Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

30 серпня 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна [PERSON] до Білоцерківської міської ради, згідно з якою позивач просив суд встановити факт проживання однією сім`єю з 19 червня 2007 року по 20 лютого 2023 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1\\2 частки в квартирі [ADDRESS] ; житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 1,5739 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:0017; земельну ділянку площею 2,8320 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:001; земельну ділянку площею 1,14 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:00307. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємцем своєї цивільної дружини [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не склала. Позивач в період часу з 04 березня 1986 року по 19 червня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано з формальних підстав, проте, з 19 червня 2007 року по 20 лютого 2023 року позивач продовжував проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 1,5739 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:0017; земельної ділянки площею 2,8320 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:001; земельної ділянки площею 1,14 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:00307. Витрати на поховання цивільної дружини здійснювалися позивачем. 08 березня 2023 року він звернувся до Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 22 серпня 2023 року постановою державного нотаріуса Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] . Факт ведення спільного господарства та проживання з [PERSON] підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 08 серпня 2023 року, довідкою товариства власників квартир «Престиж» від 14 березня 2023 року, показами свідків. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02 жовтня 2023 року. Вказаною ухвалою витребувано у Третій Білоцерківській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 21 вересня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від Білоцерківської міської ради, згідно з яким спадщині після спадкодавця прийняли племінниці померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] 02 жовтня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Дудника А.В. про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання у справі відкладено з 02 жовтня 2023 року на 20 жовтня 2023 року. 20 жовтня 2024 року справу знято розгляду через перебування судді у нарадчій кімнаті у кримінальній справі. Підготовче засідання у справі відкладено з 20 жовтня 2024 року на 22 листопада 2024 року. 26 жовтня 2024 року представник Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори напирав листа на адресу суду про розгляд справи за його відсутності. 06 листопада 2024 року представник Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори направив листа на адресу суду копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 22 листопада 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Дудника А.В. про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання у справі відкладено з 22 листопада 2023 року на 15 січня 2024 року. 15 січня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Дудника А.В. про виклик свідків в судове засідання; витребування доказів; заміну відповідача - Білоцерківської міської ради на [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 15 січня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача. Замінено відповідачів у справі з Білоцерківської міської ради на [PERSON] та [PERSON] ; викликано свідків в судове засідання. Підготовче засідання у справі відкладено з 15 січня 2024 року на 21 лютого 2024 року. 05 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Дудника А.В. про виклик свідків в судове засідання та витребування доказів; зміну предмету позову. Відповідно до заяви про зміну предмету позову, представник позивача просив суд: 1)Встановити факт проживання однією сім`єю з 19 червня 2007 року по 20 лютого 2023 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2)Змінити черговість одержання права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , надавши [PERSON] , як спадкоємцю за законом четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги за законом; 3)Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1\\6 частки в квартирі [ADDRESS] ; 1\\3 частки в житловому будинку, з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] ; 1\\3 частки в земельній ділянці, площею 1,5739 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:0017; 1\\3 частки в земельній ділянці площею 2,8320 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:001; 1\\3 частки в земельній ділянці площею 1,14 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:00307. В обґрунтування заяви про зміну предмету позову вказано, що позивачу стало відомо про те, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса також звернулися [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову; задоволено клопотання про виклик свідків та витребування доказів. Підготовче засідання у справі відкладено з 21 лютого 2024 року 03 квітня 2024 року. 14 березня 2024 року на адресу суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Рашкової В.В. надійшли відзиви на позовну заяву, згідно з якими представник відповідачів просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Відзиви обґрунтовано тим, що позивачем, крім показів свідків, не доведено належними доказами факт спільного проживання, ведення спільного господарства та бюджету, наявність відносин, що притаманні подружжю. Додані до матеріалів справи копії довідок не свідчать про наявність спільного бюджету з померлою та про обставини постійного проживання. Позивач намагається уникнути черговості під час спадкування за законом. Позивач всупереч праву відповідачів другої черги за законом на отримання спадщини намагається визначити за особою, як спадкоємцю четвертої черги, право власності за законом в судовому порядку. Неможливість отримати майно в спадковому порядку в межах черговості права на спадщину не є підставою для звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності. Згідно позиції Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Позивач, як спадкоємець четвертої черги може захисти свої права виключно в нотаріальному, а не судовому порядку. 19 березня 2024 року від представника третьої особи на адресу суду надійшли копії документів, що підтверджують наявність родинних зв`язків між [PERSON] і [PERSON] з померлою [PERSON] 22 березня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Дудника А.В. про зміну предмету позову. Відповідно до заяви про зміну предмету позову, представник позивача просив суд: 1)Встановити факт проживання однією сім`єю з 19 червня 2007 року по 20 лютого 2023 року [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2)Змінити черговість одержання права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , надавши [PERSON] , як спадкоємцю за законом четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги за законом; 3)Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1\\6 частки в квартирі [ADDRESS] ; 1\\3 частки в житловому будинку, з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] ; 1\\3 частки в земельній ділянці, площею 1,5739 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:0017; 1\\3 частки в земельній ділянці площею 2,8320 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:001; 1\\3 частки в земельній ділянці площею 1,14 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Київській області, Білоцерківському районі, Биково-Греблянській сільській раді, кадастровий номер 3220480500:01:006:00307. В обґрунтування заяви про зміну предмету позову вказано, що позивачу стало відомо про те, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса також звернулися [PERSON] та [PERSON] 22 березня 2024 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Дудника А.В. надійшла відповідь на відзив відповідачів [PERSON] та [PERSON] , згідно з якою останній просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що згідно з витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 08 серпня 2023 року, з 03 вересня 1993 року до 20 лютого 2023 року, [PERSON] проживав разом з [PERSON] за однією адресою, не змінюючи адреси реєстрації. Після припинення 19 червня 2007 року реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , останні продовжили проживати у фактичних шлюбних відносинах. Між подружжям не виникало спорів щодо набутого у шлюбі майна, а саме квартири [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність родинних зв`язків між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 03 квітня 2024 року на адресу суду від представника відповідачів - адвоката Рашкової В.В. надійшло клопотання про долучення доказів. Протокольною ухвалою суду від 03 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд у справі на 03 квітня 2024 року. В судовому засіданні 03 квітня 2024 року представник позивача підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав, викладених у заявах по суті. Представник відповідачів в судовому засіданні 03 квітня 2024 року просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Судовий розгляд у справі, призначений на 03 квітня 2024 року відкладено на 02 травня 2024 року у зв`язку з викликом в судове засідання сторін та свідків. 02 травня 2024 року судовий розгляд у справі відкладено на 31 травня 2024 року за клопотанням представника позивача. 31 травня 2024 року судовий розгляд у справі відкладено на 28 червня 2024 року за клопотанням представника відповідачів. 28 червня 2024 року судовий розгляд у справі відкладено на 15 липня 2024 року за клопотанням представника відповідачів. В судовому засіданні 15 липня 2024 ркоу позивач [PERSON] , підтримав свої позовні вимоги та просив їх задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, в судових дебатах підтримав виступ свого представника. Додатково пояснив, що фіктивно розлучився зі своєю дружиною у 2007 році та мав на меті з неї повінчатися, але не встиг, так як дружина померла. Організацією поховання він займався самостійно, проте йому допомагали родичі як з його сторони, так і зі сторони дружини. [PERSON] на кладовищі дав йому грошові кошти на поховання. Від виклику та допиту в судовому засіданні свідків, крім свідка [PERSON] , відмовився та просив суд закінчувати судовий розгляд у справі в даному судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Дудник А.В. додатково пояснив суду, що в квітні 2024 року позивач через нотарілаьну контору оформив право власності на 1\\2 частину спірної квартири по [ADDRESS] , так як дана квартира сторонами була придбана у шлюбі та є спільною сумісною власністю, тому в судовому засіданні сторона позивача просить суд визнати за позивачем право власності на частину спірної квартири, яка належала колишній дружині позивача та частину іншого нерухомого майна, яка належала дружині позивача на праві особистої приватної власності. В судовому засіданні 15 липня 2024 року відповідач [PERSON] заперечила проти задоволеня позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що зі слів тітки [PERSON] , з якою вона спілкувалася після досгянення нею 20-річного віку, вона дізналася про те, що остання в 2007 році розлучилася з [PERSON] та поділили спільне майно. Позивач з весни до осені проживав у селі Фурси, а на зиму переїжджав в квартиру тітки Люби у місто Біла Церква, так як остання шкодувала свого колишнього чоловіка, щоб останній не замерз у сарайчику в селі Фурси. Кошти на поховання тітки [PERSON] надавав позивачу її брат. В судовому засіданні 15 липня 2024 року представник відповідачів - адвокат Рашкова В.В. заявила про надання доказів понесення витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. на протязі п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Допитана 15 липня 2024 року в якості свідка [PERSON] показала, що є сусідкою по площадці із позивачем. Позивача та його дружину вона знає з 1993 року з моменту отримання квартири у житловому будинку. Вона знає, що позивач перебував у шлюбі з дружиною, проте їй не було відомо про те що вони розлучилися. Позивач з померлою дружиною вели спільне господарство, приходили в гості до неї та допомогали у 2020-2021 роках з її хворим чоловіком. Позивач носив воду, та зі слів останнього, разом із своєю дружиною їздили в село, де обробляли город. Одного разу вона допомагала [PERSON] з ліфта виносити речі, які останній привіз із села. Від виклику та допиту інших свідків позивач та його представник в судовому засіданні 15 липня 2024 року відмовилися і вказана відмова була прийнята судом. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період часу з 04 березня 1986 року до 19 червня 2007 року. [INFO] померла [PERSON] , яка 14 травня 1993 року набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Крім цього, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом 10 грудня 2012 року набула право власності набула право власності на 1/2 частину та 20 липня 2018 року на 9/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Також, [PERSON] 20 липня 2018 року в порядку спадкування за заповітом набула право власності на: земельну ділянку з кадастровим номером 3220480500:01:006:0017, площею 1,5739 га, яка розташована на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку з кадастровим номером 3220480500:01:006:0016, площею 2,8320 га, яка розташована на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку з кадастровим номером 3220480500:01:006:0030, площею 1,1400 га, яка розташована на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Накладною від 21.02.20243 року підтверджено продажу ФОП [PERSON] [PERSON] ритуальних товарів на суму 5030,00 грн. Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 08 серпня 2023 року підтверджено факт реєстрації станом на 20 лютого 2023 року в квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Довідкою товариства власників квартир «Престиж» від 14 березня 2023 року зазначено про те, що [PERSON] проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] з 03.09.1993 року по теперішній час. Протягом всього часу проживання разом із [PERSON] вели разом сумісне господарство. На день смерті [PERSON] підтверджують сусіди по квартирі № 38 [PERSON] , квартирі № 39 [PERSON] , квартирі № 40 [PERSON] про те, що [PERSON] знаходився за місцем проживання [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини зверталися: 08 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] племінниці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Матеріали спадкової справи не містять даних про складення [PERSON] заповітів щодо належного їй майна. Постановою державного нотаріуса Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. від 22 серпня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину, яка залишилася після померлої [PERSON] , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Представником відповідачів надано до суду копії документів, що підтверджують наявність родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , які є племінницями померлої. [PERSON] , батько [PERSON] і рідний брат [PERSON] , помер [INFO] . [PERSON] , батько [PERSON] і рідний брат [PERSON] , помер [INFO] . Довідкою Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори від 01 листопада 2023 року підтверджено те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлої [INFO] їх тітки [PERSON] , проте ще не отримали свідоцтво про право на спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Щодо встановлення факту спільного проживання: Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до статей 1233, 1236, 1241 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; непрацездатні батьки спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № справа № 531/295/19 (провадження № 61-3071 св 21). Суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] з 19 червня 2007 року по 20 лютого 2023 року матеріали справи не містять. Разом з цим показання свідка про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`ю, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. Довідка Товариства власників квартир «Престиж», заснована на показах свідків [PERSON] та [PERSON] не береться судом до уваги так, як вказана довідка підтверджена виключно словами вказаних свідків, які не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання. Витяг з реєстру Білоцерківської міської територіальної громадяни засвідчує лише факт реєстрації позивача за однією адресою з померлою [PERSON] , проте не доводить факту постійного проживання позивача за вказаною адресою та наявністю у позивача взаємних прав та обов`язків із померлою [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц, вказала, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Велика Палата Верховного Суду у даній постанові вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 23 січня 2024 року № справі №523/14489/15-ц, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки позивачем не доведено, що між ним та [PERSON] виникли відносини, притаманні подружжю. На користь цього свідчить і те, що [PERSON] за життя не вживала заходів щодо реєстрації шлюбу з [PERSON] та не заповіла перед смертю своє майно позивачу. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 року у справі № 442/2219/11. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність вказаної позовної вимоги і доцільність ухвалення в цій частині рішення про відмову в задоволенні позову. Щодо позовної вимоги про зміну черговості спадкування: Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі №195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21); від 21 жовтня 2021 року в справі № № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20). Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановивши, що позивач [PERSON] не довів належними і допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема факт перебування [PERSON] у безпорадному стані, неможливість останнього здійснювати догляд за собою, а також перебування спадкодавця на її матеріальному забезпеченні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні її вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 60 років, включивши його до кола спадкоємців другої черги за законом. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно Відповідно до частини першої статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України)- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу при домобудівельному комбінаті «Престиж» № 175 від 14.05.1993 року (реєстрова книга № 107, реєстровий номер 12521), тобто у період перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] . Стороною відповідачів не спростовано презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] має право на визнання за собою права власності на 1\\2 частину квартиру [ADDRESS] , як такою, що набута [PERSON] під час шлюбу з позивачем. Разом з цим, приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] у заяві про зміну предмету позову просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1\\6 частки в квартирі [ADDRESS] , пояснивши в судовому засіданні 15 липня 2024 року про те, що право власності на свою 1\\2 частку квартири він оформив в установленому законом порядку, а наразі звернувся до суду із позовом про визнання права власності на 1\\6 частку квартири в порядку спадкування, яка залишилися після смерті його колишньої дружини, та належала останній на праві особистої приватної власності, суд вважає, що з урахуванням того, що позивач не довів в установленому законом порядку факту спільного проживання з колишньою дружиною, після розірвання шлюбу у фактичних шлюбних відносинах, тому в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити. Приймаючи до уваги те, що померлою [PERSON] в порядку спадкування після розірвання шлюбу з позивачем, набуто право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами в селі Бикова Гребля Білоцерківського району Київської області та три земельних ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у вказаному населеному пункті, вказане майно на момент смерті [PERSON] відносилося до її особистої приватної власності. З урахуванням відсутності доказів на зміну черговості спадкування за законом, належності вказаного майна померлій на праві особистої приватної власності, як такого, що набуто в порядку спадкування та не в шлюбі, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями в селі Бикова Гребля Білоцерківського району Київської області та три земельних ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у вказаному населеному пунктів. Крім цього, з урахуванням того, що позивач зареєстрував за собою право власності на 1\\2 частинку квартри по [ADDRESS] , як таку, що набута у шлюбі та відноситься до права спільної сумісної власності, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1\\6 частину спірної квартири, так як інша 1\\2 частина вказаної квартири на праві власності належала померлій дружині позивача, а останній не довів належними та допустими доказами наявність його права спадкувати право власності на вказану 1\\6 частину квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати у справі покладаються на позивача. За таких обставин, суд покладає судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору позивачем, на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed