Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

1.Позиція позивача. 31 серпня 2023 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшов зазначений позов, за яким [PERSON] , [INFO] просить: - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] 8\~410,50 грн. ( вісім тисяч чотириста десять гривень 50 копійок). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності частини [PERSON] , а належить [PERSON] . Позивач щомісячно сплачує житлово-комунальні послуги газопостачання та електропостачання. Відповідач проживає у квартирі, а комунальні послуги не сплачує та не відшкодовує позивачу. З початку листопада 2022 року по кінець травня 2023 року позивачем сплачені послуги на загальну суму 15719,60 грн., що підтверджується квитанціями. Відповідач повинен щомісячно сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства у строки, встановлені відповідним законодавством. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст.. 162 ЖК України). 2. Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~ Відповідач, [PERSON] , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до вимог ст.130 ЦПК України, через оголошення на сайті судова влада. В судові засідання не прибував, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв, також відзиву на позов, чи зустрічний позов відповідачем не подано. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 31 серпня 2023 року надійшла позовна заява від [PERSON] до провадження Самарського районного суду міста Дніпропетровська (а.с. 1-2). Ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 32-33). 06 грудня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 38). 20 грудня 2023 року отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с.40). 20 грудня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 41). 31 січня 2024 року позивач [PERSON] подав до суду заяву,просить розглядати справу без його участі (а.с. 49). Сторони в судове засідання не прибули, позивачем подано заяву про проведення розгляду справи за його відсутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 вересня 2021 року, виданого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 409, спадкова справа № 392/2020, право власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі частки належить [PERSON] (а.с. 9). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2021 року, виданого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 407, спадкова справа № 392/2020, право власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі частки належить [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки, яка видана головою територіальної ради ОСН ж.м. Чаплі встановлено, що [PERSON] дійсно проживає з сім`єю у [ADDRESS] та його сім`я складається з 1 чоловіка (а.с. 13). Згідно до квитанцій вбачається, що [PERSON] сплачував за надані житлово-комунальні послуги (а.с. 15-20). 5. Правові норми законодавства застосовані судом ат висновки прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги\~регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Згідно із ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Положеннями п. 6 ч. 1 ст.1 Закону визначено, що індивідуальний споживач\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений устатті 9 Закону, якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону). Співвласник квартири (будинку) повинен сплачувати витрати на утримання квартири (будинку), навіть якщо відсутні договірні відносини щодо розподілу цих витрат та співвласник не користувався відповідними послугами. Відповідне положення міститься у\~постанові КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача частину витрат з оплати комунальних послуг за період з листопада 2022 року по кынець травня 2023 року в розмірі 8410,50 грн. Позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого всього за надані житлово-комунальні послуги за період з листопада 2022 року по травень 2023 року включно було сплачено 15719,60 грн., у тому числі: 2315,00 грн.\~за листопад 2022 року, 3774,60 грн.\~за грудень 2022 року; 2411,00 грн.\~за січень 2023 року, 2609,00 грн.\~за лютий 2023 року; 3685,00 грн. за квітень 2023 року; 925,00 грн. за травень 2023 року. Крім того, позивачем надано квитанції про оплату житлово-комунальних послуг. Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. Як встановлено судом сторони є співвласниками спірної квартири, користуються житлово-комунальними послугами і відповідно до закону зобов`язані оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. З огляду на сплату позивачем грошових коштів за надані житлово-комунальні послуги, частка витрат, що припадає на відповідача складає 1/4, відповідно грошова сума, яка підлягає стягненню, складає 3929,90 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і відповідно з відповідача підлягають стягненню витрати на житлово-комунальні послуги у розмірі 3929,90 грн. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»\~ «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». 6. Судові витрати. Позивачем при зверненні з позовною заявою до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 4 від 11 серпня 2023 року (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 501 (п`ятсот одна) гривня 65 копійок, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial