Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстровано 25 березня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з липня 2023 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою судді від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін. 17 січня 2024 року на підставі розпорядження щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 311 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, 18 січня 2024 року передано судді Нестеренко С.Г. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення три місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 07 червня 2024 року відновлено провадження у справі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу за їх відсутності, про що подала заяву. Відповідач [PERSON] просив розглянути справу без його участі, позов визнав, просив судові витрати розподілити між сторонами, про що надав письмову заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. У ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 25 березня 2011 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавської області, актовий запис за № 147, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 17). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с 16). Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з липня 2023 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Спір між сторонами щодо розподілу майна відсутній. Позивач виявила бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим необхідно прізвище [PERSON] змінити на « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач сплатила судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. та наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, що відповідач визнав позов, виходячи із принципу рівності сторін щодо розміру понесених ними судових витрат, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: partial