Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивач Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС), звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані освітні послуги в розмірі 24 603,15 грн., з урахуванням пені у розмірі 4 253,15 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що Наказом Національної академії Служби безпеки України від 27.09.2023 року № 317 відповідача [PERSON] з 02.10.2023 року було зараховано до Національної академії Служби безпеки України студенткою першого курсу денної форми навчання для здобуття ступеня магістра за освітньою програмою «Організація захисту інформації з обмеженим доступом» спеціальності 256.04 «Національна безпека (кіберзахист, забезпечення державної безпеки в інформаційній сфері)» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. 02.10.2023 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договори про навчання у Національній академії Служби безпеки України № 646 та про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національній академії Служби безпеки України №646/1, відповідно до яких період навчання відповідача складав 2 навчальних роки. Позивачем належним чином виконано умови Договорів, однак у зв`язку із порушенням відповідачем умов Договорів в частині своєчасного внесення плати за освітню послугу Наказом Національної академії Служби безпеки України від 29.01.2024 року № 14-ос відповідача відраховано з Академії з 19.01.2024 року. Згідно п. 1 розділу 3 Договору № 646/1 загальна вартість послуги за весь строк навчання становила 81 400,00 грн., за 2023-2024 н.р. - 40 700,00 грн., за 2024 -2025 н.р. - 40 700,00 грн., заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 350,00 грн., а також пеня у розмірі 4 253,15 грн., розрахована відповідно до п. 3 розділу 4 Договору № 646/1, що є предметом позовних вимог. 11 червня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Національної академії Служби безпеки України до [PERSON] про стягнення заборгованості за освітні послуги та пені за договором, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. (рішення ЄСПЛ по справі «Мельник проти України») Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що Наказом ректора Національної академії Служби безпеки України від 27.09.2023 року № 317 [PERSON] з 02.10.2023 зараховано до Національної академії Служби безпеки України студенткою першого курсу денної форми навчання для здобуття ступеня магістра. 02.10.2023 року між Національною академією Служби безпеки України та [PERSON] укладено Договір про навчання у Національній академії Служби безпеки України № 646 за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Організація захисту інформації з обмеженим доступом» спеціальності 256.04 «Національна безпека (кіберзахист, забезпечення державної безпеки в інформаційній сфері)» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб, строком до 01.07.2027 року. 02.10.2023 року між Національною академією Служби безпеки України та [PERSON] укладено Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національній академії Служби безпеки України № 646/1, за умовами якого загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 81 400,00 грн., за 2023-2024 н.р. - 40 700,00 грн., за 2024 -2025 н.р. - 40 700,00 грн. Замовник вносить плату щосеместрово. За перший семестр навчання протягом семи банківських днів з моменту укладання цього Договору одноразовим платежем у розмірі 50% вартості навчання за перший навчальний рік. Згідно п. 3 розділу 4 Договору № 646/1, за несвоєчасну оплату освітніх послуг здобувач сплачує закладу пеню в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення. Наказом Національної академії Служби безпеки України від 29.01.2024 року № 14-ос [PERSON] відраховано з 19.01.2024 року за порушення умов договору в частині своєчасного та у повному обсязі виконання вимог освітньої програми і своєчасного внесення плати за освітню послугу. З метою досудового врегулювання спору 04.04.2024 року на адресу [PERSON] було направлено лист претензію про необхідність сплати боргу за Договором № 646 та Договором № 646/1 від 02.10.2023 року у розмірі 23 239,70 грн. Згідно з частиною першою статті 46 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII) в редакції, чинній на час відрахування відповідачки, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України ). Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов`язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані освітні послуги у розмірі 20 350,00 грн. та пеню за прострочення виконання договірного зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати наданих освітніх послуг у розмірі 4 253,15 грн., - оскільки відповідачем порушено зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати освітніх послуг за Договором про навчання у Національній академії Служби безпеки України № 646 від 02.10.2023 року та за Договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національній академії Служби безпеки України № 646/1 від 02.10.2023 року, у зв`язку з чим відповідача відраховано зі складу студентів Академії Наказом від 29.01.2024 року № 14-ос. При цьому відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження повного відшкодування досліджуваної у даному провадженні матеріальної шкоди у добровільному порядку. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Національної академії Служби безпеки України до [PERSON] про стягнення заборгованості за освітні послуги та пені за договором, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи ціну позову та задоволення позову щодо вимоги майнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним під час звернення з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved