитини сторін заявником [PERSON] .. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.319 Цивільного процесуального кодексу України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав уразі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom), п. п. 28 - 36. Series A № 18 ). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом ». Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи вищенаведене, аналізуючи надані заявником докази, оскільки судом достеменно встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] без участі матері - [PERSON] , [INFO] , з метою усунення перешкод в реалізації прав заявника [PERSON] як батька малолітньої дитини, суд дійшов висновків, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами. На підставі викладеного,

Outcome: approved