Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Довженко О.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, в якому у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку військовою агресією рф проти України відповідач разом з донькою виїхали за кордон. У вересні 2023 року відповідач з донькою повернулась до України з метою розірвати шлюб та привезти дитину до батька. На підставі рішення суду від 23 жовтня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Мати виїхала за кордон, а дитина залишилась проживати з батьком.Хоча дитині і виповнилось 14 років, але вона має неповну цивільну дієздатність, та враховуючи, що мати дитини проживає не в Україні, а батько має вирішувати питання пов`язані з життям доньки, зокрема соціальні, як то вибір місця реєстрації доньки, місця лікування та навчання, це стало підставою для звернення до суду.На підставі викладеного просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] . Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, та задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону громадянами України. 05березня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про те, що вона не заперечує проти проживання дитини з батьком. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. При цьому, в матеріалах справи наявна заява представника [PERSON] від 05 березня 2024 року, в якій зазначила, що з метою дотримання безумовного права дитини, яка досягла 14 річного віку на вільний вибір місця проживання з тим чи іншим з батьків та відсутністю предмету спору, надати висновок органу опіки та піклування по суті позовних вимог не вбачається можливим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, допитавши свідків та заслухавши думку дитини, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №743 (а. с. 61). Від подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №761 (а. с. 62). Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року у справі №206/4490/23розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 63-65). Як вбачається з довідки №135 Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс №103 «Школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» Дніпровської міської ради від 14 листопада 2023 року [PERSON] , [INFO] , є ученицею 8 класу вказаного закладу (а. с. 65). З наявної в матеріалах справи характеристики учениці 8 класу КЗО «НВК №103» ДМР [PERSON] судом встановлено, що батьки приділяють належну увагу вихованню доньки та створюють необхідні умови для її навчання і розвитку (а. с. 66). Також в матеріалах справи наявний акт обстеження житлово-побутових умов проживання учениці 8 класу КЗО «НВК №103» ДМР [PERSON] , складений 13 листопада 2023 року комісією у складі класного керівника [PERSON] та педагога-організатора [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з татом [PERSON] , та згідно висновків комісії дитина забезпечена всім необхідним, має окрему кімнату обладовану спальним ліжком, шафою, учнівським столом з комп`ютерною технікою, кріслом, книжковою полицею, а у будинок підведені усі необхідні комунікації (а. с. 66). Судом встановлено, що згідно з наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №19-3596/18/24-Вих від 16 січня 2024 року інформації [PERSON] останній раз перетнула державний кордон України у напрямку виїзд 10 жовтня 2023 року (а. с. 83). В матеріалах справи також наявний акт обстеження житлово-побутових умов, складений 08 лютого 2024 року головним спеціалістом управління-служби у справах дітей [PERSON] на підставі заяви [PERSON] з метою обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в якому вказано, що для дитини є окрема кімната, ліжко, шафа, стіл для навчання, ноутбук, планшет, достатньо одягу, взуття, шкільного приладдя. За вказаною адресою проживають [PERSON] (батько) та [PERSON] (донька). Стосунки в сім`ї доброзичливі. Зі слів батька та самої дівчини вона виявила бажання проживати разом з батьком. На початку війни дівчина з мамою виїхали за кордон, але у вересні дівчина повернулась додому, проживає з батьком, навчається в школі. Факт проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] підтверджено. У відповідності до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 статті 29 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч.3ст. 160 СК України та положеннями ч.2ст. 29 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] і на час звернення до суду з позовною заявоюїй вже виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства [PERSON] може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Тобто, суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом одногоз батьків неповнолітньої дитини, оскільки таке право вибору місця проживання надано чинним законодавством України самій дитині. Також в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт проживання дитини з батьком, та заслухано думку дитини доньки [PERSON] , яка висловила своє бажання проживати в Україні разом з батьком. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] в якій вона зазначила, що не заперечує проти проживання дитини з батьком, що свідчить про відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Посилання позивача та його представника на необхідність визначення місця проживання дитини з батьком для можливості вирішувати ним самостійно питання щодо життя дитини, є необґрунтованим та недоведеним, а гіпотетична можливість в подальшому відібрання дитини матір`ю у батька не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи і не доведена стороною позивача. Більш того, на час розгляду справи суду не надано доказів намагання відповідача вивезти доньку за межі країни після її повернення до України у вересні 2023 року, лише в матеріалах справи наявна заява [PERSON] в якій вона зазначила, що не заперечує проти проживання дитини з батьком. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15, від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21, у справі №351/611/21 від 17 травня 2023 року. Отже, з урахуванням того, що на час розгляду справи неповнолітній дитині сторін [PERSON] [INFO] , вже виповнилось 14 років, а визначення місця проживання вирішується нею особисто, та відповідач як мати не заперечує проти проживання доньки з батьком, це свідчить про відсутність порушених прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення вищевказаної позовної вимоги. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed