Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Київської міської Ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербинська Тетяна-Стефанія Олексіївна, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON] був власником земельної ділянки 1/2 від 0,1000 га по [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , проте за життя склав заповіт від 04.05.2018, згідно з яким заповідав йому 1/2 частку будинку та земельної ділянки, розташованих на [ADDRESS] . 15.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербинською Т.-С.О. відкрита спадкова справа №1/2022 за його заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] ним отримано 18.08.2023, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] , йому відмовлено. 05.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербинською Т.-С.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку вищевказаної земельної ділянки, оскільки згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2023 та витягу з Державного земельного кадастру від 17.05.2023 вказана земельна ділянка зареєстрована у розмірі 1 (однієї) цілої частки за [PERSON] 14.04.2023 він звертався до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) та 31.05.2023 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) та отримав рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій. Просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку від 0,1000 га земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:047:0006, розташованою на [ADDRESS] після смерті [PERSON] . 23.10.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербинської Т.-С.О. належним чином завірену копію спадкової справи №1/2022. Зобов`язано приватного нотаріуса надати витребувані докази безпосередньо до суду в строк до 20.12.2023. 05.02.2024 відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого просив суд прийняти рішення згідно чинного законодавства. 13.02.2024 ухвалою суду виправлено описку. 14.03.2024 ухвалою суду застосовано до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербинської Т.-С.О. захід процесуального примусу у вигляді штрафу та зобов`язано надати витребувані докази безпосередньо до суду в строк до 25.03.2024. 28.06.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 07.06.2024 третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербинської Т.-С.О. надала до суду копію спадкової справи та заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі. Інші учасники справи до суду не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 02.04.2009 Київською міською радою прийняте рішенння №252/1308 про передачу у приватну власність [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частці від 0,1 га) земельної ділянки по [ADDRESS] . [PERSON] був співвласником земельної ділянки 1/2 частки від 0,1000 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:047:0006, що підтверджується Державним актом на земельну ділянку, серія ЯЖ №038476, виданий Київською міською радою 13.10.2011. [PERSON] був співвласником 1/2 житлового будинку по [ADDRESS] 04.05.2018 [PERSON] заповів 1/2 частку жилого будинку [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.01.2022 серії [NUMBER] . 15.01.2022 відкрита спадкова справа №1/2022 за заявою позивача від 15.01.2022 про прийняття спадщини. 14.04.2023 державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовив у проведенні реєстраційних дій за заявою позиваа у зв`язку з тим, що заявлена земельна ділянка в цілому зареєстрована на праві власності за [PERSON] 31.05.2023 державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовив у проведенні реєстраційних дій за заявою позивача у зв`язку з тим, що відомості щодо реєстрації прав за [PERSON] відсутні. 18.08.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербинська Т.-С.О. видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами. 05.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербинська Т.-С.О. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно вже зареєстроване право на 1 (одну цілу) частку земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майне та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343348061 від 18.08.2023 та №345322828 від 05.09.2023 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:90:047:0006, площею 0.1 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з 19.02.2013 зареєстрованезаь [PERSON] . Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 04.04.2023 №29-10-0.223-2756/2-23 земельна ділянка обліковується за [PERSON] . Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, встановлені у ч. 2 ст.16 ЦК України, зокрема, як спосіб захисту права передбачено його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 4.12., 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів та за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З наданих до суду матеріалів справи, судом встановлено, що право власності на спріну земельну ділянку, кадастровий №8000000000:90:047:0006, площею 0.1 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , з 19.02.2013 зареєстроване за [PERSON] . [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий №8000000000:90:047:0006, площею 0.1 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , визначивши відповідачем Київську міську раду. Суд відзначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому слід зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Суд, проаналізувавши доводи, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, приходить до висновку, що позов поданий до неналежного відповідача. Суд вважає, що оскільки право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:90:047:0006, площею 0.1 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , з 19.02.2013 зареєстроване за [PERSON] , то Київська міська рада не повинна відповідати за заявленими позовними вимогами, оскільки вона не є власником вищезазначеної земельної ділянки. Відтак, належним відповдіачем у справі є [PERSON] , як власник спірної земельної ділянки, право власності на 1/2 частку якої просить визнати позивач. Позивач та його представник у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача в порядку, визначеному чинним ЦПК України, не заявляли. Оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд відмовляє у його задоволенні. При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, яка зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1674,77 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: dismissed