Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

11 січня 2021 року [PERSON] - представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29 вересня 2015 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 12 листопада 2020 року утворилася заборгованість в сумі 31 127, 95 грн, з яких: 24 945, 39 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 16 002, 43 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 8942, 96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1195, 83 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4986, 73 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0, 00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0, 00 грн - нарахована пеня; 0, 00 грн - нараховано комісії. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н 29 вересня 2015 року в розмірі 31 127, 95 грн та судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Фанди О.А. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Фанди О.А. від 02 лютого 2021 року вищевказана цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості, направлена за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 вересня 2015 року за тілом кредиту в розмірі 24 945 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн 39 коп., яка складається з: 16 002 (шістнадцять тисяч дві) грн 43 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 8 942 (вісім тисяч дев`ятсот сорок дві) грн 96 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. 18 жовтня 2022 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про перегляд заочного рішення від 16 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 19 жовтня 2022 року цивільна справа № 641/62/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості витребувана з канцелярію суду. Матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Яковлевої В.М. 21 жовтня 2022 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року прийнято до свого провадження заяву представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено розгляд заяви про перегляд заочного рішення в судовому засіданні, повідомлено сторін по справі по дату, час та місце проведення судового засідання. Заява про перегляд заочного рішення обґрунтована тим, що відповідач не приймала участь у справі, судових повісток про судові засідання та рішення суду не отримувала. Судовий розгляд було проведено без її участі. 14 серпня 2022 року адвокатом Ястребовою Є.Б. в Єдиному реєстрі судових рішень було виявлено заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2021 року у цивільній справі № 641/62/21. 09 вересня 2022 року на електронну адресу представника відповідача надійшло заочне рішення по вищевказаній справі. 13 жовтня 2022 року матеріали справи надійшли до електронного суду та представник з ними ознайомилась. Разом з тим, зазначила, що відповідач не розписувалась у рекомендованому повідомленні, яке міститься в матеріалах справи, та яке нібито вручене їй особисто 05 липня 2021 року на судове засідання, яке призначено на 01 липня 2021 року, підпис не належить відповідачу. При цьому зазначила, що оскільки відповідач не знала про розгляд справи, то відповідно не могла повідомити свої дані, адресу проживання, направити відзив на позовну заяву. В електронному суді не зареєстрована, на електронну адресу їй також процесуальні документи не надходили. Також просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2022 року заяву представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року задоволено. Поновлено пропущений строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду. Заочне рішення від 16 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274 279 ЦПК України, з викликом сторін. Призначено судове засідання у справі. У задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про допит у якості свідка [PERSON] відмовлено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2023 року клопотання представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про допит у якості свідка [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] , задоволено. Клопотання представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про долучення доказу задоволено. Долучено до матеріалів справи відповідь від 29 березня 2021 року магазину Vodafon про заміну сім-карти відповідачем. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 травня 2023 року в задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про витребування доказів відмовлено. Клопотання представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про долучення доказів задоволено. Долучено до матеріалів справи такі докази: 1. копію висновку службової перевірки АТ КБ "Приватбанк" № 2АКБ-2023/1-6869411 від 28 березня 2023 року; 2. копію листа № 20230330/1715 від 30 березня 2023 року АТ КБ "Приватбанк" з викладеною правовою позицією на виконання ухвали від 20 лютого 2023 року Дзержинського районного суду м. Харкова про витребування доказів у справі № 638/3305/21; 3. історію авторизацій у застосунку рrivat 24 з номеру [NUMBER] за період з 02 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року; 4. копію квитанції № 58587360 про купівлю криптовалюти на суму 12500 грн; 5. копію квитанції № 58586869 про купівлю криптовалюти на суму 11500 грн; 6. копію платіжної інструкції від 03 квітня 2020 року про переведення коштів з картки [PERSON] на картку [PERSON] ; 7. скріншот листа від 03 квітня 2020 року АТ КБ "Приватбанк" на електронну адресу [PERSON] про блокування картки після сумнівної операції. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 року клопотання адвоката Ястребової Є.Б. про про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідка [PERSON] в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва задоволено. Судове засідання ухвалено провести в приміщенні суду у дистанційному судовому провадженні у режимі відеоконференції між Дзержинським районним судом м. Харкова та Оболонським районним судом м. Києва. Доручено Оболонському районниму суду м. Києва перевірити явку та встановити особу учасника, вручити для підпису текст присяги свідка, пам`ятку про права та обов`язки свідка, відібрати розписку про вручення пам`ятки про права та обов`язки свідка [PERSON] , які невідкладно направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для приєднання до матеріалів цивільної справи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року клопотання адвоката Ястребової Є.Б. про про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідка [PERSON] в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва задоволено. Судове засідання ухвалено провести в приміщенні суду у дистанційному судовому провадженні у режимі відеоконференції між Дзержинським районним судом м. Харкова та Оболонським районним судом м. Києва. Доручено Оболонському районниму суду м. Києва перевірити явку та встановити особу учасника, вручити для підпису текст присяги свідка, пам`ятку про права та обов`язки свідка, відібрати розписку про вручення пам`ятки про права та обов`язки свідка [PERSON] , які невідкладно направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для приєднання до матеріалів цивільної справи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року у задоволенні клопотання адвоката Ястребової Є.Б. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідка [PERSON] в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва відмовлено, з огляду на недотримання адвокатом Ястребовою Є.Б. процесуального строку, протягом якого може бути подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що, у свою чергу, унеможливлює своєчасне бронювання майданчику для проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року клопотання адвоката Ястребової Є.Б. про про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідка [PERSON] в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва задоволено. Судове засідання ухвалено провести в приміщенні суду у дистанційному судовому провадженні у режимі відеоконференції між Дзержинським районним судом м. Харкова та Оболонським районним судом м. Києва. Доручено Оболонському районниму суду м. Києва перевірити явку та встановити особу учасника, вручити для підпису текст присяги свідка, пам`ятку про права та обов`язки свідка, відібрати розписку про вручення пам`ятки про права та обов`язки свідка [PERSON] , які невідкладно направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для приєднання до матеріалів цивільної справи. 18 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» адвокатом Ястребовою Є.Б. подано клопотання про відмову від виклику свідка, вікладення судового засідання. Клопотання мотивовано тим, що 14 лютого 2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова у складі головуючого судді Щепіхіної В.В. ухвалено рішення у справі № 638/3305/21 за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання кредитного договору припиненим. Позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору припиненим- задоволено. Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором, укладеним 29.09.2015 між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк». 06 лютого 2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова у складі головуючого судді Яковлевої В.М. задоволено клопотання про виклик у судове засідання для надання свідчень у справі № 641/62/21 [PERSON] .. З огляду на те, що Дзержинським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 638/3305/21 встановлено низку обставин, перевірено низку доказів на достатність та допустимість, що мають вагоме значення для цивільної справи № 641/62/21, потреба у виклику свідка [PERSON] на сьогодні відпала. У цивільній справі № 638/3305/21 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу. На сьогодні апеляційний розгляд ще не відбувся, тому, на думку сторони відповідача, є підстави для відкладення судового розгляду у справі № 641/62/21. 26 червня 2024 року через систему «Електронний суд» адвокатом Ястребовою Є.Б. знову подано клопотання про виклик свідка [PERSON] та про забезпечення участі свідка в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою суду від 02 липня 2024 року прийнято відмову від виклику свідка, та відмовлено в здоволенні клопотання про виклик свідка [PERSON] , зважаючи на подання клопотання про відмову від виклику свідка та у зв`язку із пропуском процесуального строку на його подання, при цьому питання про поновлення строку заявником не ставилось. Долучено до матеріалів цивільної справи № 641/62/21 постанову від 28 травня 2024 року Харківського апеляційного суду у справі 638/3305/21. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Ястребова Є.Б. у судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 вересня 2015 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписання заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 вересня 2015 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 31 127, 95 грн станом на 12 листопада 2020 року. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 вересня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11Закону України від 12травня 1991року №1023-XII«Прозахист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] . АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023 -XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19). Відповідно до розрахунку заборгованості та виписці по договору відповідача перед позивачем за тілом кредиту складає 24 945, 39 грн, що є сукупною вартістю тіла кредиту, в тому числі - 16 002, 43 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 8 942,96 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, які є складовими його частинами, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року позов [PERSON] задоволено. Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором, укладеним 29 вересня 2015 року між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»). Стягнуто з - АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2024 року відмовлено [PERSON] у прийнятті додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Постаново Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором. Постанова та рішення суду набрали законної сили. В рамках цивільної справи № 638/3305/21 судом було встановлено наступні обставини. 29 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету - заяву №б/н, за умовами якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 65 том 1). На підставі кредитного договору [PERSON] 30 липня 2015 року видано картку з номером [NUMBER] з терміном дії до липня 2019 року; 05 липня 2019 року - картку з номером [NUMBER] з терміном дії до лютого 2023 року. 09 квітня 2016 року встановлено кредитний ліміт 2000,00 грн, який 05 липня 2017 року збільшено до 25 000,00 грн, що підтверджується довідками банку (а.с. 66-67 том 1). У березні 2020 року [PERSON] втрачено мобільний телефон. Вона звернулась до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» за заміною сім-картки з абонентським номером [NUMBER] , яка була здійснена 12 березня 2020 року в магазині за адресою: [ADDRESS] , як вбачається з відповіді провідного фахівця з організації майнової та особистої безпеки Департаменту безпеки Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» від 12 березня 2021 року GD-21-03300, наданої на запит адвоката Ястребової Є.Б. (а. с. 86 том 1). Із виписки з банківського рахунку вбачається, що за період з 01 березня 2020 року по 01 лютого 2021 року [PERSON] користувалась кредитними коштами (картка № [NUMBER] ). 03 квітня 2020 року здійснені наступні банківські операції: переказ з картки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» через додаток «Приват24», відправник: [PERSON] , на суму 25 000,00 грн, залишок після операції 8,91 грн; переказ на картку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк`через додаток «Приват24», одержувач: [PERSON] . Коментар до платежу: Номер транзакції / повідомлення: L58586869BYVPX1; на суму 11 959,64 грн (комісія 459,64 грн), залишок після операції -11950,73грн; переказ на картку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» через додаток «Приват24», на суму 1,04 грн (комісія 0,04 грн), залишок після операції - 1 1591,77 грн; переказ зі своєї картки на суму 12 939,38 грн (комісія 439,38 грн), залишок після операції -24 891,15 грн (а. с. 69 том 1). З виписки з банківського рахункуна ім`я чоловіка позивачки [PERSON] вбачається, що ним 12 березня 2020 року здійснений перший платіж у розмірі 3749,75 грн за покупку на суму 14 999,00 грн в торгівельній мережі «Фокстрот» м. Харків. Також, 03 квітня 2020 року з картки [PERSON] ( [NUMBER] )здійснений переказ на картку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк`через додаток «Приват24», одержувач: [PERSON] , на суму 25 000,00 грн (а.с. 136, 138 том 1). Таким чином, 03 квітня 2020 року рахунок позивачкиспочатку був поповнений шляхом зарахування на картковий рахунок суми 25 000,00 грн від її чоловіка [PERSON] , а в подальшому відбулось три платіжних перекази, два з яких - на користь [PERSON] , що підтверджується копіями наданих ним квитанцій (а.с. 25-27 том 2). В матеріалах справи міститься роздруківка телефонної розмови: «Інформація щодо звернення клієнта до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на безкоштовну гарячу лінію банку 3700 03 квітня 2020 року», надана банком, відповідно до якої розмова [PERSON] з співробітником банку розпочалась 03 квітня 2020 року о 23:06 з повідомлення позивачки, що в неї тільки що вкрали кошти на суму 25 000,00 грн з її карткового рахунку після поповнення рахунку її чоловіком. Співробітник банку 03 квітня 2020 року запропонував подати заявку на шахрайство та попередив, що картка буде заблокована, на що [PERSON] погодилась. О 23:09 співробітник повідомив, що картка заблокована, ініційована перевірка та рекомендував звернутися до поліції (а.с. 68 том 1). Картку [PERSON] 03 квітня 2020 року заблоковано банком (а. с. 42 том 2). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12020220480001563 від 22 квітня 2020 року вбачається, що за заявою [PERSON] 21 квітня 2020 року до реєстру внесені відомості про те, що невстановлена особа 03 квітня 2020 року шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у розмірі 25 000,00 грн з банківського рахунку Акціонерного товариства Комерційний банк«ПриватБанк» (а.с. 28 том 1). [PERSON] звернулась до відділення банку з заявою від 24 квітня 2020 року щодо повернення їй безпідставно списаних коштів у розмірі 25 001,00 грн, на яку банк надав відповідь від12 травня 2020 року №20.1.0.0.0/7-200506/7608 про відмову у поверненні грошових коштів, зазначаючи, що переказ грошей був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів «INTERNETBANKING«Приват24», вхід до якого був здійснений під авторизацією [PERSON] (а. с. 17 том 1, а.с. 63-65 том 2). З наданого банком висновку за результатами службової перевірки за фактом здійснення переказу грошових коштів з картки № [NUMBER] клієнта [PERSON] , складеного головним спеціалістом з захисту електронних платежів та послуг [PERSON] вбачається, що за результатами перевірки встановлено: 03 квітня 2020 рокубуло здійснено множинні входи з використанням «imei: [NUMBER]». При цьому, згідно геопозиції входи здійснені з міста Дніпро, та було здійснено два входи з використанням «imei: [NUMBER]». При цьому, згідно геопозиції входи здійснені з міста Харкова. Спеціалістом банку встановлено, що 03 квітня 2020 року з картки № [NUMBER] клієнта [PERSON] переказано грошові кошти в сумі 24 899,02 грн (з них комісія банку899,02 грн). За даним фактом клієнт 03 квітня 2020 року звернулася до клієнтської підтримки через«чат - онлайн». За зверненням клієнта було зареєстровано заявку в канал БОК № [NUMBER], яка відпрацьовувалася напрямком NPS. Співробітники NPS зв`язалися з отримувачемгрошових коштів [PERSON] , який повідомив, що проводив обмін криптовалюти, в підтвердження чого надав квитанцію з криптобіржі. Також встановлено, що переказ в сумі 12 562,50 грнз карти [PERSON] було здійснено на картку банку «Монобанк» № [NUMBER] , яка належить тому самому отримувачу, і по ній також було проведено обмін криптовалюти. Також напрямком NFS, виходячи з логу входів клієнта в «Приват24» було зроблено висновок, що зміни паролю до акаунту «Приват24» не було.Службою безпеки було додатково встановлено контакт з отримувачем грошових коштів [PERSON] , який повідомив, про дійсно в першій половині 2020 року займався купівлею - продажем крипто валюти. На даний час не пам`ятає всіх деталей, пов`язаних з обміном від 03 квітня 2020 року,але повідомив, що на запит банку в перших числах квітня надав квитанції з криптобіржі, та зазначив, що це є підтвердженням того, що він переказав криптовалюту за грошові кошти, отримані 03 квітня 2020 року. На вимогу служби безпеки [PERSON] повторно надіслав вказані квитанції зобміну грошових коштів в сумі 11 500,00 грн та в сумі 12 500,00 грн. Встановлено, що в період часу з 02 березня 2020 року до 12 березня 2020 року (більш ранняінформація відсутня) в «Приват24» здійснюються входи з пристрою, зазначеного, як «iPhone 10,4», який має «imei: [NUMBER]». При цьому, згідно геопозиції, входи в «Приват24» через даний пристрій здійснювалися з міста Харкова (наприклад 02 березня 2020 року, 04 березня 2020 року)та міста Дніпро (12 березня 2020 року). 3 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 рокув«Приват24» клієнтаздійснювалися входи з пристроїв, які зазначені як «іPhone 10,4», та мають «imei: як [NUMBER]» (що використовувався раніше), так і інший «imei: [NUMBER]». При цьому, входи з другого «іmeі» здійснювалися в місті Харкові. Можна констатувати, що03 квітня 2020 року було здійснено входи в акаунт клієнта в «Приват24» [NUMBER] звикористанням пристроїв, один з яких знаходився в місті Дніпро, а інший - в місті Харкові.В ході ознайомлення з діалогами між клієнтом [PERSON] та банком 04 квітня 2020 року та 06 квітня 2020 року встановлено, що клієнт повідомила, що в період до 20 березня 2020 року (точну дату клієнт не називала) вона користувалася смартфоном «iPhone 8», який загубила, априблизно 20 березня 2020 року придбала новий смартфон тієї ж самої моделі «iPhone 8», після чого здійснила перевипуск своєї SIM-карти [NUMBER] фінансового телефону, звернувшись до оператора мобільного зв`язку «Vodafone». При цьому з діалогів відомо про статичний парольвходу в «Приват24».Також [PERSON] вказала, що пароль входу в «Приват24» або іншуконфіденційну інформацію третім особам не повідомляла (а.с. 29-30 том 2). 17 липня 2020 року банк направив на адресу [PERSON] лист-вимогу щодо сплати заборгованості за договором кредиту в розмірі 27 490,85 грн та запропонував протягом 3 діб погасити прострочену заборгованість в повному обсязі. У серпні 2020 року банк направив [PERSON] повістку про виклик, у якій вимагав зателефонувати кредитному інспектору та прибути до банку з приводу наявності заборгованості (а.с. 8, 19 том 1). Крім того, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у справі № 641/62/21. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2022 року скасовано заочне рішення суду від16 вересня 2021 року у вказаній справі і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Справу дотепер не розглянуто (а.с. 5-7 том 2). Допитана судом першої інстанції в якості свідка [PERSON] пояснила, що 03 квітня 2020 року її чоловік перевів їй на картку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 25 000,00 грн для того, щоб вона мала змогу закрити заборгованість за кредитом. Однак потім в цей же день, приблизно через 15 хвилин, були ще 3 трансакціїчерез її банківський рахунок, на які вона згоди не давала ні банку, ні будь-яким іншим особам. Після надходження СМС-повідомлення у додаток «Приват24» про першу несанкціоновану трансакцію (приблизно о 23:00) вона одразу ж почала телефонувати у банк для повідомлення про незаконні операції. Під час дзвінка пройшло ще 2 трансакції, про які також надходили повідомлення у додаток «Приват24». Після розмови з оператором банку та листування в чаті картка була заблокована банком. В цей же день вона написала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Проте, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені пізніше після розгляду її скарги. Також, свідок пояснила, що телефон, з якого були здійснені зазначені операції, було втрачено приблизно 12 березня 2020 року. У день крадіжки телефону вона звернулась до оператора мобільного зв`язку для заміни SIM-карти, і їй видали нову картку зі збереженням її фінансового номеру. Того ж дня її чоловік купив їй новий телефон, здійснивши перший платіж за покупку телефону тієї ж моделі. Також нею була подана заява до правоохоронних органів про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо крадіжки телефону. Повідомила, що ніколи не здійснювала операції з купівлі-продажу крипто валюти. [PERSON] їй та її близьким знайомим або родичам не відома. Свої особисті дані та паролі, які могли б бути використані для входу в застосунок «Приват24», вона нікому не передавала, інші відомі їй особи з інших пристроїв авторизацію у «Приват24» за допомогою її акаунту не здійснювали. Долученою до цивільної справи № 641/62/21 постановою від 28 травня 2024 року Харківського апеляційного суду у справі № 638/3305/21 наведено наступне правове обгрунтування та зроблено наступні висновки. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Пунктами 5-9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Такі висновки є усталеними у практиці Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22), від 26 липня 2023 року у справі № 759/23568/20 (провадження № 61-2798св23), від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23), від 24 січня 2024 року у справі № 758/14517/18 (провадження № 61-12347св23). Встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Тягар доказування факту повідомлення банку про викрадення мобільного телефону та втрату фінансового номеру покладається на позивача, який стверджує про вчинення таких дій. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22). Як встановлено судом, [PERSON] вважала, що не має заборгованості за кредитним договором перед банком, оскільки 03 квітня 2020 року на її рахунок було перераховано 25 000,00 грн, після чого залишок складав 8,91 грн, тобто її зобов`язання припинилось у зв`язку з належним виконанням. Наступні трансакції того ж дня з переказу коштів у сумі 11 500,00 грн, 12 500,00 грн та 1,00 грн позивачка вважає неналежними, оскільки вона їх не ініціювала, про що невідкладно повідомила банк. В свою чергу, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не визнає припинення зобов`язання за кредитним договором шляхом належного його виконання та вважав, що у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором, за стягненням якої звернувся до суду у справі № 641/62/21, яка дотепер не розглянута. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] обрала спосіб захисту шляхом визнання кредитного договору між нею та банком припиненим. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (пункти 58, 59) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що приписами, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідносин, може відбуватися шляхом розірвання договору. На підставі наведеного Велика Палата Верховного Суду вказала, що позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав. Водночас, у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права, що визначений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України, означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Така правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56). У пункті 57 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити своє право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такого судового розгляду кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для боржника ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то боржник має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив, і відповідне провадження не було відкрите (пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). Зазначені висновки застосовані також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20), постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 482/2211/20 (провадження № 61-20622св21), від 01 лютого 2023 року у справі № 520/2160/16-ц (провадження № 61-7593св21). Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155). Оскільки банк ініціював вирішення спору про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, вона може ефективно захистити своє право саме у справі № 641/62/21, заперечуючи проти позову кредитора, зокрема, з тих підстав, що заборгованість утворилась через несанкціоновані нею перекази. Тобто обраний нею спосіб захисту не є належним та ефективним, що є самостійною підставою для відмови у позові. При цьому судова колегія звернула увагу на те, що [PERSON] дійсно повідомила банк про неналежні перекази 03 квітня 2020 року. Разом з тим, у березні 2020 року позивачка втратила мобільний телефон, де було встановлено додаток «Приват24», однак з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року вона не повідомляла банк про втрату фінансового номера. З наданого банком висновку за результатами службової перевірки за фактом здійснення переказу грошових коштів з картки [PERSON] вбачається, що в ході ознайомлення з діалогами між клієнтом [PERSON] та банком 04 квітня 2020 року та 06 квітня 2020 року встановлено, що клієнт повідомила, що в період до 20 березня 2020 року (точну дату клієнт не називала) вона користувалася смартфоном «iPhone 8», який загубила, априблизно 20 березня 2020 року придбала новий смартфон тієї ж самої моделі «iPhone 8», після чого здійснила перевипуск своєї SIM-карти [NUMBER] фінансового телефону, звернувшись до оператора мобільного зв`язку «Vodafone». При цьому пароль входу в Приват24 або іншуконфіденційну інформацію третім особам не повідомляла. Отже, банку стало відомо про втрату [PERSON] телефону не раніше 04 квітня 2020 року, тобто вже після вчинення оспорюваних переказів 03 квітня 2020 року. Суд зробив висновок про те, що вказане свідчить про необачну поведінку [PERSON] та її бездіяльність, що призвела до незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за її кредитною карткою. [PERSON] не вжила необхідних заходіву випадку втрати її телефона, вчасно не проінформувала банк та правоохоронні органи, у зв`язку з чим саме вона має нести відповідальність за здійснення операцій за її електронним платіжним засобом. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 334/2492/21, провадження № 61-5427св22. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання кредитного договору припиненим та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору припиненим. Стосовно посилань сторони відповідача на наявність кримінального провадження № 12020220480001563 від 22 квітня 2020 року та № 12020220460001329 від 19 червня 2020 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, судом встановлено, що скаргу представника [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. на постанову слідчого ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 15 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12020220480001563 від 22 квітня 2020 року було задоволено. Постанову слідчого Харківським РУП № 3 ГУНП в Харківській області (Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області) від 15 травня 2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за 12020220480001563 від 22 квітня 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України скасовано. Зобов`язано Харківське районне управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області поновити досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за 12020220480001563 від 22 квітня 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України, та провести його у відповідності з вимогами КПК України. Однак, остататочного процесуального рішення у кримінальних провадженнях на даний час, зокрема на момент ухвалення судового рішення, не прийнято, винних осіб не встановлено. Враховуючи зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про наявність заборгованості за кредитним договором стороною відповідача не спростовано, а тому вони підлягають частковому задоволенню, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24 945, 39 грн. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6182, 56 грн відмовити за необґрунтованістю. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 2102, 00 грн, що документально підтверджено платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі (2102 грн*0,8) 1 681,60 грн.

Outcome: partial