Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Красіловський В.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Брацлавська селищна рада Немирівського району Вінницької області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , та яка залишила на ім`я позивачки заповіт, посвідчений 09 листопада 2017 року секретарем Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] за зареєстрованим №97. З метою прийняття спадщини після смерті матері, позивач подала заяву про її прийняття до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу (зареєстрована в реєстрі за №936). Окрім позивачки, наявні інші спадкоємці: син померлої - [PERSON] та доньки - [PERSON] , [PERSON] . Позивач вважає,що вона є єдиною, хто має право на успадкування майна померлої матері за законом, яке не охоплене заповітом. Таким майном є квартира [ADDRESS] ,що належала на праві приватної власності [PERSON] , про що свідчить дублікат свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 27 березня 2000 року, видане 11.09.2007 року, згідно рішення виконкому Брацлавської селищної ради від 24 лютого 2000 року №28 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СЕ №667701 від 13 вересня 2007 року. У відповідності до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 22.05.2001 року, батько та мати позивачки - [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] . Гр. [PERSON] помер [INFO] . На той час, згідно відомостей Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у кв. [ADDRESS] разом з гр. [PERSON] були зареєстровані та проживали також гр. [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька). Тобто, [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину, а саме кв. [ADDRESS] , оскільки не заявляли відмову від неї. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20.11.2007 року, що набрало законної сили, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Та відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13.03.2013 року [PERSON] була усиновлена (точна дата невідома через таємницю усиновлення). В подальшому гр. [PERSON] була усиновлена, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1260 Цивільного Кодексу України, не спадкує за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. 26.11.2021 року позивачка звернулася до Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю першої черги. Однак, в усній формі нотаріус повідомила, що так як інші спадкоємці не звертаються з заявами про прийняття спадщини, то дане питання необхідно вирішувати шляхом звернення до суду. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзиву на позов не подали, із заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Представник Брацлавської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позову покладався на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали цивільної справи, суд дійшов натупного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Скрицьке Немирівського району Вінницької області. Дівоче прізвище позивачки « [PERSON] ». 16.08.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким розлучилася 01.11.2017 року , а 22.12.2020 року уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] 28.02.1992 року зареєтрували шлюб. Прізвище дружини після одруження [PERSON]Під час шлюбу у подружжя, крім позивачки, народилося 3-є дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20.11.2007 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу про рестрацію права власності на нерухоме майно №15910311 від 13.09.2007, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради 27 березня 2000 року. З копії вказаного свідоцтва про право власності вбачається, що зазначена квартира приватизована [PERSON] згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) до сімейних відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, в частині порядку набуття спільного майна та його правового режиму, застосовуються норми Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 № 2006-VII. Згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Приписами ч. 1 ст. 24 встановлювалося, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Враховуючи вказані приписи законодавства, квартира [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута [PERSON] та його дружиною, [PERSON] , у період зареєстрованого шлюбу. Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] . З довідки Брацлавської селищної ради №37 вбачається, що станом на 22.07.2008 року до складу зареєстрованих та проживаючих в квартирі [ADDRESS] , входять: [PERSON] та її донька: [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданного 02.03.2020 виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Немирівського району, [PERSON] померла [INFO] . На час відкриття спадщини [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Разом з померлою за вказаною адресою також була зареєстрована її донька- [PERSON] . Згідно заповіту, посвідченого секретарем Брацлавської селищної ради 09.11.2017 року, на випадок своєї смерті [PERSON] заповіла своїй дочці - [PERSON] (наразі [PERSON] ) земельну ділянку площею 3,7785 га, яка розташована на території Скрицької сільської ради, кадастровий номер-0523087200:01:001:0124. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Згідно вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно,а саме на частину квартири [ADDRESS] . На день відкриття спадщини діти [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] ( щодо якої суду не надано доказів щодо її усиновлення), були малолітніми, а сама позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) неповнолітньою, у зв`язку із чим, автоматично прийняли спадщину після смерті батька. У позовній заяві представник позивача стверджує, що мати позивачки - [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки була зареєстрована та проживала за адресою в [ADDRESS] . Разом з цим, належних доказів прийняття спадщини дружиною померлого [PERSON] суду не надано. Так, з довідки Брацлавської селищної ради №37 від 22.08.2008 року, вбачається що у належній [PERSON] квартирі за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] та [PERSON] . Однак, дана довідка не відображає інформації проживаючих спадкоємців на момент відкриття спадщини ([INFO]), а саме з цими обставинами закон пов`язує прийняття спадщини шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Також в матеріалах справи відсутні дані про те, де проживав сам [PERSON] на цей момент. Отже, судом не здобуто доказів, що на момент відкриття спадщина [PERSON] проживала разом із чоловіком і прийняла спадщину в такий спосіб. За наведених обставин, є необхідність в огляді матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [PERSON] для з`ясування обставин, чи зверталася його дружина до нотаріуса у встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка, а також, чи були на момент відкриття спадщини особи,які мали право на обов`язкову частку на майно померлого-його батьки і чи приймали вони спадщину після смерті сина. Крім того, для з`ясування кола спадкоємців [PERSON] , які прийняли спадщину після її смерті, також є необхідність і в огляді спадкової справи щодо її майна. Проте, ні позивачкою, ні її представником клопотання про витребування спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] не заявлялися. Вказані обставини позбавляють суд можливості визначити частку спадкового майна, яку [PERSON] прийняла. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з положеннями ч. 2 вказаної статті питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проаналізувавши представлені в силу вимог ст.ст. 76,77 ЦПК України докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із неможливістю встановлення кола всіх спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] та, відповідно, неможливістю визначення частки спадкового майна, яку позивач прийняла. Крім того, враховуючи, що представником позивача не долучено постанову нотаріуса, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, суд вважає не доведеним факт існування обставин, які об`єктивно унеможливлюють прийняття нею спадщини і наявність з цього приводу цивільно-правового спору. За наведених обставин у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed