Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа: [PERSON] - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва про стягнення безпідставно набутого майна. Позов мотивує тим, що 21.01.2020\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було видано\~виконавчий напис\~№ 1754 про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти га користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» в розмірі 38689,59 грн. 30.12.2021 року постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва\~Жданович Вікторії\~Михайлівни на\~підставі виконавчого\~напису №\~1754 від 21.01.2020 було відкрито виконавче провадження № 68025684, в рамках якого з позивача на користь відповідача було стягнуто 11\~672,30 грн. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.11.2023 року, яке набрало законної, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає до виконання. Вказує, що у зв`язку з вищевикладеним, з нього безпідставно були стягнуті грошові кошти. Окрім цього, зазначає, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержавних чи збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних під простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Тому, на його думку, оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами"на його користь 11\~672, 30 грн. заборгованості, 140,92 грн. збитків від інфляції, 294,51 грн. 3% річних та судовий збір. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2024 року у справі було відкрито провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 01.03.2024 року до суду від представника відповідача надходив відзив, у якому просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказали, що кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження, неможливо вважати безпідставно набутими. Підставою виникнення права на стягнення грошових коштів є кредитний договір, на підставі якого було видано виконавчий напис нотаріуса. Питання щодо чинності (дійсності) вказаного договору, в тому числі ав судовому порядку, не вирішувалось. Оскільки між стороами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторони у судове засідання по справі не викликались. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, 21.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було видано виконавчий напис № 1754, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", місцезнаходження: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха, будинок 9А, офіс 203, код платника податків годно з ЄДРПОУ 35017877, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35625014, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20 (двадцятого) січня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35945570, на підставі Договору факторингу відступлено право вимоги № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 (десятого) жовтня 2016 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк», код платника податків згідно з ЄРДПОУ 23494714, на підставі Договору факторингу відступлено право вимоги за Кредитним договором № 500300133 від 23 (двадцять третього) серпня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] , за період з 08.10.2016 року по 21.01.2020 року включно, суму у розмірі: 16321 (шістнадцять тисяч триста двадцять одна) гривня 37 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 7368 (сім тисяч триста шістдесят вісім) гривень 22 копійки - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 14850 (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму в розмірі 38689,59 грн. 30.12.2021 постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва\~Жданович Вікторії\~Михайлівни на\~підставі виконавчого\~напису №\~1754 від 21.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 68025684, Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.11.2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1754 від 21.01.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" (код ЄРДПОУ 35017877) суми в розмірі 38689,59 грн. Вказане рішення набрало законної сили 28.12.2023 року. Як вбачається з виписки по рахуну [NUMBER] в межах виконавчого провадження №68025684 з позивача [PERSON] було стягнуто 2\~167,44 грн. Крім того, згідно виписки по рахуну [NUMBER] в межах виконавчого провадження №68025684 з позивача [PERSON] було стягнуто 9\~504,86 грн. З наеденого вбачається, що в межах виконавчого провадження №68025684 з позивача [PERSON] всього було стягнуто 11\~672,30 грн. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. За змістом постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №910/1531/18, якщо правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Позивач звернувся до суду з вимогою про повернення безпідставно стягнутих з нього сум заборгованості за виконавчим написом, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі №910/3395/19, від 23.04.2019р. у справі №918/47/18, від 01.04.2019р. у справі №904/2444/18. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача власне суми основного боргу в розмірі 11\~672,30 грн., які перераховані ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судовим рішенням, яке набрало законної сили, таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.09.2023 по 08.02.2024, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що: наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч.37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч.41). Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України. Таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, з наведеного позивачем розрахунку, а також наведених доводів у позовній заяві, неможливо встановити підстав обчислення інфляційних втрат та 3% річних саме за період з 15.09.2023 по 08.02.2024. Тобто позивачем не наведено обгрунтування проведення розрахунку саме у даний період. За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 15.09.2023 по 08.02.2024. Разом з тим, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в сумі - 11 672,30. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 96,40%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1167,59 гривень.

Outcome: partial