Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Адвокат Черніцький І.Р. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом, в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики грошей від 17 листопада 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т. та зареєстрованим в реєстрі за № 8120, у розмірі: прострочена сума позики 1 352 175,00 грн, що згідно з курсом продажу валюти долар США у АТ КБ «ПриватБанк» еквівалентно 36 300,00 доларів США; 10 процентів річних від простроченої суми позики 152 275,00 грн, що згідно з курсом продажу валюти долар США у АТ КБ «ПриватБанк» еквівалентно 4 087,92 доларів США; вилучити у відповідача або в інших осіб, у яких може знаходитись обладнання, яке є предметом застави, а саме вишивальна машина Тajima ТМСР-V1212F (680*345)S, серійний номер [NUMBER] та передати її позивачу. покликаючись на невиконання останньою взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2023 року справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалами судді від 28 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Задоволено заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вишивальну машину Тajima ТМСР-V1212F (680*345)S, серійний номер [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] . Ухвалами суду від 24 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Позовну заяву [PERSON] про визнання договору застави недійсним поданої до спільного розгляду у справі № 464/4227/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на майно передане в заставу повернуто заявнику. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 24 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі Закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 464/5423/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору застави від 17 листопада 2023 року недійсним. Постановою Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 04 грудня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Учасники справи у судове засідання призначене на 11:00 год 12 липня 2024 року не з`явилися. Представник позивача адвокат Черніцький І.Р. скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач та третя особа у судові засідання повторно не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час і місце проведення такого, причин неявки не повідомили. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Між позивачем та відповідачем, 17 листопада 2021 року укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т. та відповідачу надано кошти у розмірі 969 210,00 грн, що на день нотаріального посвідчення цього договору за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідає еквіваленту 36 300,00 доларів США з розрахунку за один долар США 26 грн 70 коп, терміном до 17 травня 2022 року, з наступними умовами: грошові кошти у розмірі 969 210,00 грн уже передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання та нотаріального посвідчення даного договору, про що позичальник стверджує своїм підписом під даним договором; вказана позика є безвідсотковою; у випадку зміни курсу продажу доларів США ПАТ КБ «ПриватБанк» на день повернення позики чи її частини, порівняно з курсом, який діяв на день укладення даного договору, сума позики в гривневому еквіваленті відповідно пропорційно збільшується або зменшується; сторони домовились, що відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України сума позики, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «ПриватБанк» на день платежу; загальна сума повернутих коштів в гривневому еквіваленті має відповідати сумі 36 300,00 доларів США на день повернення позики; у разі, якщо позичальники своєчасно не повернуть суму позики, вони зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також десять процентів річних від простроченої суми. Верховним Судом у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 361/4822/18 висловлено правову позицію про те, що тлумачення ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити "валютне застереження" у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності "валютного застереження", тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в ч.2 ст.533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), яка не спростована, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням невиконаних відповідачами взятих на себе зобов`язань за договором позики, настання дати повернення суми позики та відсутність доказів повернення позики в повному обсязі відповідно до умов договору та вимог ст.545 ЦК України, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 1 352 175,00 грн, що згідно з курсом продажу валюти долар США у АТ КБ «ПриватБанк» еквівалентно 36 300,00 доларів США, за договором позики (визначається станом час подання позову до суду - 19 червня 2023 року, виходячи з курсу продажу доларів США АТ КБ «ПриватБанк» з розрахунку 37,25 грн за 1 долар США). Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідачів 10 % річних за прострочення зобов`язання за договором позики, суд дійшов наступного. Так за вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом - ст.625 ЦК України. Водночас відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено та такий діє і на даний час. Беручи до уваги наведене, в умовах воєнного стану позичальники (боржники) не несуть відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України, з них не може бути стягнуто інфляційні втрати з 24 лютого 2022 року по червень 2023 року. Вимоги в цій частині не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними. В іншій частині відповідачем розрахунок нарахованих процентів не заперечено та не спростовано, а тому такий береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем 1 125,00 грн, що еквівалентно 30,20 доларів США (визначається станом час подання позову до суду - 19 червня 2023 року, виходячи з курсу продажу доларів США АТ КБ «ПриватБанк» з розрахунку 37,25 грн за 1 долар США). За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами. Вирішуючи позовні вимоги про звернення в рахунок погашення боргу на предмет застави - вишивальної машини TAJIMA TMCP-V1212F (680*345)S, с/н D2С01084 шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням вартості предмета застави в межах процедури виконавчого провадження, вилучення у відповідача або в інших осіб, у яких може знаходитись обладнання, яке є предметом застави: вишивальна машина TAJIMA TMCP-V1212F (680*345)S, с/н D2С01084; суд наголошує, що згідно ст.11 Закону України «Про заставу» заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно. У даному ж випадку в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 27 листопада 2020 року, предметом якого є вишивальна машина TAJIMA TMCP-V1212F (680*345)S, с/н D2С01084, між [PERSON] та [PERSON] , а отже на момент укладення договору застави від 17 листопада 2021 року [PERSON] могла не бути власником (заставодавцем) спірного майна, а тому звернення стягнення на предмет застави в даному випадку є передчасним. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 12 608,51 грн судового збору, (12 071,71 грн пропорційно розміру задоволених вимог та 536,80 грн за подачу заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved