Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 09 липня 2013 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, оскільки сімейного життя з чоловіком не склалось, між ними часто виникали непорозуміння, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, вони втратили почуття взаємної любові, поваги, підтримки і взаємодопомоги, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює примирення та збереження шлюбу, а тому просить його розірвати. Позивачка, як і її представник, були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за вказаними в заяві засобами електронного та мобільного зв`язку, що підтверджується відповідними довідкою й телефонограмою, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, позивачка надала заяву від 05.07.2024р., в якій просить розглянути справу в її відсутність та задовольнити позовні вимоги без надання часу для примирення, оскільки близько чотирьох років чоловік проживає окремо від сім`ї, вона з дочкою як внутрішньо-переміщені особи мешкають у с. Прохори, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , сплачений за подачу позову судовий збір залишає за собою. Відповідач з огляду на відсутність відомостей про його зареєстроване місце проживання, перебування чи місце роботи на території України, й враховуючи, що остання відома зареєстрована адреса місця проживання відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території ( [ADDRESS] ) повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті Судової влади України від 11.06.2024р. (згідно положень ч.10 ст.187 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України),але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Крім того, згідно відповіді Департаменту цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки Мінсоцполітики України від 17.06.2024р., наданої на виконання ухвали суду від 10.06.2024р., інформація в ЄІБД ВПО щодо відповідача по справі [PERSON] станом на 14 червня 2024 року відсутня. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до положень ч.1 ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 09 липня 2013 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області за актовим записом №41. Від даного шлюбу подружжя має спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Близько чотирьох років сторони разом не проживають, ведуть окреме господарство, не спілкуються в обсязі сім`ї, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач відзиву на позов не подав та явку в судове засідання проігнорував, що свідчить про його байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яка кореспондує з п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Тому, суд не застосовує положення\~ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а існування шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивачка наполягає на припиненні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] в справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved