Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У жовтні 2023 року адвокат Проц А.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Глобал Гарант», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути: - з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 30 385,67 грн.; - з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» на користь [PERSON] вартість проведення та виготовлення звіту у розмірі 1 500,00 грн.; - з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду в розмірі 11 916,43 грн.; - з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.; - з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 188,57 грн.; - з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 191,64 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 24.09.2021 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві на пр. Палладіна (Святошинський район м. Києва) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Superb д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який, порушивши правила дорожнього руху здійснив зіткнення з транспортним засобом Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 08.11.2021 року у справі № 759/23426/21 винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження, що підтверджується, зокрема, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 08.11.2021 року у справі № 759/23426/21, відтак, [PERSON] було завдано матеріальної шкоди, і саме [PERSON] є відповідальною особою за відшкодовування шкоди, нанесеної ним [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді 24.09.2021 року. Разом з тим, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільна правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004року цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Глобал Гарант» відповідно до Полісу № 203450822. Відповідно до Звіту вих. № 18503/1 від 25.09.2023 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] з урахуванням зносу транспортного засобу становить 30 385,67 грн. Таким чином, вважав, що з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» на користь [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 30 385,67 грн. Відповідно до Звіту вих. № 18503/1 від 25.09.2023 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] становить 42 302,10 грн. Таким чином, з [PERSON] в порядку ст. 1194 ЦК України на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця у розмірі 42 302,10 грн. - 30 385,67 грн. = 11 916,43 грн. Також вказав, що в результаті вчинення ДТП [PERSON] було спричинено моральну шкоду, оскільки належний позивачеві автомобіль Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало йому страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Моральна шкода, завдана протиправними діями [PERSON] , внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] , за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості має бути відшкодована у розмірі 50 000.00 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 75). Відповідач [PERSON] скористався правом на подання відзиву та 25.01.2024 року подав відзив, який надійшов до суду 29.01.2024 року, в якому заначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. Свою позицію мотивував тим, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, проте, в даному випадку відповідач застрахував свою відповідальність у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «Глобал Гарант» згідно полісу № 203450822, який на момент ДТП був дійсним. Вважав, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також, вказав, що поданий позивачем звіт не можна вважати доказом, який відповідає критеріям неналежності та недопустимості в розумінні ст. ст. 76-78 ЦІІК України Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то зазначив, що до позову не додано жодних письмових або інших доказів, які підтверджують заподіяну моральну шкоду. З огляду на викладене, моральна шкода не підтверджена жодним належним та допустимим доказом та не обґрунтована з точки зору матеріального права, тому така вимога відшкодуванню не підлягає (а.с. 88-97). 18.04.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача заперечила проти доводів сторони відповідача [PERSON] , просила позов задовольнити, відзив повернути без розгляду та поновити строк на подачу відповіді. Відповідачу ПрАТ «СК «Глобал Гарант» ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялась на адресу місця знаходження: [ADDRESS] . Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення/досилання конверти повернулись до суду із відмітками «повертається» та «не знаходиться» й «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідачаПрАТ «СК «Глобал Гарант» за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачам до суду за місцем їх реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач ПрАТ «СК «Глобал Гарант» не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк були повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.11.2023 року. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 24). 24.09.2021 року о 12 год. 30 хв. в м. Києві на пр. Палладіна (Святошинський район м. Києва) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Superb д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який, порушивши правила дорожнього руху здійснив зіткнення з транспортним засобом Suzuki SX4 д.н.з. [NUMBER] (а.с. 10-13). Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 08.11.2021 року у справі № 759/23426/21 винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до звіту вих. № 18503/1 від 25.09.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. складеного СОД - ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту становить 42 302,10 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 30 385,67 грн.(а.с. 30-65). За проведення дослідження позивачем було сплачено 1 500,00 грн. (а.с. 28-29). Транспортний засіб Skoda Superb д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був забезпечений ПрАТ «СК «Глобал Гарант» згідно поліса № 203450822 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн., за шкоду майну 130 000,00 грн., франшиза 0,00 грн. (а.с. 14-16). Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявою про страхове відшкодування 26.10.2021 року звертався до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» (а.с. 25-27). Проте, останні страхове відшкодування позивачу не сплачено. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відносини між [PERSON] та ПрАТ «СК «Глобал Гарант», яким було застраховано автомобіль Skoda Superb д.н.з. [NUMBER] , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону №1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, враховуючи ліміт відповідальності страховика. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Отже, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Верховний Суд в постанові від 28.02.2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Згідно п. 34.2, п. 34.2 ст. 34 Закону №1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Отже, із врахуванням вищенаведених обставин, надавши оцінку письмовим доказам у справі, суд вважає обґрунтованим виходити з даних, встановлених у звіті вих. № 18503/1 від 25.09.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного СОД - ФОП [PERSON] ,через що вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Відповідачами не спростовано останній належними та допустимими доказами. Таким чином, підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Глобал Гарант»на користь позивача вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 30 385,67 грн. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Враховуючи, що [PERSON] як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), необхідно стягнути з нього на користь позивача різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) і розміром вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні у розмірі 11 916,43 грн. (42 302,10 грн. - 30 385,67 грн.). Щодо стягнення моральної шкоди. За правилами ч. ч. 1, 2 ст.1167 ЦК України відшкодуванню підлягає і моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі Постанова від 31.03.1995 року) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року). Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28.05.1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Між тим, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Суд вважає, що діями відповідача були заподіяні моральні страждання позивачу, а саме, у позивача був порушений звичайний спосіб життя, пов`язаний з експлуатацію автомобіля, він був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід звернути увагу на те, що кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди необхідно задовольнити частково, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант»на користь позивача вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 30 385,67 грн., вартість проведення експертизи у розмірі 1 500,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь позивача різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) і розміром вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 11 916,43 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, визначено цілі оцінки витрат на професійну правничу допомогу: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включно з підготовчою до її розгляду, збиранням доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються за договором і на підставі доказів щодо обсязі наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості; розмір компенсації витрат адвоката встановлюється договором про надання правничої допомоги на підставі доказів; сума компенсації визначається за детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і витрат, необхідних для надання правничої допомоги; заявлені витрати на адвоката мають бути співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому силі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано: договір про надання правової допомоги № 26/09/23-АП від 26.09.2023 року з додатком № 1, згідно якого вартість правової допомоги становить 10% від розміру отриманого відшкодування, які сплачуються виключного після отримання замовником коштів; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС № 9406/10, посвідчення адвоката Проц А.В. № 9406/10 від 18.09.2020 року (а.с. 65-68). Пунктом 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також вимога про їх стягнення не суперечить принципу розподілу таких витрат. З огляду на зазначене, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача: з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 188,57 грн.; з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 258,63 грн. (судовий збір сплачено в розмірі 1 073,60 грн., ціна позову 61 916,43 грн., задоволено судом 14 916,43 грн. або 24,09%, таким чином необхідно стягнути судовий збір в розмірі 258,63 грн. (1 073,60*24,09%) грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 491,56 грн. (6 191,64*24,09%). На підставі викладеного та

Outcome: partial