Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

09.05.2023 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що на розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа №910/2123/23 за позовом Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СТЕП-АГРО», про припинення порушення прав інтелектуальної власності та зобов?язання вчинити дії. Вищезгадана справа розглядається щодо спору між ПФ «СТЕПАНЕНКО І К», (засновником якої є, [PERSON] ) та ТОВ «ЗАВОД«СТЕП-АГРО», (засновниками якого є [PERSON] та [PERSON] ), щодо незаконного використання ТОВ «ЗАВОД «СТЕП-АГРО» у своїй діяльності позначення «СТЕП-АГРО», виключне право на використання якого має ПФ « СТЕПАНЕНКО І К ». На обґрунтування свого відзиву на позовну заяву ТОВ «ЗАВОД «СТЕП-АГРО» надало до Господарського суду м. Києва Ліцензійний договір №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, який був нібито укладений між ним, [PERSON] та відповідачем. Відповідно до вищезазначеного ліцензійного договору він нібито надав відповідачу виключне право на використання торговельної марки «СТЕП-АГРО». Він, [PERSON] , стверджує і наполягає на тому, що він ніколи не підписував вищевказаний ліцензійний договір та додаток №2 до нього, а також не знав про його існування. Зазначає, що підписи, які виконано в договорі та додатку № 2 від його імені, йому не належать і ним не виконувалися. Відповідно, він ніколи не передавав відповідачу право на використання торговельної марки «СТЕП-АГРО», в тому числі - і за ліцензійним договором (про який йому не було відомо до отримання відзиву на позовну заяву у справі №910/2123/23). Також зазначає, що, оскільки він не підписував вищевказаний ліцензійний договір та додаток №2 до нього, то в його розпорядженні відсутні їх оригінали. З урахуванням того, що він не здійснював укладання вказаного ліцензійного договору, так як не підписував його та додаток №2, очевидним є те, що при укладенні цього договору грубо порушено ч. 2,3 ст.203 ЦК України, а саме: особа, яка здійснила укладання договору нібито від його імені шляхом підписання такого договору та додатку №2, не мала жодних повноважень від нього на їх підписання, а, отже не мала належної цивільної дієздатності щодо вчинення такого правочину від його імені та волевиявлення щодо набуття ним статусу учасника даного правочину (тобто ліцензійного договору) він не виявляв, відповідно укладення такого правочину безумовно не може визнаватися вільним та суперечить його внутрішній волі. Відповідно, в силу зазначених порушень, наявні підстави для визнання Ліцензійного договору №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 недійсним. Тому, просив визнати недійсним Ліцензійний договір № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, який нібито укладений між [PERSON] та [PERSON] та покласти на відповідача судові витрати. 12.05.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.05.2023 судом постановлено ухвалу, якою витребувано у [PERSON] оригінал Ліценційного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015. 27.06.2023 представник відповідача, адвокат Чернобай Олег Валерійович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ознайомившись із вказаною позовною заявою вважає її безпідставною та надумаю, а тому такою, яка не підлягає до задоволення виходячи із такого. Відповідач, [PERSON] , стверджує, що Ліцензійний договір від 12.10.2015 №1/15 був підписаний сторонами, а саме позивачем і відповідачем. Твердження позивача про нібито підробленість його підпису на ліцензійному договорі не відповідає дійсності. Так, в провадженні Північного апеляційного господарського суду знаходиться справа №911/974/20 за позовом ФОП [PERSON] до ПФ «[PERSON]» (власником і керівником якого є позивач - [PERSON] ) про стягнення боргу. В цій справі [PERSON] також заперечував факт підписання ним договорів. Проте, двома експертизами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було підтверджено факт підписання ним цих договорів. Аналогічно і в даному разі будь-яка належна і об`єктивна експертиза підтвердить той факт, що на спірному ліцензійному договорі стоїть підпис саме позивача - [PERSON] . На надуманість позовних вимог також вказує той факт, що ні в позовній заяві ні в інших документах позивач не наводить переконливих аргументів і доказів того, що він як власник торговельної марки, захищеною свідоцтвом №204750 не міг або не бажав надати право на її використання своєму брату - [PERSON] . Отже, позовні вимоги не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не можуть підлягати до задоволення. Що ж стосується судових витрат, які вже понесені і які мають бути понесені відповідачем то вони за станом на дату складення та подання до суду цього відзиву складаються із сум оплати витрат на правову допомогу орієнтовний розмір яких буде складати 45 000,00 грн, суми у розмірі 12000,00 грн, яка має бути сплачена відповідачем за призначену його представником - адвокатом Чернобаєм О.В. судову експертизу і сум на оплату можливих судових експертиз, розмір яких буде визначено експертними установами. Відповідні докази сплати зазначених витрат будуть надані суду після їх сплати у порядку і строки, визначені відповідними нормами ЦПК України. Тому, просить відмовити у задоволенні позову повністю та судові витрати покласти на позивача. 10.07.2023 представник позивача, адвокат Логінов Костянтин Еварестович, подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що ознайомившись із відзивом вважає його безпідставним і необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає задоволенню. Будь-які посилання відповідача на справу №911/974/20, яка перебуває у провадженні Північного апеляційного господарського суду є недоречним, оскільки дана справа не має жодного відношення до справи №357/5417/23, яка перебуває у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області. Все ж таки слід зазначити, що насправді у вищевказаній справі №911/974/20 двома експертизами не було підтверджено факт підписання [PERSON] . Договору та Додаткової угоди. Особа, яка поставила підпис у Договорі, замість [PERSON] , хоч і мала високу майстерність та виконала підпис від імені [PERSON] дуже схоже на підпис самого [PERSON] , але все ж таки експертами було виявлено розбіжність окремої почеркової ознаки. Крім того, експертами не було встановлено, що у Додатковій угоді підпис виконано [PERSON] . Більше того, друкований текст на всіх сторінках аркушів Договору виконаний в різні періоди часу, а не в дату, якою датований документ.Ба більше, підпис від імені [PERSON] у Додатковій угоді виконано не у вказану в документі дату, а пізніше. Тому фактичний стан справ щодо підробки документів з підписом [PERSON] є іншим порівняно з тим, як його намагаються показати відповідач та його представник. Також, відповідач зазначає, що позивачем не наведено переконливих аргументів і доказів того, що Позивач не міг або не бажав надати [PERSON] право на використання торговельної марки. Звертає увагу, що позивачем вказувалось у позовній заяві, що факт підписання ліцензійного договору та додатку №2 не позивачем, а іншою особою потребує доведення, яке в силу необхідності застосування спеціальних знань може бути здійснене виключно шляхом проведення комплексної судової почеркознавчої експертизи належності підпису позивачу, вчиненого на ліцензійному договорі та додатку №2 від імені позивача, та технічної експертизи щодо визначення абсолютного часу виконання підписів на ліцензійному договорі та додатку №2. Задля отримання доказу по справі і було подано клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи Ліцензійного договору №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та клопотання про витребування доказу по справі. У свою чергу відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження факту підписання даного ліцензійного договору позивачем. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що орієнтовний розмір судових витрат, які мають бути понесені відповідачем складаються із суми оплати витрат на правову допомогу у розмірі 45 000,00 грн., суми оплати за судову експертизу, яка проводитиметься за ініціативою представника відповідача, у розмірі 12 000,00 грн. Вважає, що сума щодо оплати витрат на правову допомогу є неспівмірною та на даний час непідтверджена жодним належним доказом. Після надання відповідачем доказів на підтвердження вищевказаної суми, ми зможемо більш детально обґрунтувати свої заперечення. Крім того, зазначає, що експертиза, яку замовив представник відповідача є виключно його ініціативою, яка зроблена всупереч ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2023 по справі №357/5417/23 про витребування доказів, та більше після її постановлення та отримання відповідачем відомостей про її існування. Очевидно, що в даному випадку мова йде про зловживання відповідачем його процесуальними правами, які спрямовані на ухилення від виконання зазначеної ухвали суду. Підсумовуючи вищенаведене, зазначає, що відзив є повністю безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки не містить жодного доказу на підтвердження факту підписання ліцензійного договору. Тому, просив залишити без розгляду відзив на позовну заяву та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] 02.08.2023 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме матеріалів господарської справи №911/974/20, після завершення її розгляду Північним Апеляційним господарським судом, відмовлено. 02.08.2023 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, постановлено Центру судових експертиз надати інформацію про стан проведення експертизи за заявою адвоката Чернобай О.В. щодо почеркознавчого дослідження підпису [PERSON] на ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015. 04.09.2023 Центр судових експертиз надав до суду інформацію стосовно стану проведення експертизи за заявою адвоката Чернобая О.В. щодо почеркознавчого дослідження підпису [PERSON] на ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015. 14.09.2023 представник відповідача, адвокат Чернобай Олег Валерійович, подав до суду докази на виконання ухвали суду від 12.05.2023, а саме оригінал Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015. 14.09.2023 ухвалами суду, які занесені до протоколу судового засідання, задоволено частково клопотання представника відповідача, адвоката Чернобая О.В., а саме прийнято до розгляду висновок експерта №15/23 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Чернобая О.В., прийнято до розгляду документи за 2015 рік, надані представником позивача, адвокатом Логіновим К.Е. для проведення експертизи, у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Чернобая О.В. про залучення третьої особи - ПП «[PERSON]» відмовлено, задоволено частково клопотання представника відповідача, адвоката Чернобая О.В. та витребувано у [PERSON] оригінал ліцензійного договору №01/15 від 13.10.2015. 04.10.2023 судом постановлено ухвалу, якою призначено у справі судову комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експертам Київському науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України. 22.12.2023 на адресу суду надійшов висновок експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023 згідно ухвали суду від 04.10.2023, який переданий до розгляду 09.01.2024. 09.01.2024 судом постановлено ухвалу, якою поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 28.02.2024 судом постановлено ухвалу, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи - представника позивача, адвоката Чернобай Олега Валерійовича ( [INFO] ). 05.03.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, постановлено викликати та допитати в судовому засіданні експерта Світлану Мендрину для надання відповідей на питання щодо висновку експерта та відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Чернобая О.В., про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у справі. 05.03.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 03.04.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача, адвоката Чернобая О.В., про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у справі, залишено без розгляду на підставі ст. 222 ЦПК України. 17.05.2024 судом постановлено ухвалу, якою в задоволенні клопотання Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon», відмовлено. 28.06.2024 судом постановлено ухвалу, якою судове засідання проведено в режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом за участю експерта Київського науково - дослідного інституту експертизМендрини Світлани. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представники позивача, адвокат Логінов Костянтин Еварестович та адвокат Чиж Сергій Сергійович, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, відповіді на відзив та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, адвокат Чернобай Олег Валерійович, в судовому засіданні заперечив проти позову, підтримав викладені у відзиві обставини та просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Також, зазначив, що позивачем у справі є власник знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] - [PERSON] . Позовні вимоги він обґрунтовує зокрема тим, що йому про існування оспорюваного договору стало відомо з господарської справи №910/2123/23 за позовом ПФ «[PERSON]» о ТОВ «Завод Степ Агро» про припинення використання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] . В цій господарській справі ПФ «[PERSON]» обґрунтовує свої права наявністю ліцензійного договору від 13.10.2015 укладеного між [PERSON] і ПФ «[PERSON]» на використання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] . Відповідно до ст. 1108 ЦК України та умов п.п. 1, 1.8 договору від 13.10.2015 цей договір є виключною ліцензією, яка передбачає, що права на використання знаку належить тільки Ліцензіату (користувачу) тобто - ПФ «[PERSON]». Тобто, цей вид ліцензії вказує, що навіть власник знаку - [PERSON] не має права на використання цього знаку. Таким чином, позивач [PERSON] в даній справі не має і не може мати порушених прав, свобод чи законних інтересів, а отже є неналежним позивачем у цій справі. Навіть сам позивач в позовній заяві обґрунтовує не свої права, а права ПФ « [PERSON] і К», яке власне і може бути належним позивачем у цій справі. Отже, відповідно до наведеної вище судової практики відсутність у [PERSON] порушених прав, свобод чи законних інтересів є самостійною підставою для відмови йому у позові. Також, позивач ставить під сумнів факт підписання ним договору від 12.10.215, а також дату укладення цього договору. З цієї метою судом 04.10.2023 у справі призначені почеркознавча експертиза та технічна експертиза. На виконання цієї ухвали суду була проведена тільки почеркознавча експертиза документів. З невідомих причин технічна експертиза проведена не була і питання про відмову від її проведення не вирішувалось. Отже, ця обставина, на яку посилається позивач наразі не з`ясована. В той же час складений висновок судово-почеркознавчої експертизи не може братись до уваги через наявність численних порушень. Отже, наразі вирішення справи на користь позивача без проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи є неможливим, що вказує на недоведеність позовних вимог. Таким чином, викладене доводить, що позовна заява подана особою, яка не має порушених прав, свобод чи законних інтересів, а зібраними у справі доказами однозначно не підтверджується позовні вимоги. Тому, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». З матеріалів справи (а.с. 11-12, 14-15, 17-20, 29, 149), вбачається, що 12.10.2015 між [PERSON] ( [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником свідоцтва України від 12.10.205 №204750 на торгівельну марку «СТЕП-АГРО» - ліцензіар) та [PERSON] ( [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , бажає отримати на умовах цього договору дозвіл у вигляді виключної ліцензії на використання торгівельної марки, на яку було видано свідоцтво - ліцензіат) було укладено Ліцензійний договір №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки, відповідно до умов якого ліцензіар надає ліцензіату за винагороду на термін дії цього договору виключну ліцензію на використання Торговельної марки щодо усіх товарів і послуг, зазначені у свідоцтві за відповідним класом МКТП. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 420 ЦК України встановлений вичерпний перелік об`єктів права інтелектуальної власності, одними з яких є винаходи, корисні моделі, промислові зразки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок - результат творчої діяльності людини у галузі художнього конструювання. Згідно з умовами ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Статтею 463 ЦК України визначено, що суб`єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є винахідник, автор промислового зразка; інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом. Відповідно до ст. 464 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є, зокрема: право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідно патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом. Ч. 3 ст. 426 ЦК України встановлено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Як встановлено ст. 1107 ЦК України, розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється, зокрема, на підставі ліцензії на використання об`єкта права інтелектуальної власності, ліцензійного договору. Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч. 5 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» власник зареєстрованого промислового зразка має право надати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання промислового зразка на підставі ліцензійного договору. Договір про передачу права власності на промисловий зразок і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами (ч. 6 ст. 20 цього Закону). Статтею 1109 ЦК України передбачено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. Аналізуючи вищевказані норми закону, особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що він ніколи не підписував вищевказаний ліцензійний договір та додаток №2 до нього, а також не знав про їх існування. Зазначає, що підписи, які виконано в договорі та додатку № 2 від його імені, йому не належать і ним не виконувалися, відповідно він ніколи не передавав відповідачу право на використання торговельної марки «СТЕП-АГРО», в тому числі - і за ліцензійним договором. З урахуванням того, що він не здійснював укладання вказаного ліцензійного договору, так як не підписував його та додаток №2, очевидним є те, що при укладенні цього договору грубо порушено ч. 2,3 ст.203 ЦК України, а саме:особа, яка здійснила укладання договору нібито від його імені шляхом підписання такого договору та додатку №2, не мала жодних повноважень від нього на їх підписання, а, отже не мала належної цивільної дієздатності щодо вчинення такого правочину від його імені та волевиявлення щодо набуття ним статусу учасника даного правочину (тобто ліцензійного договору) він не виявляв, відповідно укладення такого правочину безумовно не може визнаватися вільним та суперечить його внутрішній волі. Відповідно, в силу зазначених порушень, наявні підстави для визнання Ліцензійного договору №1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 недійсним. Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Таким чином, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків. Представник відповідача, адвокат Чернобай Олег Валерійович, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що двома експертизами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (копії яких додані до справи) було підтверджено факт підписання позивачем договорів. Крім того, на надуманість позовних вимог також вказує той факт, що ні в позовній заяві ні в інших документах позивач не наводить переконливих аргументів і доказів того, що він як власник торговельної марки, захищеною свідоцтвом №204750, не міг або не бажав надати право на її використання своєму брату - [PERSON] та надав до суду висновок експерта № 15/23 за результатами проведення почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 357/5417/23 за заявою директора АБ «Чернобай та Партнери» Чернобая О.В. від 27.07.2023. А також, зазначив, що ліцензійний договір укладено між сторонами у належній формі, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Однак, суд критично оцінює посилання представника відповідача на висновок експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів у справі №911/974/20 від 28.12.2021 та на висновок експертів за результатами проведення повторної комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів у справі №911/974/20 від 13.03.2023, які проведені Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Т. 1 а.с. 54-59, 65-74), адже вказані висновки експертів не стосуються предмету даного спору та проводилися відносно іншого договору, зокрема договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 03.01.2017. З висновку експерта № 15/23 за результатами проведення - почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 357/5417/23 за заявою директора АБ «Чернобай та Партнери» Чернобая О.В. від 27.07.2023 (Т. 1 а.с. 153-161), вбачається, що ТОВ «Центр судових експертиз «Норма» було проведено почеркознавчу експертизу та надано висновок, згідно якого підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі: «Лецензіар», нижче реквізитів у Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 12 жовтня 2015 року та підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі: «Лецензіар» у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 з назвою: «РОЗМІР, ПОРЯДОК ТА СТРОКИ ВИПЛАТИ ВИНАГОРОДИ за використання Торговельної марки» від 12 жовтня 2015 року, датований 12 жовтня 2015 року, виконані самим [PERSON] ». Суд критично оцінює зазначений висновок експерта, оскільки висновок експертизи може бути належним доказом лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами та як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Крім того, в зазначеному в експертному висновку перелік документів, які були надані для проведення експертизи разом із заявою від 08.06.2023, вказано, що для порівняльного дослідження надані копії документів, які містять зразки підпису [PERSON] , однак такими документами можуть бути виключно їх оригінали, які містять тексти або підписи, а не їх технічні зображення. Отже, висновок експерта № 15/23 за результатами проведення почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 357/5417/23 за заявою директора АБ «Чернобай та Партнери» Чернобая О.В. від 27.07.2023 - є неналежним та недостовірним доказом. Так, з метою з`ясування обставин справи та на виконання вимог ст. 103 ЦПК України, суд за клопотанням позивача призначив комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу, проведення якої було доручив експертам Київському науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України, з метою встановлення чи спростування факту вчинення підпису позивачем на Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладеному між [PERSON] та [PERSON] . З висновку експерта Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України Світлани Мендрини №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023 (Т. 2 а.с. 2-7), вбачається, що експерти надали відповіді на поставлені запитання, а саме: підпис від імені [PERSON] у Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , на сторінці 3 в рядку « [PERSON] » виконано не [PERSON] , а іншою особою, з ретельним наслідуванням його підпису та підпис від імені [PERSON] на сторінці 3 в рядку « [PERSON] » у Ліцензійному договорі № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , нанесений рукописним засобом, за допомогою пишучого приладу, ознак застосування технічних засобів і попередньої технічної підготовки не виявлено. Всі інші питання не вирішувались у зв`язку з відсутністю у Київському НДЕКЦ МВС України судових експертів, відсутністю науково-обґрунтованої та апробованої методики. Представник відповідача, адвокат Чернобай Олег Валерійович, заперечуючи проти вказаного висновку експерта, зазначає, що висновок є необґрунтованим, оскільки додатком до висновку є ілюстративна таблиця, в якій експертом зазначено досліджувані об`єкти, проте у даному випадку ця таблиця не відображає у повній мірі виявлені експертом розбіжності ознак, оскільки у таблиці подано обмежену кількість як досліджувальних об`єктів так і порівняльних зразків. Експерту було надано велику кількість експериментальних зразків та вільних зразків підпису позивача. Проте,. експертом цього зроблено не було. В експертизі не зазначено взагалі. чому саме і з яких міркувань та з яких документів експерт вибрав для дослідження підписи. Також експерту на дослідження було надано оригінал договору від 13.10.2015 №1/15, укладений між [PERSON] та ПП«Степаненко і КО». Цей договір по даті найбільш приближений до оспорюваного у справі договору і витребування такого договору саме і було мотивоване таким наближенням. Проте експерт Світлана Мендрина фактично відмовилась досліджувати підпис на такому наближеному договорі і не обґрунтувала таку відмову. На фотографіях експертом зазначено збільшені зображення підписів позивача, але експертом не зазначено з яких саме документів взяті дані підписи та не обґрунтовано чому саме з цих документів. Такий висновок викликає сумнів, оскільки ілюстративна гадання не відображає всього масиву матеріалу, що був у розпорядженні експерта на момент проведення експертизи. Також, експерт не довів з посиланням на відповідні методичні джерела, чому саме така невелика різниця свідчить про те, що підпис виконаний не тією особою, яка зазначена в документі. З іншої о боку, якщо експерт вказує на певну різницю, наприклад в координації рухів, ступеню і характеру натиску, темп виконання тощо, то чому експерт не довів, що одна і та ж особа не може розписуватися з різною координацією рухів або з різним натиском. Експертом, зазначені певні критерії, по яким встановлюють характерні особливості підписів.Можна тільки припустити, що ці критерії правильні та повні, оскільки у висновку не зазначається, на підставі яких джерел експерт сформував такі критерії, та чи не вигадав він їх. Таких критеріїв вказано 14. Далі експертом зазначається річниця всього в 8 критеріях, що математико може звісно свідчити про різницю в більшості критеріїв, але відверто не значну різницю. Стосовно питання щодо підписів [PERSON] , то в експертних установах вже перебували справи, де досліджувався цей підпис. Так, висновками судових експертиз від 28.12.2021 та від 13.03.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз були проведені ґрунтовні дослідження підписів вказаної особи і підтверджено відповідність його підписів на оспорюваних документах. Суд критично оцінює зазначені твердження представника відповідача, оскільки висновок експерта виконаний з дотриманням вимог Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судову експертизу» та інших законодавчих актів України та довідково-інформаційних джерел, що регулюють питання судової почеркознавчої експертизи, дослідження проведено якісно, повно, висновки обґрунтовані. Ілюстративні матеріали виконі якісно, з використанням цифрової техніки та вимірювального інструменту, що збільшує їх наочність. Зміст та послідовність розміщення ілюстративних матеріалів відповідають змісту дослідження. Також, безпідставними є доводи представник відповідача, що експертизу проведено з порушенням вимог законодавства, оскільки при проведенні експертизи, експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було досліджено цивільну справу, оригінал ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та у Додатку № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , на дослідження експерту було надано вільні зразки підписів позивача, які виконані ним у період часу, наближеному до періоду виконання підпису в досліджуваному документі - оспорюваному ліцензійному договорі та експериментальні зразки підпису почерку та підпису [PERSON] (Т. 1 а.с. 117-132). Експертом досліджено всі представлені об`єкти та надано вичерпні відповіді на поставлені запитання. Разом з тим, відповідач, будь-яких інших належних та допустимих доказів, які спростували б висновок експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023 та підтвердили, що Ліцензійний договір № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 та Додаток № 2 до Ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , підписаний саме [PERSON] , до суду не надав. Також, на виконання клопотання представника відповідача, відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 72 ЦПК України, згідно якої експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання та експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи, судом та сторонами у справі були поставлені питання експерту - Світлані Мендрині (судовому експерту Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України), щодо висновку експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023. Експерт Мендрина Світлана ( [INFO] ) даючи відповіді на поставлені питання в судовому засіданні пояснила, що працює заступником завідуючого відділу почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку, має стаж роботи з 2001 року. В процесі проведення вказаної експертизи досліджуються всі зразки підпису, а ілюстративна таблиця, на якій показано три зразки підпису позивача, складається для кращого сприйняття висновку та є додатком до висновку експерта. У висновку є опис і вказано про порівняння усіх зразків підпису (а.с. 5-6 висновку). На зображеннях 11-12 показано дослідження підписів позивача у Ліцензійному договорі та додатку №2 до нього, зображення 13, 14 це є збільшені зображення підписів з наданих на дослідження вільних зразків. Вона досліджувала усі підписи, а ілюстративна таблиця наведена сторонам для зразка. Оригінал ліцензійного договору від 13.10.2015 - цей документ досліджувався в іншій справі, тому він не був вказаний як зразок. Оцінюючи висновок експерта №КСЕ-19/111-23/58597 від 04.12.2023, суд дійшов висновку, що він не викликає сумнівів у його повноті, а неясності, які виникли у сторони відповідача, були усунуті шляхом допиту експерта у судовому засіданні, експертиза була проведена відповідною експертною установою за ухвалою суду, постановленою на задоволення клопотання позивача, яка набрала законної сили, для проведення експертизи експертам було надано матеріали даної цивільної справи, зібрані експериментальні та вільні зразки підпису та почерку позивача та під час проведення експертизи експерти використовували усі надані матеріали. Тому, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання ліцензійного договору № 1/15 про передачу прав на використання торговельної марки від 12.10.2015 недійсним, оскільки встановлено відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного правочину, а відповідачем не спростовано вказані позивачем обставини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, судові витрати позивача (сплачений судовий збір) підлягають відшкодуванню, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved