Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

27 червня 2024 року, представник [PERSON] адвокат Приймачук С. звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд встановити юридичний факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2013 року по 27 квітня 2017 року заявниці [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , що потрібно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна у виді 345/1000 частин нежитлової будівлі - корпусу ливарного цеху за адресою : [ADDRESS] , яке було придбано нею та [PERSON] в період їхнього спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (фактичних шлюбних відносин) за спільні кошти. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Від представника заявниці до суду надійшло письмове клопотання, в якому він просив суд, задовольнити заяву та розглянути справу за його відсутності (а.с. 74,80). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується корінцем Кур?єрської служби доставки, врученого [PERSON] особисто під підпис, разом зі всіма матеріалами справи (додатками) та ухвалою суду, причини неявки суду не повідомила, заяви про слухання справи за її відсутності, письмових пояснень, заперечень до суду не надіслала (а.с. 79). Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, особисто під підпис, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності, письмових пояснень, заперечень до суду не надіслав (а.с. 78). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, суд дійшов наступних висновків. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч. 2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів ст. 318 ЦПК України - у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню - не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов?язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов?язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об?єктивності з?ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв?язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об?єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов?язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід?ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Статтею 3 СК України визначено, що сім?я є первинним та основним осередком суспільства. Сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Членів сім?ї пов?язують взаємні права та обов?язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім?ї. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Суд зауважує, що сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб?єктів, об?єктів і змісту (прав та обов?язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов?язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім?єю - поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім?єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач. Встановлення факту проживання однією сім?єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених Главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц. Суд звертає увагу на те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). При цьому слід також врахувати, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у справі № 712/7830/16-ц від 05.02.2020 р. факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов?язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що заявниця [PERSON] та [PERSON] познайомились в м. Одесі в середині 2012 р., після чого між ними зав`язалися дружні відносини, які згодом переросли у більш тісні інтимні стосунки, та після 6 місяців знайомства [PERSON] та [PERSON] на початку 2013 року стали проживати разом, однією сім?єю за адресою: [ADDRESS] , де разом з ними проживала донька [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] [INFO] , батька якої - [PERSON] було позбавлено батьківських прав на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.09.2011р. у справі № 2-1456 (а.с. 25-28). При чому, [PERSON] з самого початку знайомства з [PERSON] добре ставився до її доньки [PERSON] , а після початку спільного проживання і в подальшому, поводив себе як її батько, проводивши з [PERSON] спільно час, як вдвох так і разом з [PERSON] , відвозив та забирав [PERSON] зі школи, на розвивальні гуртки, займався її вихованням та освітою, надавав допомогу у її матеріальному забезпеченні, тощо. Згодом у [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом однією сім?єю без реєстрації шлюбу, народилася донька: [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.08.2014 р., в якому батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 17). В зв`язку з тим, що у [PERSON] та [PERSON] були спільні плани на майбутнє та наявність обопільного бажання жити в приватному будинку, ними за спільні кошти було побудовано будинок в [ADDRESS] та після завершення будівництва у 2015 році [PERSON] та [PERSON] разом з двома доньками переїхали жити до будинку. Постійно проживаючи у вищевказаному будинку разом, однією сім?єю з трьома доньками, як одна сім`я, [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, здійснювали обслуговування будинку, вели спільний бюджет, організовували спільні свята, їздили до батьків чоловіка. В подальшому, у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2015 р., батьком якої вказаний [PERSON] (а.с. 15). Крім того, [PERSON] та [PERSON] , як під час її першої та другої вагітності (друга половина 2013 - 2015) приїжджали до батьків [PERSON] , які проживали в с. Макарів, Бучанського району Київської області, де до сьогодні проживає мати [PERSON] - [PERSON] (заінтересована особа). Те, що [PERSON] вважав [PERSON] своєю дружиною підтверджується й письмовими доказами, зокрема, укладеними ним 04.11.2015 р. - 8 договорами купівлі-продажу, посвідчені [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 32-63). У пунктах 9.4. договорів, зміст яких є ідентичним, зазначено, що продавець [PERSON] стверджує, що на момент укладення та підписання договору, він не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , яка надала свою письмову згоду, посвідчену 04.11.2015 приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В. за реєстром № 1013. У цей же день 04.11.2015 р., у того ж приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. - [PERSON] та [PERSON] за спільні сімейні кошти було придбано 345/1000 частин нежитлової будівлі - корпуса ливарного цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було посвідчено 04.11.2015 Апатенко М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційний номер 1315 (а.с. 64-67). Поряд з цим у договорі купівлі-продажу щодо придбання нерухомого майна, який посвідчувався нотаріусом після договорів купівлі-продажу щодо продажу майна [PERSON] , не зазначено інформації щодо придбання майна [PERSON] в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] 22 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Малиновським районним у м. Одесі відділом актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис № 748. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.04.2017 р. (а.с. 14). В подальшому, заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.05.2020 р., яке набрало законної сили 29.06.2020 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 19-22). 27 квітня 2024 [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 3506, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.04.2024 р. (а.с. 23). 30 квітня 2024 приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. була заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В зв`язку з тим, що 345/1000 частин нежитлової будівлі - корпусу ливарного цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було придбано [PERSON] в період фактичних шлюбних відносин, тобто проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , що підтверджується вищевикладеними обставинами, заявниця має намір звернутись до приватного нотаріуса, яким заведена спадкова справа з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, яким є вищезазначене нерухоме майно. Проте, враховуючи, що станом на час придбання цього майна [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вказана обставина виключає можливість надання нотаріусу документів, що засвідчують факт належності майна подружжя, тому заявниця звернулася до суду з цією заявою про встановлення відповідного юридичного факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2013 року по [INFO] - [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у справі № 712/7830/16-ц від 05.02.2020 факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Враховуючи викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги усталені відносини, що притаманні подружжю [PERSON] та [PERSON] (спільне проживання, спільні витрати на придбання нерухомого майна в інтересах сім?ї, спільний бюджет та побут, спільні сімейні кошти, спільні діти, спільне проводження свят та відпочинку, наявності між сторонами взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю), а також норми законодавства, наведеного вище, суд вважає, що існують підстави для встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2013 року по [INFO] - [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , а тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з урахуванням відсутності спору про право з боку заінтересованої особи [PERSON] .

Outcome: approved