Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 15.10.2023 між ним та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1319 на суму 946400 грн., що за домовленістю сторін складає 23\~254 ЄВРО, відповідач зобов`язалася повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 01 березня 2024 року. Згідно з п. 2 договору позики [PERSON] підтвердила факт одержання грошей у повній кількості від [PERSON] до моменту підписання цього договору. На момент подання позовної заяви відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, передбачений Договором строк повернення позики вже минув, отримані відповідачем у позику кошти не повернені. Таким чином, Відповідачем не повернено суму основного боргу за договором позики у розмірі 946 400 грн., що відповідно до п. 1 договору позики еквівалентно 23\~254 ЄВРО. Станом на 21.03.2024 основна сума боргу за договором позики складає 986\~885,81 грн., що еквівалентно 23\~254 ЄВРО (1 ЄВРО = 42,4394 грн.), згідно даних офіційного сайту Національного банку України. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 986 885 грн. 81 коп. , що еквівалентно 23 254 ЄВРО, а також судові витрати по справі судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 26 березня 2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 09 квітня 2024 року забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у виді заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, а саме: квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 13 червня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання адвокатом Хандогою В.В. представником позивача [PERSON] надано заяву щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Крім того, відповідач особисто отримала у приміщенні суду 15.05.2024 копію позовної заяви з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщеним належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 жовтня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №1319 на суму 946\~400 грн., що за домовленістю сторін складає еквівалент 23\~254 ЄВРО, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1319 (а.с.3). Пунктом 2 договору позики зазначено, що Позичальник підтверджує факт повного одержання грошей у повній кількості від Позикодавця до моменту підписання цього договору; ці гроші мають бути поверненні Позичальником не пізніше 01 березня 2024 року. Відповідно до п. 3 договору позики Позичальник вправі сплатити позичені гроші, а Позикодавець зобов`язаний прийняти платіж і раніше вказаного строку, якщо розрахунки не будуть проведені раніше, сторони зобов`язуються 01 березня 2024 року з`явитися за адресою: [ADDRESS] , для проведення розрахунків. Утім, в строк, що визначений у договорі, відповідач борг не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами Договору позики. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання у цілому не виконав, у визначений термін борг не повернув. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню сума боргу за Договором позики від 15 жовтня 2023 року в розмірі 986\~885 грн. 81 коп., що еквівалентно 23 254 ЄВРО, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 9868 грн. 86 коп.

Outcome: approved