Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

У серпні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь 266 336,77 грн матеріальної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ним було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/6774312/2504/20, предметом якого є страхування транспортного засобу Tesla Model 3, реєстраційний номер [NUMBER] . 20 жовтня 2020 року по вул. Антоновича, 165 в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Tesla Model 3, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля Ford, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Tesla Model 3, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року у справі № 752/22084/20. У зв`язку з викладеним, страхувальник звернувся до позивача із заявою про факт настання події і виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Tesla Model 3, реєстраційний номер [NUMBER] , проведено його огляд та складено відповідний акт, а також отримано звіт № 63-D/77/4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. На підставі викладеного було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 2300325178 на суму 266 336,77 грн, на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі. Враховуючи вищевикладене, позивач набув право вимоги до відповідача як до особи відповідальної за нанесену шкоду потерпілому внаслідок ДТП, тому звернувся до суду з указаним позовом за захистом прав та законних інтересів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року вищевказану справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року зазначену справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю [PERSON]. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Розпорядженням керівника апарату суду Щерби А. від 02 серпня 2023 року № 428 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 381/2860/21, провадження № 2/760/2850/23, у зв`язку із звільненням головуючого судді [PERSON] відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 693/0/15-23 від 06 липня 2023 року. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року вказану справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Відповідачем копію ухвали суду про прийняття справи до провадження не було отримано. Вказаний документ направлявся відповідачу за адресою місця реєстрації встановленою судом. Конверт з копією ухвали про прийняття справи до провадження з пропозицією надати відзив на позов, яка направлялася відповідачу за адресою місця реєстрації, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини восьмої статті 178 ЦПК України. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 23 липня 2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6774312/2504/20, предметом якого є страхування автомобіля Tesla Model 3, реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору 24 липня 2020 року - 23 липня 2021 року. 20 жовтня 2020 року приблизно о 22-30 год. по вул. Антоновича, 165 в м. Києві сталася ДТП з вини громадянина [PERSON] , який керував транспортним засобом Ford, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. 21 жовтня 2020 року власник пошкодженого автомобіля Tesla Model 3, реєстраційний номер [NUMBER] , звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою № 325178 про факт настання події та виплату страхового відшкодування. Позивачем на підставі акту огляду транспортного засобу від 22 жовтня 2020 року та звіту № 63-D/77/4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 05 листопада 2020 року, було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт 1 № 2300325178 від 10 листопада 2020 року, відповідно до яких сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП становить 266 336,77 грн. 12 листопада 2020 року позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 266 336,77 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 040546 від 12 листопада 2020 року. Відповідно до витягу з бази М(Т)СБУ щодо поліса на транспортний засіб з реєстраційним номером [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року та доказуванню не підлягає. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із статтею 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Як вбачається з матеріалів справи винною особою, тобто відповідачем, шкода потерпілій особі не відшкодована, страхове відшкодування було здійснено страховиком потерпілої особи, тобто позивачем, до якого згідно з викладеними вище нормами перейшло право вимоги до відповідача. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву, наведені позивачем обставини не спростував, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснило відшкодування шкоди потерпілому, а водій транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 3 995,05 грн, підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved