Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Зазначив, що 06.09.2022 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. У них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Від попереднього шлюбу він має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Його дружина [PERSON] від попереднього шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Всі діти проживають у його родині за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні. Колишній чоловік [PERSON] не утримує сина [PERSON] , оскільки має заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 118 762,75 грн. Колишня дружина [PERSON] виїхала за межі України, більше на території України не з`являлась. Доньку [PERSON] не утримує та не приймає участі у її вихованні. 19.05.2022 його призвано на військову службу у зв`язку із загальною мобілізацією. З 09.04.2023 він приступив до службових обов`язків на посаду командира відділення 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї ВЧ [NUMBER] . Він отримує грошове забезпечення та має постійних дохід, тому має можливість забезпечувати всю родину. Згідно п.п «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини ( якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу), зокрема у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Тому він звернувся з даною заявою до суду і просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Встановлення даного факту йому необхідне для звільнення з військової служби. В судовому засіданні представник заявника адвокат Гулий А.В. заяву підтримав, просив задовольнити заявлені вимоги. Додатково пояснив, що заявник належно утримує своїх дітей та дитину дружини. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, заяву [PERSON] підтримують. Представник військової частини [NUMBER] повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через Міністерство оборони України, однак, в судове засідання не з`явився. Заперечень на заяву не подав. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 06.09.2022 [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дружина [PERSON] - [PERSON] має від попереднього шлюбу дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З копій витягів з наказів командира військової частини [NUMBER] №99 від 09.04.2023, №139 від 19.05.20222 та копії довідки №577 від 31.01.2024 вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 19.05.2022. З копії довідки №492 виданої 27.01.2024 військовою частиною [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 19.05.2022 по 31.12.2023 отримує матеріальне грошове забезпечення. З копії судового наказу виданого Ладижинським міським судом Вінницької області від 26.03.2018 вбачається, що з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його доходів і до досягнення дитиною повноліття. Із розрахунку заборгованості по аліментам, проведеному Мурованокуриловецьким районним відділом ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області видно, що станом на 31.01.2024 заборгованість [PERSON] по аліментам становить 118 762,75 грн. Згідно Акту обстеження умов проживання №7 від 06.02.2024 зазначено, що комісією Ладижинської міської ради встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] - заявник, [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син. Зі слів матері утриманням дітей займається [PERSON] .. З копії витягу з реєстру територіальної громади від 05.01.2024 та від 07.11.2023 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З копії витягу з реєстру територіальної громади від 09.01.2024, 31.01.2023 та копії довідки від 02.06.2017 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Даючи оцінку встановленим обставинам справи та оцінюючи надані по справі докази, суд виходить з такого. Як вбачається зі змісту заяви, [PERSON] просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] утримує своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відтак, окремого рішення суду з цього питання не потребується, оскільки такі обставини утримання дітей є безспірними і можуть бути встановлені в позасудовому порядку. При цьому суд враховує певну невідповідність Акту обстеження умов проживання №27 обставинам справи та іншим доказам в частині зазначення, що всі діти, а також [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою в [ADDRESS] . Разом з тим, із довідок про реєстрацію дітей, наданих заявником, видно, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, с.Заозерне. [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в [ADDRESS] . Результат бесіди членами комісії сформовано фактично зі слів [PERSON] , зокрема, про те, що [PERSON] не проживає з сином та не сплачує аліменти на нього. Причин несплати аліментів, наявності чи відсутності інших форм участі в утриманні дитини вказаним актом не зафіксовано. Статтею 1 СК України визначено, що питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку, здійснюється Сімейним кодексом України. Відповідно до частини 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За правилами частин перших статтей 14 і 15 СК України сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень Цивільного кодексу України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (стаття 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 30). При цьому відповідно до частини 2 статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Із викладеного слідує, що для встановлення факту перебування неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на утриманні вітчима, необхідно встановити юридичний факт, в силу якого права батька дитини обмежуються або припиняються. У своїй заяві [PERSON] фактично зазначає, що з моменту реєстрації ним шлюбу із [PERSON] - матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , він проживає разом з дружиною та її дитиною, яку виховує, турбується про неї та бере участь в утриманні. Проте, в силу положень статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник посилається на наявність у батька дитини заборгованості по сплаті аліментів. Разом з тим, суд враховує, те, що посилання у заяві на наявність заборгованості по сплаті аліментів батьком дитини, саме по собі не є достатнім доказом неможливості сплати такої заборгованості, без врахування інших суттєвих обставин справи щодо особи батька неповнолітньої дитини, наявність в нього майна, місця роботи, тощо. При цьому, питання щодо вжиття державним виконавцем належних заходів щодо стягнення аліментів на дитину та заборгованості по аліментах, по даній справі заявником для дослідження судом не піднімалось. Окрім розрахунку заборгованості державного виконавця, інших доказів ухилення [PERSON] від свого обов?язку утримувати сина [PERSON] матеріали справи не містять. Причин виникнення заборгованості по аліментах заявником суду не доведено. При цьому, [PERSON] не є учасником розгляду даної справи. Згідно положень частин 1 і 4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується спільно, при цьому батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. Сімейним кодексом України визначені способи виконання батьками своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини. Так, зокрема статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2). Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, за рішенням суду (частина 3). [PERSON] , на виконання вимог пункту 3 частини 1 та частини 2 статті 318 ЦПК України, у своїй заяві не зазначив доказів на підтвердження наявності/відсутності інших способів виконання батьком неповнолітньої дитини [PERSON] своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини, обмежившись лише розрахунком заборгованості по сплаті аліментів наданим виконавчою службою. При цьому заявник не надав належних доказів, що в питанні виховання та утримання неповнолітньої дитини, його батько навмисне ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав по цьому питанню. Крім того, суд враховує, що стаття 268 СК України передбачає обов`язок вітчима по утриманню падчерки, пасинка у випадку, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Заявник на підтвердження таких обставин належних доказів не надав. Так, законом не заборонено [PERSON] добровільно утримувати неповнолітню дитину своєї дружини, дбати про його всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про його духовний та фізичний стан. Проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить заявник. Заявником не надано достатніх доказів на підтвердження того, що він в силу ст. 268 СК України має обов?язок по утриманню дитини своєї дружини, зокрема, те, що його дружина з поважних причин не може надавати утримання своїй дитині. Заявником не доведено, що рідний батько неповнолітнього [PERSON] не виконує свій батьківський обов`язок щодо виховання своєї дитини, в матеріалах справи відсутні докази щодо неможливості рідного батька цієї дитини його належно утримувати, а також заявником не надані докази на підтвердження його обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини [PERSON] .. Матеріали справи не містять доказів щодо позбавлення батьківських прав рідного батька дитини. Відтак, він не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини. Без встановлення обов?язку вітчима утримувати падчерку чи пасинка, що передбачено ст. 268 СК України, суд не вбачає можливості встановлення факту утримання вітчимом неповнолітніх дітей. В інакшому випадку може виникнути ситуація, коли двоє, чи навіть троє і більше (наприклад дід, повнолітні брати, тощо) чоловіків будуть зазначати, що утримують одну і ту ж дитину, і просити суд встановити такий факт. Що не відповідає положенням закону. Зважаючи на те, що заявник не довів, що батько неповнолітньої дитини [PERSON] в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, вимога викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення - факту утримання неповнолітніх дітей, є необґрунтованою та не доведеною. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed