Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що 17 жовтня 2015 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Виконавчим комітетом Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис № 2. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з позивачкою. Спільне життя між подружжям не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та взаємні обов`язки з ведення спільного господарства, їхні погляди на сім`ю є діаметрально протилежними. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2021 року. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Примирення з відповідачем є неможливим, так як це суперечить її інтересам. Таким чином, сукупність вказаних позивачкою обставин слугує підтвердженням того, що офіційно зареєстрований шлюб між сторонами має формальний характер і, відповідно, доцільно його розірвати. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач зобов`язаний забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Стверджує, що батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. 00 коп. Посилаючись на наведені обставини, просить: - розірвати шлюб, зареєстрований 17 жовтня 2015 року Виконавчим комітетом Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області за актовим записом № 2 між [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп., починаючи з дня подачі нею заяви до суду. 06.12.2023 суддею ухвалено відкрити провадження у даній цивільній справі та розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а. с. 20 - 21). 22.03.2024 ухвалою суду частково задоволено заяви позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] про надання строку на примирення та надано сторонам по справі строк для примирення 2 (два) місяці до 22 травня 2024 року (а. с. 46). Ухвалою суду від 23.05.2024 поновлено провадження у справі (а.с. 50). 02.07.2024 до канцелярії суду позивачкою [PERSON] подано заяву, в якій вона позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, розглянути справу у її відсутність та повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 63). Відповідач [PERSON] , будучи належним\~чином повідомленим\~про дату\~та час\~розгляду справи,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, однак висловив свою позицію щодо спору, оскільки просив встановити строк для примирення з метою збереження сім`ї. В силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 17 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, про що 17 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис № 2 (а. с. 5). Відповідно до частини третьої\~статті 105\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього кодексу. Згідно із\~ст. 24 Сімейного кодексу України \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частини другої\~статті 112\~Сімейного кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп., то суд виходить з наступного. З наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 квітня 2016 року вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Частинами 2, 3\~статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За ч.1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від доходу платника аліментів). При цьому суд ураховує, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі. Відтак, при визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачкою способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі за вибором позивачки, з якою проживає малолітня дитина, що відповідатиме положенням ч. 3 ст.181 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї малолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову З огляду на викладене суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір стягування аліментів суд визначає, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки та малолітньої дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ ст. 430 СК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В ч.1\~ст. 1 ЗУ «Про судовий збір»\~визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачка [PERSON] бажає судові витрати розподілити порівну, то враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений нею судовий збір згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 від 05.12.2023 за подання заяви про розірвання шлюбу в сумі 1073 грн. 60 коп. підлягає частковому стягненню із відповідача на її користь в сумі 536 грн. 80 коп. В силу п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. За правилами ч.6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.\~9\~ЗУ «Про\~судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст. 141 ЦПК України. Пунктом 3 ч.1 ст. 176 ЦПК України\~передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст.\~4\~ЗУ «Про\~судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, зважаючи на задоволення позовної вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, та ураховуючи, що відповідно до положень ЗУ «Про\~Державний бюджет\~України на\~2023\~рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 становить 2684 грн. 00 коп., то із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Outcome: approved