Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтувала тим, що [PERSON] (бабусі позивача) було видано у 1979 му році ордер та виділено у користування житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, однак всі члени її сім`ї, у тому числі позивач продовжували користуватися квартирою тривалий час. Рішенням Шевченківської районної у м. Дніпро ради від 23.02.2018 змінено умови договору найму та переоформлено особисті рахунки на [PERSON] , онуку [PERSON] . Наприкінці липня 2020-го року позивач повернулась з роботи додому, і намагалась потрапити до цієї квартири, однак виявила, що замки на вхідних дверях були змінені, а речі позивача викинуті на вулицю. Після цього позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради, де отримала довідку про те, що її знято з реєстрації місця проживання у цій квартирі. Однак такі дії були проведені без згоди [PERSON] та без судового рішення. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що квартира переоформлена на раніше не відому особу [PERSON] , який не має відношення до сім`ї позивачки. В подальшому позивач дізналася, що на невідомого [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру, який потім здійснив її відчуження на підставі договору купівлі продажу на користь [PERSON] . Однак ані [PERSON] ані [PERSON] невідомі позивачу і не є членами сім`ї. Таким чином, як вважає позивач, квартира була у незаконний спосіб оформлена на сторонніх осіб, а свідоцтво про право власності на квартиру та розпорядження органу приватизації ніколи не видавалась, тобто мають ознаки підробки. Відповідно до змісту уточненої позовної заяви, [PERSON] зазначила відповідачем у справі також [PERSON] , третіх осіб: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кулініч Сергій Анатолійович, Дніпровську міську раду. Після незаконного переоформлення квартири на сторонніх осіб, останній власник квартири, а саме [PERSON] уклав договір іпотеки з [PERSON] та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно яких квартира була переоформлена на кінцевого власника [PERSON] . Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 30.07.1996\~р, видане 30.07.1996\~p. Дніпропетровським заводом гірничошахтного устаткування на підставі розпорядження від 30.07.1996 року № Ж-2253, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Скасувати розпорядження Дніпропетровського заводу гірничошахтного устаткування від 30.07.1996\~р № Ж-2253\~про приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права приватної власності від 13.06.2018\~р, яка була проведена державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Василенко Б.В. на квартиру [ADDRESS] , на ім?я [PERSON] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1589357112101, номер запису про право власності 26869897) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1996\~р, рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Василенко Б.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер\~41874153\~від 03.07.2018\~р. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 10.09.2019\~р між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 823. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права приватної власності від 10.09.2019\~р, яка була проведена державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. на квартиру [ADDRESS] , на ім?я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 823) від 10.09.2019\~р, номер запису про право власності\~33151746, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер\~48602123\~від 10.09.2019 р. Визнати недійсним договір іпотеки від 22.10.2020\~р, реєстровий № 708, серія та номер: НМВ\~357986-357993, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію іпотеки, яка була проведена Державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. 22.10.2020\~р на підставі договору іпотеки від 22.10.2020\~р. (номер запису про іпотеку: 38798502), рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 54726028\~від 22.10.2020\~р). Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.11.2020\~р, серія та номер: НМК\~567461, реєстровий № 781, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію припинення іпотеки (індексний номер рішення: 55087207), яка була проведена 11.11.2020\~р приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.11.2020\~р та заяви [PERSON] про виключення записів з ДРРП на нерухоме майно від 11.11.2020\~р. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , проведену державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. 11.11.2020\~р на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.11.2020 р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55086411 від 11.11.2020, номер запису про право власності / довірчої власності: 39132995). Справа перебувала у провадженні судді Яковлєва Д.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.20 заява позивач про вжиття заходів забезпечення позову повернута заявникові. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року позовна заява залишена без руху, надано позивачу строк для усунення її недоліків. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02.12.2020, суддю [PERSON] звільнено з посади судді та відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., відкрито провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2022 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року, закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідачі в підготовче та судові засідання жодного разу не з`явились, повідомлені належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті суду та на сайті «Судова влада України». Треті особи в судове засідання не прибули, повідомлені належним чином. Враховуючи неявку відповідачів у судове засідання та неповідомлення ними про причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом установлено, що відповідно до ордеру № 1828, виданого Виконавчим комітетом Бабушкінської райради від 07 травня 1979 року, [PERSON] та членам її сім`ї, зокрема, доньці [PERSON] було надано у користування житлову трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Як видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті інші члени сім`ї залишились проживати у квартирі, сплачувати комунальні послуги. 07 квітня 1999 року у доньки [PERSON] - [PERSON] народилась [PERSON] , онука [PERSON] . [PERSON] була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить відмітка у паспорті. Рішенням Шевченківської районної у м. Дніпро ради від 23.02.2018 змінено умови договору найму та переоформлено особисті рахунки на [PERSON] , онуку [PERSON] . На даний час всі родичі, які проживали у спірній квартирі, померли. Мати позивача позбавлена батьківських прав. Позивачу [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до дитячого будинку сімейного типу, що підтверджується Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 167-р від 15 травня 2013 року. В ході розгляду справи також встановлено, що спірна квартира не була приватизованою, а основним квартиронаймачем станом на 23.02.2018 вважалась [PERSON] . Наприкінці липня 2020-го року позивач повернулась до своєї квартири, однак замки на вхідних дверях хтось змінив, а речі позивача були на вулиці. За даним фактом [PERSON] звернулась до правоохоронних органів, в результаті чого було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира була оформлена не невідомих осіб, яких позивач ніколи не бачила та не знайома з ними, вони не є ані членами її сім`ї, ані родичами, у спірній квартирі ніколи не проживали та не користувались, а отже не могли приватизувати цю квартиру. Так, невідомий [PERSON] начебто отримав свідоцтво про право власності на житло від 30.07.1996\~р, видане 30.07.1996\~p. Дніпропетровським заводом гірничошахтного устаткування на підставі розпорядження від 30.07.1996 року № Ж-2253, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить йому на підставі розпорядження Дніпропетровського заводу гірничошахтного устаткування від 30.07.1996\~р № Ж-2253\~про приватизацію квартири. Проте, як убачається з довідки Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 24.04.2024 № 3/9-2182, за архівними даними приватизаційних справ відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Отримавши право власності на квартиру, [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 10.09.2019\~р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 823, продав її гр. [PERSON] . На виконання цього договору, державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , на ім?я [PERSON] , номер запису про право власності\~33151746, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер\~48602123\~від 10.09.2019 р. В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 22.10.2020\~р, реєстровий № 708, серія та номер: НМВ\~357986-357993, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. Проведено державну реєстрацію іпотеки приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. 22.10.2020\~р на підставі договору іпотеки від 22.10.2020\~р (номер запису про іпотеку: 38798502), рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 54726028\~від 22.10.2020\~р). 11.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: НМК\~567461, реєстровий № 781, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. В результаті задоволення вимоги іпотекодержателя, спірна квартира перейшла у власність [PERSON] та зареєстровано за останньою право власності на дану квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55086411 від 11.11.2020, номер запису про право власності / довірчої власності: 39132995). Позивач вважає, що всі дії по перереєстрації квартири, зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , укладення договору іпотеки та звернення стягнення на квартиру, є незаконними, оскільки квартира не була приватизована, а передана лише їй у користування, тому належним користувачем цього житла є і має бути саме [PERSON] , яка, власне, й має право на приватизацію. Всі інші особи, які у незаконний спосіб відчужили квартиру, є невідомими сім`ї [PERSON] , тому вони підробили документи про приватизацію квартири та здійснили незаконне заволодіння цим житлом. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до змісту п.п. 4,7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК\~435-15\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто суд в кожному конкретному випадку має виходити з презумпції дійсності правочину, якщо не встановлено зворотне. Одночасно з цим, Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, якій не вчинено. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Суд виходить з того, що [PERSON] було видано у 1979 му році ордер та виділено у користування житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право на користування мали також члени її сім`ї, зазначені у ордері. Таким чином, право на приватизацію квартири та отримання документів про право власності виникло у основного квартиронаймача, або членів його сім`ї. За таких обставин, стороння особа [PERSON] , не міг отримати свідоцтво про право власності на житло від 30.07.1996\~р., видане 30.07.1996\~p. Дніпропетровським заводом гірничошахтного устаткування на підставі розпорядження від 30.07.1996 року № Ж-2253, на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Додатково судом взято до уваги, що орган приватизації, який здійснює розпорядження житловим фондом громади - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, не ухвалював будь-яких рішень стосовно передання спірної квартири у власність фізичних осіб (громадян). Таким чином, суд вважає, що свідоцтво про право власності на житло від 30.07.1996\~р, видане 30.07.1996\~p. Дніпропетровським заводом гірничошахтного устаткування та розпорядження від 30.07.1996 року № Ж-2253, на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є фіктивними документами, які мають ознаки підроблення. У суду виникли обґрунтовані сумніви в дійсності цих документів. Позивач прохає визнати ці документи недійсними, однак такий спосіб захисту як визнання недійсним акту, документу чи правочину застосовується, коли документ виданий уповноваженим органом, тобто існує в реальній правовій дійсності, має обов`язкові реквізити, підписаний уповноваженими особами, скріплений дійсними печатками тощо. Іншими словами, визнати недійсним можна те, що існує як факт об`єктивної реальності. Якщо документ ніколи не видавався, і особа його не отримувала, а підробила, то визнати його недійсним неможливо, оскільки такого документу взагалі не існувало. Враховуючи, що [PERSON] в реальності не отримував свідоцтво про право власності на житло від 30.07.1996\~р, та йому не видавалось розпорядження від 30.07.1996 року № Ж-2253, суд вважає, що ці документи не можуть бути визнані недійсними, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Що стосується скасування первинної державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] , то оскільки останній не мав права на отримання у власність даної квартири, суд вважає можливим скасувати таку реєстрацію права власності. При цьому суд не має права визнавати незаконною державну реєстрацію права власності, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законом, а вимога про скасування реєстрації повністю поновлює порушене право та є ефективним способом захисту. Тому в частині визнання незаконною реєстрації права власності та іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, слід відмовити. Суд приходить до висновку, що первинна реєстрація, а також наступні продажі (відчуження) майна, є незаконними, оскільки [PERSON] не мав права власності на спірну квартиру, а відтак не мав права її відчужувати. Тому суд вважає, що договір купівлі продажу від 10.09.2019\~р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 823, є недійсним з моменту його вчинення, оскільки для відчуження майна особа повинна мати право власності на майно, а не діяти на підставі документів, які ніколи не видавались. Таким чином, право власності [PERSON] не підтверджено, а відтак суд приходить до висновку про визнання недійсним договору купівлі продажу від 10.09.2019\~р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 823, а також скасовує державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Стосовно договору іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя відносно квартири, суд вказує таке. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~(ч.1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. 22.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, серія та номер: НМВ\~357986-357993, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А., за реєстр. № 708. Предметом договорі іпотеки є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, нотаріусом проведена державна реєстрація іпотеки (номер запису про іпотеку: 38798502), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 54726028\~від 22.10.2020\~р). Суд вважає, що оскільки [PERSON] не мав права власності на спірну квартиру, то він відповідно не міг передати таке право [PERSON] . Тому на момент укладення договору іпотеки [PERSON] не мав права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а відтак діяв як неналежна (неуповноважена) особа. Водночас суд вважає, що укладення договору іпотеки було спрямовано не на реальне настання правових наслідків, а на обтяження квартири іпотекою та ускладнення захисту своїх прав та інтересів законним володільцем майна [PERSON] . Таким чином, договір іпотеки від 22.10.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер: НМВ\~357986-357993, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А., за реєстр. № 708, суд вважає таким, що є недійсним з моменту його вчинення, оскільки спрямований на обтяження майна та ускладнення витребування чи ускладнення захисту майнових прав законним володільцем цього майна. Тому договір іпотеки від 22.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] суд визнає недійсним та вважає за необхідне скасувати також державну реєстрацію іпотеки, яка була проведена державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. 22.10.2020\~р. (номер запису про іпотеку: 38798502), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 54726028\~від 22.10.2020\~р). Стосовно вимог про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та набуття права власності на предмет іпотеки [PERSON] , суд приходить до такого висновку. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотекодержатель у разі невиконання основного зобов`язання боржником, має право звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Однак в даному випадку сторони іпотечного договору керувались іншими намірами та мали на меті досягнути інших правових наслідків, а саме обтяжити майно та передати його сторонній особі з метою ускладнення повернення такого майна законному володільцю. Отже договір про задоволення вимог іпотекодержателя є фіктивним, тобто укладений без наміру створення реальних правових наслідків. Так, договір іпотеки укладений 22.10.2020 року, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя 11.11.2020\~р., тобто через 20 днів з дня реєстрації іпотеки, що на думку суду, є вкрай малим строком для виконання основного зобов`язання. Поряд з цим, Закон України «Про іпотеку» передбачає надсилання вимоги боржнику про дострокове виконання зобов`язань, і звернення стягнення мало відбутись не пізніше 30 ти денного строку з моменту отримання вимоги. Але ці строки в даному випадку не дотримані. Фактично між датою укладення договору іпотеки та датою укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відсутній достатній час для надсилання вимоги боржнику та реєстрації стягнення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено формально, а заборгованість, яка виникла за договором позики, є вочевидь штучною, оскільки доказів перерахування коштів від позикодавця позичальнику, суду не надано, реальних відносин між сторонами судом не вбачається. Таким чином, суд визнає недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.11.2020\~р, серія та номер: НМК\~567461, реєстровий № 781, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А., як такий, що не відповідає положенням ст. ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та моральним засадам суспільства. Оскільки вимоги про скасування державної реєстрації припинення іпотеки та реєстрації права приватної власності за [PERSON] , є похідними від вимоги про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.11.2020\~р., суд вважає також можливим задовольнити ці вимоги та скасувати державну реєстрацію припинення іпотеки (індексний номер рішення: 55087207), яка була проведена 11.11.2020\~р приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.11.2020\~р та заяви [PERSON] про виключення записів з ДРРП на нерухоме майно від 11.11.2020\~р., скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55086411 від 11.11.2020, номер запису про право власності / довірчої власності: 39132995). У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Отже, практика ЄСПЛ не обмежується визначенням житла як суто житлового приміщення, оскільки у широкому сенсі під «житловим приміщенням», «житлом» розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового перебування в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення». Суд вважає, що [PERSON] набула у встановленому порядку право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , тривалий час проживала у вказаній квартирі, тому таке приміщення вважається її житлом у розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тому вона має першочергове право на приватизацію цієї квартири. Позбавлення [PERSON] житла та передання спірної квартири іншим особам, є незаконним. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах слід стягнути судовий збір за 8 задоволених позовних вимог у розмірі 6\~726, 40 грн.

Outcome: partial