Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

В квітні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Центр надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про визнання права на реєстрацію місця проживання без згоди співвласників, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] , [INFO] (далі Позивач) постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] наразі немає конкретних власників, оскільки не була приватизована належним чином первісними користувачами. Так, згідно з Ордером на вселення № 949 від 01 листопада 1968 року, виданого [PERSON] , право на вселення у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] станом на 01 листопада 1968 року мали - [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька). [PERSON] є донькою квартиронаймача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.01.1962. Після смерті [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] залишилася проживати у житловому приміщенні по [ADDRESS] . [PERSON] (далі Відповідач 2) одружилася з [PERSON] , після шлюбу у останніх народилася Позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та було змінено прізвище Відповідача 2 зі [PERSON] на Серб. Від спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , народився Відповідач 1 [PERSON] , [INFO] , який є рідним братом Позивача. Наразі [PERSON] (Позивач), Відповідач 1 та Відповідач 2 є співкористувачами житлового приміщення-квартири [ADDRESS] . Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Вони не заперечують проти проживання позивача у будинку, але не можуть надати у встановленому законом порядку згоду на реєстрацію місця проживання позивача за цією адресою, оскільки право власності у жодного з них у встановленому законом порядку не зареєстровано. Відповідач 2 у спадщину після своїх батьків ( [PERSON] та [PERSON] ) не вступала, жодних заяв про прийняття спадщини не подавала, жодних дій стосовно приватизації та належного оформлення права власності стосовно спірного житла не вчиняла. Позивачка звернулась 12 березня 2024 року до Центру надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Однак, в усному порядку в реєстрації місця проживання уповноваженою особою Центру надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Позивачу було відмовлено з посиланням на пп. 5 п. 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. № 265 та п.п. 3 п. 2 ст. 9 Закону України від 05.11.2021р. №1871-IX Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрацію місця проживання в Україні. Підставою для прийняття такого рішення фактично стала відсутність письмової заяви співвласника житлового будинку щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання позивачів. Оскільки жоден зі співвласників квартири за адресою: [ADDRESS] , належним чином не оформили свої права власності, позивач позбавлена можливості надати уповноваженому органу їх заяви про надання згоди на реєстрацію місця проживання. Жоден зі співвласників (ані Відповідач 1, ані Відповідач 2) - своє право власності не зареєстрували, що перешкоджає їм у встановленому законом порядку надати свою письмову згоду на реєстрацію місця проживання Позивача за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відсутність письмової згоди на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Тому, просила суд визнати за [PERSON] право на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без згоди співвласників на реєстрацію місця проживання ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 року головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 18 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 10 квітня 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів\~ (а. с. 23, 24). 06 травня 2024 року за вх. № 25090 та вх. № 25091 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів (а. с. 31, 32). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за реєстровані за адресою: [ADDRESS] з 06.09.1989 року та з 01.11.1978 року відповідно. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Вказану інформацію, отриману з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів, суддею було отримано 14.05.2024 року у зв`язку з перебуванням останнього у відпустці з 29.04.2024 року по 13.05.2024 року включно, про що свідчить в матеріалах справи відповідний Наказ від 12.04.2024 року ( а. с. 33 ). Ухвалою судді від 14.05.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання\~ у справі на 14 годину 00 хвилин 11 червня 2024 року ( а. с. 34-35 ). Ухвалою суду від 11 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті\~ на 12 годину 00 хвилин 09 липня 2024 року ( а. с. 42-43 ).\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове рекомендоване повідомлення про вручення, яке отримано [PERSON] особисто 24.06.2024 року. До того ж, 11.06.2024 року за вх. № 31745 судом отримано клопотання, в якому [PERSON] просила справу за її позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права на реєстрацію місця проживання без згоди співвласників, розглядати без її участі, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволені ( а. с. 40 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове рекомендоване повідомлення про вручення, яке отримано Серб 24.06.2024 року ( а. с. 52 ). До того ж, 11.06.2024 року за вх. № 31743 судом отримано заяву, в якій [PERSON] позов [PERSON] визнала, проти його задоволення не заперечувала. Просила розглядати справу без її участі та проти заочного рішення не заперечує ( а. с. 39 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове рекомендоване повідомлення про вручення, яке отримано Серб 24.06.2024 року ( а. с. 53 ). Третя особа Центр надання адміністративних послуг в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, однак відомості на час розгляду справи на адресу суду не повернулися. Водночас,\~ третя особа Центр надання адміністративних послуг обізнані про перебування на розгляді в суді вищевказаної справи, оскільки отримали ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 14.05.2024 року, позовну заяву з додатками, про що\~ в матеріалах справи свідчить наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення ( а. с. 38 ).\~\~\~\~\~\~ Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Водночас, з боку третьої особи на адресу суду не надходило жодних, заяв, клопотань та заперечень стосовно позовних вимог [PERSON] . Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач та відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи та завчасно, а також третя особа, яка обізнана про наявність на розгляду в суді даної справи, в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а також направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду, про що зроблено відповідний правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Інших заяв та клопотань на адресу суду з боку відповідачів, третьої особи не надходило, як і не надходив і відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як зазначено вище, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] скористувалися своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Так, згідно з Ордером на вселення № 949 від 01 листопада 1968 року, виданого [PERSON] , право на вселення у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] станом на 01 листопада 1968 року мали - [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) ( а. с. 16 ). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище\~ позовом наголошувала, що\~ вона постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] наразі немає конкретних власників, оскільки не була приватизована належним чином первісними користувачами. Отже, [PERSON] є донькою квартиронаймача [PERSON] , про що зазначено в Ордері на вселення № 949 від 01 листопада 1968 року. Позивач в позовній заяві вказувала, що після смерті [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] залишилася проживати у житловому приміщенні по [ADDRESS] ., доказів смерті [PERSON] та [PERSON] , матеріали справи не містять ( позивачем не додано до позову ). Крім того, в позовній заяві позивач вказувала, що [PERSON] \~ одружилася з [PERSON] , після шлюбу у останніх народилася позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.01.1980 року ( а. с. 7 ). До того ж,\~ [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що\~ в матеріалах справи свідчить свідоцтво про народження останнього серії [NUMBER] від 10.08.1989 року ( а. с. 8 ). З наявних\~ в матеріалах справи документів вбачається, що [PERSON] , [INFO] одружилася з [PERSON] , свідоцтво про одруження ( а. с. 9 ), в подальшому шлюб розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу ( а. с. 10 ), 01 березня 2003 року уклала шлюб з [PERSON] ( а. с. 11 ), який розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року ( а. с. 12 ) та в подальшому уклала шлюб з [PERSON] [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ( а. с. 13 ). Позивач [PERSON] завертаючись до суду з позовною заявою зазначала, що наразі вона, [PERSON] , відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співкористувачами житлового приміщення-квартири [ADDRESS] . При цьому вказувала, що [PERSON] у спадщину після своїх батьків ( [PERSON] та [PERSON] ) не вступала, жодних заяв про прийняття спадщини не подавала, жодних дій стосовно приватизації та належного оформлення права власності стосовно спірного житла не вчиняла. Водночас, відповідачі не заперечують проти проживання позивача у будинку, але не можуть надати у встановленому законом порядку згоду на реєстрацію місця проживання позивача за цією адресою, оскільки право власності у жодного з них у встановленому законом порядку не зареєстровано. Позивач [PERSON] звернулась 12 березня 2024 року до Центру надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 14-15 ). Зазначала, що в усному порядку в реєстрації місця проживання уповноваженою особою Центру надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради їй було відмовлено з посиланням на пп. 5 п. 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. № 265 та п.п. 3 п. 2 ст. 9 Закону України від 05.11.2021р. №1871-IX Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрацію місця проживання в Україні. Підставою для прийняття такого рішення фактично стала відсутність письмової заяви співвласника житлового будинку щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання позивачів. Звертаючись до суду з вказаною позовною заяво, просила суд визнати за нею право на реєстрацію місця проживання без згоди співвласників. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що реєстрація місця проживання особи є адміністративним актом, який ґрунтується на волевиявленні особи, яка бажає бути зареєстрована в певному житлі та документах, які підтверджують право на проживання в такому житлі. Відповідно до абзацу 11 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. На виконання вимог вказаного Закону 02 березня 2016 постановою Кабінету Міністрів України № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, якими передбачено механізм здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлено форми необхідних для цього документів. Згідно з пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на які поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до пункту 18 Правил реєстрації місця проживання для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї. У пункті 28 зазначених Правил передбачено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. З огляду на наведене, вирішення питання про реєстрацію місця проживання особи відноситься до компетенції відповідного органу реєстрації та суд не є органом, який здійснює реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відтак, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права на реєстрацію місця проживання слід відмовити. Такої правої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 522/18372/19 (провадження № 61-20685св20). В зазначеній постанові Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, якими задоволено вимоги [PERSON] про визнання за нею права на реєстрацію місця проживання без отримання згоди члена сім`ї наймача спірної квартири, судами порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права в частині вирішення вимог первісного позову [PERSON] про визнання за нею права на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS], без отримання згоди власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Центр надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про визнання права на реєстрацію місця проживання без згоди співвласників є такою, що не підлягає задоволенню. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду\~ з даним позовом, позивач була звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 9 ч. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою МСЕК\~ ( а. с. 6 ). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, а при звернені остання була звільнена від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed