Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

28.05.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Армапром» та просила визнати трудові відносини між нею та відповідачем припиненими з 5 березня 2024 року, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу через необхідність здійснювати постійний сторонній догляд за дитиною з інвалідністю [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що вона працювала в ПрАТ «Армапром» інженером виробничо-диспетчерського управління. [INFO] в неї народився син [PERSON] . З травня 2019 року вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. 07.03.2023 року нею було отримано довідку № 180-1/0 КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради, згідно якої її син [PERSON] з 02.03.2023 року перебуває на диспансерному обліку та мас статус « дитина - інвалід», в даній довідці зазначено потреба дитини інваліда в домашньому догляді. На підставі цього, згідно наказу № 012/ос від 13.03.2023 року по ПрАТ « Армапром» їй, інженеру виробничо-диспетчерського управління продовжено термін декретної відпустки по догляду за дитиною до 5 річного віку з 13.03.2023 року по 12.03.2024 року. У зв`язку з потребою її сина - дитини з інвалідністю у постійному догляді, в неї виникла необхідність розірвати трудовий договір . 05.03.2024 року нею було складено заяву щодо звільнення з посади інженера виробничо-диспетчерського управління за згодою сторін з 05.03.2024 року у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за її сином-дитиною з інвалідністю, підгрупа «А». 05.03.2024 вона прибула за останнім місцем своєї роботи за адресою : м. Миргород Полтавська область, вул. Хорольська.35.,але їй повідомили , що ПрАТ «Армапром» за цією адресою не знаходиться, за вказаною адресою тепер розташовано ТОВ «МАЗ Армапром», де знаходиться ПрАТ «Армапром» їм невідомо. Нею було направлено лист за адресою: [ADDRESS] , цю адресу зазначено у наказі від 13.03.2023 року по ПрАТ «Армапром», а також засобами електронного зв`язку на відому їй електронну пошту, але вказані листи повернулися по причині відсутності адресата за вказаною адресою. На електронний лист також не надійшло ніякої відповіді. З відповіді ТОВ «МАЗ Армапром» вбачається, що підприємство ПрАТ «Армапром» не знаходиться за адресою: \~ \~ \~ \~м.Миргород Полтавська область. вул. Хорольська., 5, місцезнаходження невідоме. Позивач фактично позбавлена можливості припинити трудові відносини, оскільки повністю втратила будь-який зв`язок з ПрАТ «Армапром». Ухвалою суду від 30.05.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судовому засідання позивач свої позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. 09.07.2024 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за ї відсутності, просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив та заперечень проти позову не надав . Згідно із\~ст.\~280\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~відповідача,\~який належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин,\~не подав\~відзив і\~якщо позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до наступних висновків. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , позивач по справі, має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6,13). Згідно копії медичного висновку №18 про дитину інваліда віком до 18 року виданого на ім`я [PERSON] та копій довідок № 10 від 07.03.2023 та №10 від 26.02.2024 року [PERSON] має статус дитина-інвалід та потребує домашнього догляду (а.с.14-16). Згідно копії витягу з наказу №01/ос від 13.03.2023 по ПрАТ «Армапром» [PERSON] інженеру ВДУ продовжено термін декретної відпустки по догляду за дитиною до 5-ти річного віку з 13.03.2023 по 12.03.2024 (а.с.11). 05.03.2024 року [PERSON] на ім`я директора ПрАТ «Армапром» написала заяву, про звільнення її з посади інженера виробничо-диспетчерського управління за згодою сторін з 05.03.2024 року у зв`язку з необхідністю догляду за сином [PERSON] , який має статус дитина з інвалідністю до 18 років, дану заяву було направлено засобами поштового зв`язку 05.03.2024 року, а також направлено на електрону адресу підприємства (а.с. 12, 17-20). Позивач отримала лист від ТОВ «МАЗ «Армапром», в якому останні зазначили, що помилково отримали лист адресований ПрАТ «Армапром» і у зв`язку з тим, що вони не мають жодного відношення до ПрАТ «Армапром», тому повертають лист (а.с.23).Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «АРМАПРОМ» є діючим підприємством, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 27-32). У частинах 1, 2 статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі N 1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі N 1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі N 1-5/2008 вказав на те, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом Законів про Працю України. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Згідно із приписами ч. 1ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, Установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або Уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п. 4 ч.1ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України. Відповідно до частини першої цієї статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Враховуючи дані обставини, те, що трудові обов`язки позивач з відповідачем припинив, що підтверджується поданою заявою, повідомленням, однак відповідачем не прийнято рішення відповідно до вимог діючого трудового законодавства у встановлені строки, відомості до ЄДР не внесені, що вбачає не припинення трудових відносин з відповідачем, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання припиненими трудових відносин підлягають задоволенню. Оскільки сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved