Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

заявник [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеженні його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою - [PERSON] за адресою реєстрації останньої: [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на визначену відстань до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та місця роботи за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб ; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та особистою приватною власністю [PERSON] , а саме особистим автомобілем Toyota Land Cruiser 200, д.р.з. [NUMBER] . В обґрунтування заяви зазначає, що з 07.09.2018 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі в Києво-Святошинському районному суді Київської області перебуває справа за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання з [PERSON] останній систематично підіймав на неї руку, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, через що остання кілька разів викликала швидку допомогу та поліцію, що фіксували вказані обставини, зокрема за аналогічними обставинами 19.02.2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 173-2 КУпАП. Постійні систематичні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву їх відносин, втім останній все рівно не залишає її в спокої, весь час переслідує, ходить за нею на роботу та пише гнівні смс-повідомлення з нецензурною лайкою. 18.06.2024 ввечері [PERSON] в черговий раз почав ображати заявницю, штовхнув та побив. Також того ж вечора він побив і матір заявниці, яка намагалася закрити доньку від нього. Вказані події бачили і її діти, внаслідок чого старший син від попереднього шлюбу [PERSON] викликав поліцію та швидку допомогу. Цього ж дня відносно кривдника [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП. Крім цього за заявою [PERSON] 23.06.2024 внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 122 КК України за фактом заподіяння тілесних ушкоджень 18.06.2024 з боку [PERSON] . Медичним обстеженням зафіксовано побої на тілі заявниці, які завдав [PERSON] , зокрема діагностовано закритий перелом пальця кісті, а отже [PERSON] є особою, яка зазнала домашнього насильства, з огляду на що є необхідність у застосуванні обмежувального припису. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2024 відкрито окреме провадження у справі, призначено судове засідання за участю сторін на 04.07.2024. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2024 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Слободянюк А.В. по справі. 04.07.2024 в судовому засіданні задоволено клопотання заінтересованої особи [PERSON] про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. 05.07.2024 в судовому засідання учасники справи надали свої пояснення, за клопотанням заінтересованої особи, з метою надання додаткових доказів, судовий розгляд відкладено на 08.07.2024. У судових засіданнях заявниця [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві про видачу обмежувального припису. Додатково пояснювала, що протягом сімейного життя із [PERSON] він періодично вдавався до фізичного насильства, потім вибачався, - близько 4 разів вона вибачала та поверталась до чоловіка, думала, що зможе допомогти йому, проте поведінка останнього не змінювалась. Повідомила, що у 2022 року під час сварки [PERSON] зламав їй палець на нозі, тоді працівниками поліції відносно нього також складався протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Повідомила, що після звернення до суду цій справі, 04.07.2024- після судового засідання, її чоловік знов вдався до фізичного насильства: коли заявник приїхала разом із своїми малолітніми дітьми до клініки (для того, щоб зняти гіпс з руки через неправильне його накладання), заявницю там зустрів [PERSON] , який заблокувавши її автомобіль, почав сваритись, штовхати, бити, розбив її мобільний телефон, дуже налякав дітей, які довго не могли заспокоїтись. Після того, як приїхала поліція, вимагав, щоб і на неї було складено відповідний протокол, та вже пізніше запропонував заявниці забрати свою заяву із поліції в обмін на те, що він забере свою заяву. У судовому засіданні продемонструвала суду синці на руках та нозі, на підборідді, пояснивши, що вони були нанесені чоловіком вже між судовими засіданнями у цій справі. Також розповіла, що 05.07.2024 вона на мобільний телефон отримала повідомлення про те, що за нею відбувається стеження, а з-під її транспортного засобу йшов звуковий сигнал. Після звернення до правоохоронних органів, слідчо-оперативною групою 06.07.2024 було виявлено пристрій відстеження, а на відеозапису парковки біля місця роботи заявниці було зафіксовано, як 28.06.2024 [PERSON] щось розміщує у багажнику автомобіля. Пояснила, що вона дійсно є суддею одного із місцевих судів міста Києва, у цей день чоловік приходив до неї на роботу, приніс дітям фрукти, та, як вбачається, користуючись тим, що її не було біля автомобіля, та в цей час в автомобілі налаштовували систему сигналізації, підклав пристрій для відстежування її місцезнаходження. З приводу спілкування дітей з батьком повідомила, що ніколи не чинила перешкод чоловіку у спілкуванні та вихованні дітей, у період, коли перебуває на роботі, за дітьми доглядає мати заявниці, яка, у випадку задоволення заяви про видачу обмежувального припису, зможе організовувати контакт батька з дітьми. Просила суд задовольнити її заяву, адже вона, як жінка, наразі потребує захисту від держави. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, вибачався перед заявницею. З приводу подій 18.06.2024 пояснював, що того дня він повернувся з дітьми з прогулянки, хотів відвести дітей купатись у надувний басейн, проте заявниця, у якої проявляються періодично психічні розлади, вчинила скандал, ображала пам`ять його померлої матері, він намагався її зупинити, проте заявниця покликала свою матір та сказала бити його сковорідкою. Також коли він намагався вибігти від них у двір, жінки втримували його вдома, заблокувавши двері. Фізичного насильства відносно своєї дружини він не вчиняв, перелом пальця можливо з`явився у заявниці ще під час попереднього шлюбу, а гіпс вона могла собі самовільно накласти у травмпункті. Щодо подій 04.07.2024 біля лікарні повідомив, що він приїхав туди за домовленістю із дружиною, проте вона знову вчинила скандал, виривала дітей, тікала від нього, люди заблокували їй автомобіль. Після того, як автомобіль почав здійснювати рух, він зайшов до салону автомобіля, намагався зупинити її. Звідки у заявниці з`явились синці він не знає, можливо під час того, як дружина переплигувала із заднього сидіння на водійське. Жодних пристроїв у автомобіль дружини не підкладав, лише прийшов на роботу заявниці щоб передати дітям фрукти, та з дозволу людини, яка ремонтувала автомобіль, поклав у багажник ящик з фруктами. Пояснював, що він є діючим адвокатом, та у випадку видачі щодо нього обмежувального припису, заборона у перебуванні у приміщенні суду призведе до обмеження його у професійній діяльності. Крім того, він не зможе брати участь у вихованні дітей, які після того, як заявниця поїхала від нього, проживають разом із нею. Свідок [PERSON] (зі сторони заінтересованої особи) у судовому засіданні показав, що він три місяці живе у домоволодінні у с. Білогородка Бучанського р-ну Київської обл., у якому проживали заявник та заінтересована особа; є робітником, який допомагає [PERSON] по господарству. 18.06.2024 свідок був на дворі, коли [PERSON] , який був із дітьми, повідомив свідку, що заведе дітей у будинок та буде їх купати. Коли [PERSON] зайшов на терасу, його дружина почала кричати, накинулась на нього, била його руками, відштовхувала від дверей, не давала вийти, потім покликала свою матір, яка також била [PERSON] . Свідок, який в цей час був на дворі, допоміг вийти чоловіку з будинку, потім старший син [PERSON] викликав поліцію. Пояснив, що після прибуття наряду поліції у нього - свідка не відбирали пояснення. Також повідомив, що через день заявниця зібрала речі та поїхала з дому; свідок не бачив, чи сама вона вкладала речі у машину, чи хто допомагав їй. Взагалі під час проживання у домоволодінні, свідок не бачив та не чув, щоб [PERSON] якось ображав дружину, погрожував їй. Суд, вислухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Відповідно до п.п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство в будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2018, що вбачається із наданого суду свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 27.09.2018 Голосіївським районним у м. Києва відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві (а.с.5). У шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження дітей серії [NUMBER] від 05.02.2021 та серії [NUMBER] від 19.02.2021, виданих Печерським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.6,7). Як вбачається із наданого суду витягу з реєстру територіальної громади № 2024/004338539 від 30.04.2024 заявник [PERSON] з 26.12.2019 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 675731 від 03 липня 2024 року заінтересована особа [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.10.2020 (а.с. 27). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03.08.2022 у справі № 752/3405/22 у порядку розподілу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнано право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 200, д.р.з. [NUMBER] , за [PERSON] (а.с. 71-75). 01.05.2024 за заявницею [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. [NUMBER] , що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9-11). Як вбачається із відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Київській обл., в інформаційно-аналітичній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» щодо вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] наявна інформація: заявник ЄО № 934 від 19.02.2022 відділення поліції № 4 с. (Каштанівка) Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській обл. (домашнє насильство) - складено адмінпротокол № 423495 від 19.02.2022 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, кривдник [PERSON] , [INFO] ; заявник ЄО № 973 від 19.02.2022 відділення поліції № 4 с. (Каштанівка) Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській обл. (домашнє насильство) - приєднано до іншого ЄО (ЗУ «Про звернення громадян») № 930 від 19.02.2022, кривдник [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, за заявою [PERSON] від 22.06.2024 відділенням поліції № 4 Бучанського РУП ГУНП в Київській обл. було відкрито кримінальне провадження № 12024111390000042 від 23.06.2024 з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 122 КК України. Зокрема, відповідно до зазначеної заяви, 18.06.2024 в с. Білогородка Бучанського р-ну Київської обл. заявниці [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження з боку [PERSON] (ЄО № 3832 від 22.06.2024) (а.с. 32). Так, згідно консультативного висновку ортопеда- травматолога від 29.06.2024 [PERSON] встановлено діагноз: закритий перелом основи о.ф. 5 пальця лівої кисті без значного зміщення (а.с. 31). Відповідно до талона-повідомлення єдиного обліку № 30250 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, 06.07.2024 надійшла заява від [PERSON] про те, що 04.07.2024 за адресою: [ADDRESS] , на вулиці виникла сімейна сварка з чоловіком, який заскочив в авто до потерпілої та побив її, вирвав з рук мобільний телефон та знищив його шляхом розбиття об тротуар; перехожі викликали швидку ( а.с.163) Також, 04.07.2024 зареєстровано в ІТС ІПНП (Журналі ЄО) за № 30219 заяву [PERSON] про нанесення йому тілесних ушкоджень [PERSON] 04.07.2024 за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 06.07.2024 [PERSON] звернувся із заявою до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, де просив його звернення до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 04.07.2024 за № 30219 не розглядати (а.с. 109). Згідно консультативного висновку ортопеда - травматолога від 05.07.2024 [PERSON] діагностовано забої та множинні підшкірні гематоми правого передпліччя та лівого стегна, садно підборіддя (а.с. 153-154). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, за заявою [PERSON] від 06.07.2024 Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12024105090000707 від 06.7.2024 з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 182 КК України. Зокрема, відповідно до зазначеної заяви, до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява [PERSON] про те, що 06.07.2024 за адресою: [ADDRESS] , невстановлена особа порушила недоторканість приватного життя, незаконного збирала і зберігала конфіденційну інформацію про [PERSON] (ЖЄО 280049) (а.с. 156). Зокрема за протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 06 липня 2024 року, [PERSON] 05 липня 2024 року виявила пристрій для відстеження місцезнаходження «Air Tag» у власному автомобілі Toyota Land Cruiser 200, д.р.з. [NUMBER] , за допомогою свого мобільного телефону (а.с.162) Судом також було досліджено у судовому засіданні відео файли, надані заінтересованою особою [PERSON] . На одному з відео, як повідомили учасники справи, зафіксовано як 03.07.2024 двоє малолітніх дітей сторін перебувають у парку розваг, з якими спілкується їх батько; на іншому, датованому 04.07.2024, - заявниця на руках несе дітей, які голосно плачуть та кричать «мама», заявниця просить залишити їх у спокої, заінтересована особа, який йде позаду та знімає, голосно просить дати йому дітей; на третьому відео від 06.07.2024 - заінтересована особа знову знімає на мобільний пристрій, йдучи за заявницею, у той час як остання виходить із будівлі відділу поліції, та питає як вони будуть вирішувати його спілкування з дітьми (а.с. 149). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Левчук проти України» (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19, обмежувальний припис, передбачений вищезазначеним законом, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм кримінального законодавства), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених цим законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Також Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19, звернув увагу щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. У цій справі життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на вільне пересування, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суд має враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заявник надала належні докази, зокрема докази неодноразових звернень до правоохоронних органів, медичну документацію, що підтверджує наявність тілесних пошкоджень у заявниці, у період як спільного проживання з заінтересованою особою, так і після звернення заявниці до суду. При цьому, суд критично відноситься до пояснень заінтересованої особи в частині не здійснення фізичного насильства відносно заявниці, оскільки виявлені в останньої тілесні ушкодження, у період зазначений у коносультативному висновку ортопеда-травматолога від 29.06.2024 та 05.07.2024, їх характер та локалізація, свідчать протилежне, та відповідають обставинам описаним саме заявницею. Суд також критично ставиться до показів свідка [PERSON] , та вважає їх необ`єктивними, оскільки останній є зацікавленою особою, яка перебуває у залежності від [PERSON] - живе та працює у домоволодінні останнього. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що заявником до матеріалів справи додано СМС - повідомлення що несуть образливий характер, принижують честь і гідність адресата, проте які суд не може ідентифікувати, та однозначно стверджувати що вони надіслані заінтересованою особою. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Отже, враховуючи наявність конфліктної ситуації між заявницею та заінтересованою особою, наявність дій якої свідчать про можливість [PERSON] переслідувати у майбутньому заявницю, суд дійшов висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис відносно [PERSON] , оскільки заявниця, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків, потребує захисту у порядку, передбаченому законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявника психологічного та фізичного насильства. Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки [PERSON] та його вплив на заявницю, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , суд вважає, що такі втручання в особисті права [PERSON] , як заборона перебувати в місці спільного перебування з постраждалою особою за адресою її реєстрації; наближатись ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця її проживання (перебування); заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, на строк 6 місяців, є пропорційним, доречним та відповідає меті його застосування, та водночас забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення заяви в частині заборони наближатись [PERSON] на визначену відстань до місця роботи заявниці за адресою: [ADDRESS] , з наступних підстав. Як встановлено судом, заінтересованій особі [PERSON] 21.08.2018 Радою адвокатів Київської області видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 105), до матеріалів справи заінтересованою особою додано ордер на надання правничої (правової) допомоги у Солом`янському районному суді міста Києва (а.с. 106). Отже, на думку суду, встановлення обмеження права [PERSON] наближатись до місця роботи заявниці може призвести до порушення його права на працю, однак встановлення заборони заінтересованій особі розшукувати, спілкуватись із заявницею, та встановлення обов`язку усунути перешкоди у користуванні автомобілем заявниці забезпечить ефективний та дієвий спосіб запобіганню домашньому насильстві відносно заявниці. Відповідно до частини першої статті 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 350-7 Цивільного процесуального кодексу України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial