Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

у березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з КАТП № 273904 на його користь 20 922,24 грн заборгованості із заробітної плати за період з 10.09.2020 року по 26.07.2022 року, та 8 000,00 грн витрат на оплату правової допомоги. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.09.2020 року його прийнято на роботу до відповідача на посаду асфальтобетонником. 26.07.2022 року позивача звільнено з роботи у КАТП № 273904 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. Проте, грошових розрахунків КАТП № 273904 по заробітній платі з позивачем не провело. На час звільнення позивача заборгованість підприємства по заробітної платі складала 20 922,24 грн, проте її так і не було виплачено. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою від 11.03.2024 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 21). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву від відповідача до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.09.2020 року [PERSON] прийнято на роботу до відповідача на посаду асфальтобетонником. 26.07.2022 року позивача звільнено з роботи у КАТП № 273904 згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки КАТП-273904 від 13.02.2024 № 8, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 922,24 грн. Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 761/9584/15-ц. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КАТП № 273904 про стягнення заробітної плати необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на в дохід держави судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 211,20 грн. Крім того, позивачем ставиться питання про компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Слід розуміти, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із сладністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання робіт; обсягом наданих послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат, позивач надає копію договору про надання правової допомоги № б/н від 19.02.2024 року, в якому сторони визначили: що для початку виконання робіт клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 8 000,00 грн, ордер серії АІ № 1560696 від 04.03.2024 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 16 від 19.02.2024 року на суму 8 000,00 грн та акта виконаних робіт від 04.03.2024 року на суму 8 000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, в сумі 8 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved