Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про скасування державних актів на право власності на землю та відновлення меж між ділянками. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником земельної ділянки № [NUMBER] у садівничому товаристві «Оріль-6». Відповідачі є власниками сусідньої земельної ділянки № [NUMBER] , межі якої були погодженні ще при складанні Державного акту на право приватної власності земельної ділянки у 1994 році. Згодом, позивачу при переоформленні відповідачами Державного акту у 2009 році, були накладені межі земельної ділянки № [NUMBER] на №78, загальною площею 3,9 м. В ході розгляду справи позивачем були уточненні позовні вимоги, в яких він просить визнати площу земельної ділянки № 79 помилковою, відновити стан земельної ділянки № [NUMBER] , визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, визнати недійсним та скасувати нотаріально посвідчений Договір дарування земельної ділянки № 79, визнати недійсною та скасувати Державну реєстрацію речових правна земельну ділянку, стягнути з відповідач суму судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення відповідно до позову, враховуючи уточнені позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] адвокат Біструшкін О.С. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зокрема посилаючись на письмовий відзив та заперечення наявні в матеріалах справи. Інші учасники судового провадження в судове засіданння не з`явилися, повідомлені належним чином, заяв не подавали. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, судом встановлено наступне. Встановлено, що Державним актом серії ДП Дн № 013165 було надано право приватної власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,120 га. [PERSON] на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів від 10.11.1996 року № 44. (т. №1 а.с. 19). З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] єдиною спадкоємицею земельної ділянки № [NUMBER] стала [PERSON] . (т. №3 а.с. 78). Сусідню ділянку № 79 було отримано у приватну власність на підставі Державного акту на право приватної власності ДП Дн № 00153, [PERSON] . (т. №1 а.с. 20). Згідно довідки головного правління садівничого товариства «Оріль-6» встановлено, що первинні розмірі земельної № 79 складала 600 кв. м. (т. № 3 а.с. 103). Зазначений Державний акт було видано на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів від 19.10.1994 року № 37 (т. №1 а.с. 21). 18 вересня 2000 року [PERSON] оформив Державний акт на право власності на землю серії ДП Дн № 001537, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватно власності на землю 18.09.2000 р. за №5015, площею 630 кв.м (т. № 1 а.с. 154). 21 червня 2002 року [PERSON] згідно договору дарування земельної ділянки, реєстровий номер 2940, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., подарував [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 630 кв.м, розміщену на території Кіровської селищної Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, садове товариство «Оріль», діл. № 79, призначену для садівництва (т. №1 а.с. 151). Позивач зазначає, що при переоформленні права власності на земельну ділянку № [NUMBER] відбулось накладення її меж на земельну ділянку № 78. На підтвердження цього позивач посилається на лист сертифікованого інженера-геодезиста, згідно розрахунку якого вбачається, що загальна площа накладання земельних ділянок №78, 79 складає 3, 37 кв. м. або 0, 0003 га. Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зясування питання, яка частина земельних ділянок № 78 та № 79 за своїми межами накладаються одна на одну та яка саме причина перетину вказаних земельних ділянок відносяться до обставин, зясування яких потребує спеціальних знань у галузі техніки за відповідною експертизою. Під час розгляду справи сторонами по справі клопотання про призначення судової експертизи не заявлялося, хоча судом було роз`яснено таке право. Зокрема представником позивача відповідне клопотання про призначення відповідної судової експертизи для з`ясування вказаних обставин справи не заявлялось та він наполягав на вирішенні справи за наявними у ній доказами, в тому числі на підставі листів сертифікованого спеціаліста, що містяться в матеріалах справи. Встановлення цього факту має значення для справи, є предметом доказування з огляду на обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, і потребує спеціальних знань, що вирішується шляхом проведення земельно-технічної експертизи. Відповідно до положень ч.1 ст.143 ЦПК України суд призначає експертизу лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що лист сертифікованого інженера-геодезиста, згідно розрахунку якого вбачається накладення земельних ділянок не є належним доказом реального перетину спірних земельних ділянок та не дає підстав для висновку про незаконність винесення Державного акту на право власності на землю [PERSON] від 18.09.2000 року, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed