Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

03 червня 2024 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява обґрунтована тим, що між 01.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 102091420, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 8000 грн. строком на 15 днів (з можливістю продовження до 60 днів), а позичальник зобов`язався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 29.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-12/2021-45. Згідно даного договору відбулось відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту за № 102091420 від 01.10.2021, що був укладений між ТОВ «МІЛОАН»» та [PERSON] . У свою чергу, 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 відступило позивачу право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 102091420. Відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконує і станом на 10.04.2024 має заборгованість у загальному розмірі 58360 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8000 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 50360 грн.. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вищенаведеному розмірі та понесені ним судові витрати у справі. Ухвалою суду від 06 червня 2024 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлений судом про справу, оскільки 11.06.2024 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також позовну заяву з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відправлення. Заяв по суті справи, в тому числі відзиву на позовну заяву, від сторін не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 102091420, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 грн., строком на 15 днів з 11.06.2023 та зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 1.70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (2040 грн.) , а також 1520 грн. комісії за надання кредиту за ставкою 19% від суми кредиту, що становить 1520 грн. В разі прострочення позичальником зобов`язання з повернення кредиту передбачено застосування процентної ставки в розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (п.п.1.6, 4.2.). Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена можливість позичальника збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами. Зазначений договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором (п. 6 кредитного договору). Зокрема, відповідачем договір підписано 01.10.2021 одноразовим ідентифікатором F12140, відправленим йому на мобільний телефон [NUMBER] . Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на картковий рахунок. Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору. Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «МІЛОАН» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «МІЛОАН» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «МІЛОАН» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «МІЛОАН» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору). За змістом п. 6.3 договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «МІЛОАН» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «МІЛОАН», що розміщені на веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «МІЛОАН» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «МІЛОАН», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «МІЛОАН», що розміщені на веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «МІЛОАН» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Згідно із пунктом 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким до сплати станом на 16.10.201 підлягає 11560 грн., з яких 8000 грн. сума кредиту, 2040 грн. проценти за користування кредитом, 1520 грн. комісія за надання кредиту (а.с.10 зв). Додатком № 2 до договору є паспорт споживчого кредиту № 102091420 (а.с.118), в п.3 якого зазначена інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 8000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку системи VISA [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням 33208163 від 01.10.2021 (а.с.13зв). Відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконав. 29.12.2022 між ТОВ «МІЛОАН» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу № 29-12/2021-15 (а.с.17-19). Згідно даного договору відбулось відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 102091420 від 01.10.2021, що був укладений між ТОВ «МІЛОВАН» та [PERSON] . Даний факт підтверджується платіжним дорученням від 30.12.2021 про сплату 16470008,45 грн. в якості оплати за відступлення права грошової вимоги, актами приймання-передавання реєстру боржників від 29.12.2021, реєстром боржників від 29.12.2021 в якому під порядковим номером значиться боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитний договір 102091420 від 01.10.2021, загальна сума заборгованості 35560 (а.с. 19-22). У свою чергу, 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 відступило позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 102091420 (а.с.23-25). Даний факт підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 10.03.2023 та реєстром боржників в якому під порядковим № 23509 значиться боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитний договір 102091420 від 01.10.2021, загальна сума заборгованості 58360 грн. (а.с.26-29). З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконав і станом на 10.03.2023 у нього утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 58360 грн., з яких 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 50360 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги відповідачу (а.с.14-16). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за результатами дослідження та оцінки доказів у справі, суд вважає, що позивач отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в грошовому зобов`язанні, зазначені в договорі про надання споживчого кредиту № 102091420 від 01.10.2021. Відповідно до розрахунку позивача станом на 10.05.2024 відповідач має перед ним кредитну заборгованість в розмірі 58360 грн., з яких 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 50360 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги відповідачу (а.с.14-16). Наведений розрахунок заборгованості суд вважає належним та допустимим доказом по даній справі із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц, які підлягають застосуванню судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно платіжної інструкції № 0436780091 від 27.05.2024 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у вищевказаному розмірі. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача понесених судових витрат на правочинну допомогу в розмірі 13000 грн., суд приходить до наступного висновку Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц. Між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено Договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с.33-34). Згідно з п. 2.1 даного договору Адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги. Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п. 4.1.) Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром Адвокатського Об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5). З огляду на Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів № 3-01/2023 від 03.01.2023 ціна роботи може бути фіксованою та погодинною (а.с. 34-35). Згідно з витягом з «Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року» який сформований 03 квітня 2024 року в м. Києві та підписаний сторонами Договору, на підставі заявки про надання правових послуг № 775 відповідач [PERSON] , договір № 102091420, за надання усної консультації з вивченням документів тривалістю дві години підлягає сплаті 4000 грн. (по 2000 грн. за годину), за підготовку пропозицій (тривалість не вказана) підлягає сплаті 1000 грн., за складання позовної заяви, що тривало 4 години підлягає сплаті 12000 грн. (по 3000 грн. за годину) (а.с.37). Натомість долучена до матеріалів справи заявка про надання юридичної допомоги № 775 (відповідач [PERSON] ) датована 26 квітня 2024 року (а.с.48). Тобто, з даних документів вбачається, що акт про надання юридичної допомоги був складений Адвокатським об`єднанням ще за 23 дні до дня звернення до нього Клієнта із заявкою № 775 про надання певних юридичних послуг. При цьому у графі 2 самого акту вже мається посилання на відповідний номер заявки. З огляду на викладене та те, що відповідно до п. 2.1 Договору про надання правової допомоги зобов`язання з надання Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги Клієнту виникають саме на підставі відповідної заявки Клієнта, а не раніше, суд не може вважати належним доказом витяг з Акту № 3 про надання юридичної допомоги, що складений майже за місяць до дати подання відповідної заявки. Крім того, надана позивачем платіжна інструкція № 0433380000 від 10травня 2024 року про сплату ТОВ «Коллект Центр» АО «Лігал Ассістанс» 68000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 не містить жодних даних про те за якими саме заявками чи актами виконаних робіт була перерахована дана суму, прізвищ відповідачів чи номерів відповідних кредитних договорів, а зважаючи на те, що вказана у платіжній інструкції сума 68000 грн. явно не відповідає сумі 17000 грн., що вказана у заявці № 775, яка стосується відповідача [PERSON] , суд також не може вважати даний документ належним доказом оплати позивачем вартості наданої у даній справ правничої допомоги З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних доказів щодо обґрунтування розміру понесених ним судових витрат за надання професійної правничої допомоги в заявленій ним сумі 17000 грн., а отже його вимоги в цій частині (які не є позовними) задоволенню не підлягають за недоведеністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved