Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

11.06.2024 р. до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 15.09.2019 р. у розмірі 60773,17 грн станом на 23.05.2024 р., яка складається з наступного: 46093,85 грн заборгованість за кредитом, 14679,32 грн заборгованість за відсотками, а також стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.09.2019 р. відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк з метою отримання банківських послуг. На підставі вказаної Анкети-Заяви відповідачці було надано кредит в вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка користувалася картковим рахунком, однак не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 08.07.2024 р. представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що процентна ставка за користування кредитом, умови та порядок її зміни, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки визначені та погоджені сторонами не були, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками в сумі 14679,32 грн. Окрім того, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, оскільки суми, які сплачувалися [PERSON] , зараховувалися позивачем на погашення нарахованих банком відсотків, які не були погоджені при укладені договору. Так згідно з випискою по картці відповідачкою було фактично отримано та витрачено 352064,09 грн кредитних коштів, а повернуто - 360863,35 грн, тобто заборгованість за тілом кредиту відсутня. Також зазначено, що долучений банком до позовної заяви паспорт споживчого кредиту не може розцінюватися як належний доказ на підтвердження погодження сторонами всіх умов кредитування. Вважає, що з урахуванням того, що позивач штучно та безпідставно збільшував розмір основного боргу за рахунок списання непогоджених відсотків, з огляду на фактичне повернення відповідачкою кредитних коштів у розмірі, що відповідає фактично витраченим коштам, позовні вимоги є недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Установлено, що 15.09.2019 р. [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до якої останній було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. У подальшому ліміт було збільшено до 48000,00 грн (а.с. 9, 21). Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Тип кредитної картки, її номер, термін дії, або інші умови кредитування в анкеті-заяві не зазначено. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК»; Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», Універсальна GOLD», «Зелена», які відповідачкою не підписані (а.с. 23-31). З довідки банку щодо виданих [PERSON] карток вбачається, що останній були видані картки: № [NUMBER] , строком дії до серпня 2022 року; № [NUMBER] , строком дії до червня 2027 року; № [NUMBER] , строком дії до листопада 2028 року; № [NUMBER] , строком дії до листопада 2028 року; № [NUMBER] , строком дії до жовтня 2028 року (а.с. 20). Також на підтвердження факту укладення кредитного договору банком надано копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису (а.с. 10). Надання кредитних коштів відповідачці та користування ними підтверджується випискою по картці (а.с. 11-19). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 23.05.2024 р. [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 60773,17 грн, з них: 46093,85 грн заборгованість за тілом кредиту, 14679,32 грн заборгованість по відсотках (а.с. 6-8). За правилами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту. При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 15.09.2019 р. процентну ставку не зазначено, як і не визначено тип банківської картки, яку отримала відповідачка. Підписана відповідачкою анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату народження, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону тощо. АТ «А-БАНК» не надано до суду доказів ознайомлення [PERSON] з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило би про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. До правовідносин у даній справі не застосовується частина перша статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що розміщувались на офіційному сайті АТ «А-Банк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Акцент-Банк» при наданні банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», Універсальна GOLD», «Зелена», відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком докази не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки такі документи не підтверджують вказані обставини. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За таких обставин сам по собі розрахунок заборгованості не є належним підтвердженням розміру нарахованих банком відсотків, оскільки не є первинним документом. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не свідчить про погодження сторонами умов кредитного договору, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відсотків у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 15.09.2019 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «А-БАНК» також просив стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 46093,85 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 46093,85 грн, яка утворилася станом на 23.05.2024 р. АТ «А-БАНК» зазначав, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає. На підтвердження вказаних позовних вимог позивачем разом з позовною заявою було надано до суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 15.09.2019 р. станом на 23.05.2024 р., виписку по рахунку (картці) відповідачки. Виписка за картковим рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом для визначення заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц. З наданого Акціонерним товариством «Акцент-Банк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з умовами обслуговування рахунків фізичної особи, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості. Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 46093,85 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом. [PERSON] неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала. При цьому, як вбачається з виписці по картці [PERSON] . банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, списання (без зазначення, що саме списується), щомісячні платежі, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак не є фактично такою. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] надано кредитний ліміт в розмірі 46950,00 грн. В\~свою чергу згідно розрахунку заборгованості та виписці по картці нею внесено в рахунок погашення заборгованості 352087,85 грн., а знято з картки 351589,09 грн. Тобто,\~ [PERSON] \~має переплату за даним кредитним договором в розмірі 498,76 грн. (532087,85 грн. 351589,09 грн.). Виходячи з вищенаведеного суд доходить висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним\~ [PERSON] , що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами та інших платежів підписана відповідачем анкета-заява не містила. На підставі викладеного, ст. ст. 207, 526, 614, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed