Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач 10.06.2024 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 201, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтував тим, що з жовтня 2023 року вони не знаходять взаєморозуміння, зокрема щодо виховання старшої дочки [PERSON] . З грудня 2023 [PERSON] та відповідачка взагалі припинили спілкування між собою. Фактично відбувся розрив стосунків між донькою, ним та відповідачкою через розбіжності у їхніх поглядах. Постійне перебування у стресових умовах унеможливило подальше спільне проживання з відповідачкою. Починаючи з березня 2024 і по даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Між ним, відповідачкою та меншою донькою визначено, що [PERSON] буде проживати з відповідачкою, а тому спір щодо місця її проживання у них відсутній. [PERSON] проживає з ним та фактично перебуває на його утриманні та вихованні. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи\~проведено у їхній відсутності. Від позивача надійшла заява, в якій він підтримав свій позов, просив розглянути справу без його участі. Причини повторної неявки відповідачки невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, вона не скористалась. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідачки у розгляді справи, матеріали справи не містять. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Зокрема, щодо виховання старшої доньки [PERSON] , яка з грудня 2023 року взагалі припинила спілкування з відповідачкою, що призвело до фактичного розриву стосунків між донькою, позивачем та відповідачкою. Перебування у стресових умовах унеможливило позивача проживати спільно у зв`язку з цим він разом з дочкою [PERSON] залишили місце спільного проживання з відповідачкою. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи те, що спільній дочці сторін [PERSON] на момент розгляду справи в суді виповнилось повних 15 років, суд не визначає місце її проживання з одним із батьків, оскільки відповідно до ч.3 ст.160 СК України вона має право обирати місце проживання на власний розсуд. Місцем проживання неповнолітньої дочки [PERSON] суд визначає з матір`ю, оскільки спору про це у сторін не виникло. Таким чином, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved