Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

У липні 2023 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява в якій [PERSON] просила суд стягнути з АТ «ОТП БАНК» збитки від повного руйнування та неможливості використовувати майно за призначенням у розмірі 942 547,56 доларів США; упущену вигоду у розмірі 230 421 410,00 гривень; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] належить частина бази відпочинку «Волна», яка є предметом іпотеки за договором іпотеки №РМ-SМЕ107/078/2008 від 04.03.2008, укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , та яка була передана на виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009 в межах виконавчого провадження №12667752 за актом-приймання передачі від 11.05.2009 на зберігання ПАТ «ОТП Банк». З огляду на те, що виконавче провадження №12667752 закрито, а ПАТ «ОТП Банк» не вчинено дій щодо повернення майна, яке йому було передано на зберігання й враховуючи, що нерухомість станом на 18.07.2019 є в зруйнованому стані позивач, як особа яка за договором про відступлення прав вимоги укладеним з [PERSON] , набула право вимоги щодо витребування та набуття майнових прав відшкодування компенсації та будь-яких збитків пов`язаних з базою відпочинку «Волна», звернулась до суду з даним позовом. Також, обґрунтовуючи розмір упущеної вигоди позивач посилається на те, що її розмір становить 230 421 410,00 гривень який нараховано за період з травня 2009 року по травень 2023 року й складається з суми річної орендної плати з урахуванням індексу інфляції, яку власники бази відпочинку не могли отримувати у зв`язку з переданням майна на зберігання, а в подальшому його знищенням. Відповідачем 21.08.2023 надано відзив (аналогічний відзив надано 31.08.2023), в якому відповідачем зазначено, що [PERSON] не набула права вимоги за договором від 01.02.2022, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо предмету договору та він не містить всіх реквізитів притаманних договору, а саме, у даному випадку електронного підпису сторін. Також зазначено, що станом на день укладення договору про відступлення прав вимоги, [PERSON] не набула прав стосовно предмету іпотеки, оскільки у Державному реєстрі прав власності станом на 01.02.2022 були відсутні відомості щодо останньої як співвласника бази відпочинку «Волна». Крім того вказано, що матеріали справи не містять доказів того, що діями відповідача було завдано шкоди предмету іпотеки, а також акцентовано увагу, що саме власник, протягом всього терміну дії договору іпотеки відповідає за утримання майна у належному стані. Також відзив містить доводи щодо відсутності підстав для стягнення упущеної вигоди з огляду на не надання позивачем належних доказів знаходження в оренді у третіх осіб бази відпочинку «Волна». Також відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Зважаючи на вищевикладене просить суд відмовити в задоволенні позову. Позивачем 28.08.2023 було надано відповідь на відзив в якому зазначено, що за [PERSON] на підставі рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15.06.2021 було визнано право власності на частину бази відпочинку « Волна » у зв`язку з чим остання, мала всі законні підстави для укладення у лютому 2022 року договору про відступлення прав вимоги. Також наведено доводи щодо правомочності договору про відступлення прав вимоги, його відповідності приписам матеріального права та наведено доводи щодо обґрунтованості нарахованого розміру завданих збитків. Відповідачем 05.09.2023 було надано заперечення на відповідь на відзив та 21.11.2023 додаткові пояснення, доводи викладені в яких є аналогічними до доводів, що викладені у відзиві та містять додаткові посилання на судову практику з аналогічних спорів. Також вказано, що оцінка обставин, які наразі стали передумовою для звернення позивача до суду, була надана судом під час розгляду справ №266/1313/15 та №241/1409/18. Позивачем 27.11.2023 надано додаткові пояснення які зводяться до того, що обставини встановлені під час розгляду справ №266/1313/15 та №241/1409/18 не мають преюдиційного значення щодо виниклого спору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Костромітіної О.О. від 31.07.2023 звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позову та відкрито провадження у справі й вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.08.2023 звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023, за клопотанням представників відповідача вирішено проводити судове засідання у режимі відео конференції. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 у задоволенні заяви [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості співпозивача відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2023 у задоволенні заяви [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.01.2024, винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] , ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2023, залишено без змін. У судове засідання позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо заявлених позовних вимог та надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи й вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії договору іпотеки №РМ-SМЕ107/078/2008 від 04.03.2008, сторонами якого зазначено ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , останній з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №СМ-SМЕ107/078/2008 від 04.03.2008, передав в іпотеку нерухоме майно (база відпочинку « Волна »), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаного договору, протягом всього терміну дії цього договору, іпотекодавець ( [PERSON] ) зобов`язаний: своєчасно здійснювати всі дії для забезпечення справного технічного та експлуатаційного стану предмету іпотеки; утримуватись від, і не допускати вчинення будь-якою третьою особою, будь-яких дій, які можуть призвести до погіршення технічного чи експлуатаційного стану предмету іпотеки, його пошкодження, руйнування, або втрати, чи зниження його вартості на ринку нерухомості; не здійснювати будь-яке перепланування чи реконструкцію предмета іпотеки без попереднього отримання на те письмової згоди іпотекодержателя. Також зазначено, що іпотекодавець має право передавати предмет іпотеки в оренду виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя. Відповідно до копії ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009, постановленої у межах цивільної справи за позовом ЗАТ «ОТП БАНК» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язано [PERSON] передати базу відпочинку «Волна» на зберігання представнику ЗАТ «ОТП БАНК». Згідно копії акту прийму-передачі від 11.05.2009 [PERSON] передав представнику ЗАТ «ОТП БАНК», на виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009, на зберігання базу відпочинку «Волна». Відповідно до копії витягу з виконавчого провадження №12667752, відкритого на виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009, воно є завершеним у зв`язку з поверненням 30.12.2014 виконавчого документа стягувачеві п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно копії рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23.03.2021 ухваленого за результатами розгляду справи №241/309/21, визнано за [PERSON] право власності на частку бази відпочинку «Волна» розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15.06.2021. Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01.02.2022 сторонами якого є [PERSON] та [PERSON] , остання набула права та обов`язки щодо витребування та набуття майнових прав на цедентові права, належні їй як власниці майна щодо стягнення відшкодування компенсації за пошкодження та будь-які збитки причинені базі відпочинку «Волна». Цедентові права виражаються у наявності права власності на базу відпочинку «Волна» розташованої за адресою: [ADDRESS] . Договір підписано цифровими електронними підписами. Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передавати майно, виконувати роботу, надати послугу, гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, догові про відступлення права вимоги за соєю правовою природою є договором про заміну кредитора у певному(конкретному) зобов`язанні, і істотною умовою такого договору є предмет, який повинен стосуватися виключно дійсних, чітко визначених вимог первісного кредитора до конкретного боржника. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19 у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні зберігається цілком повністю, змінюється лише його суб`єктним склад у частині кредитора. Тобто, відступлення права вимоги не може відбуватися поза межами існуючого конкретного зобов`язання до невизначеного боржника. У свою чергу, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного договору, оскільки за таких умов його сторони не досягли згоди щодо предмета договору /такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Тобто має місце відсутність згоди щодо усіх істотних умов договору. При цьому, встановлення факту неукладності договору виключає необхідність визначати його недійсним, оскільки він не є таким, що відбувся. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17. Висновок про те, що недосягнення сторонами договору згоди по всіх істотних умовах має наслідком неукладеності відповідного договору також підтверджується правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.06.2020 у спрві № 145/2047/16-ц. Відповідно до п.п.2,3 договору відступлення права вимоги(цесії) від 01.02.2022, [PERSON] та [PERSON] визначили, що: остання набула права та обов`язки щодо витребування та набуття майнових прав на цедентові права, належні їй як власниці майна щодо стягнення відшкодування компенсації за пошкодження та будь-які збитки причинені базі відпочинку «Волна». За цим договором Цесіонарій набуває права вимагати у судовому та позасудовому порядку у будь-кого стягнення відшкодування компенсації за пошкодження та будь-які збитки причинені базі відпочинку «Волна» щодо набуття прав та обов`язків згідно п. 2 цього Договору. З аналізу зазначених положень вбачається, що сторони вказаного договору не досягли згоди щодо його предмета, оскільки: не зазначили зобов`язання, яке існувало станом на дату укладення договору відступлення прав вимоги і у рамках якого відбувається перехід прав вимоги [PERSON] до [PERSON] ; не зазначили боржника, права вимоги до якого існували у цедента станом на дату укладення договору відступлення прав вимоги і які відступалися на користь цесіанарія; не зазначили конкретизований обсяг прав вимоги(перелік) який був наявнийу цедента станом на момент укладення договору відступлення прав вимоги і який відступався на користь цесінарія; не зазначили вартість вимог, що були наявні у цедента станом на момент укладення договору відступлення прав вимоги і які відступалися на користь цесінарія. Таким чином, вищевказаний договір про відступлення права вимоги не містить конкретизовано визначеного обсягу дійсних прав вимоги [PERSON] , що відступаються на користь [PERSON] , та не визначає зобов`язання, у якому відбувається заміна первісного кредитора на [PERSON] . Враховуючи вищевикладені норми права, правові висновки Верховного Суду суд дійшов висновку, що договір відступлення права вимоги (цесії) від 01.02.2022 року є неукладеним, відповідно позивач [PERSON] не набула будь-яких прав вимоги щодо Бази відпочинку «Волна», що є підставою для відмови у задоволенні її позову. Крім того даний договір відступлення права вимоги не містить усіх обов`язкових реквізитів електронного документу. Відповідно до ст. ст. 1, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові данні в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За ст. 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. Перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису (ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином, підписання договору електронним підписом має забезпечити можливість ідентифікації підписанта, підтвердження дійсність згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Відповідач АТ «ОТП Банк» провів перевірку електронних підписів долученого позивачем до позову файлу договору відступлення прав вимоги (цесії) від 01.02.2022 на офіційному веб-сайті Центрального засвідченого органу Міністерства цифрової трансформації України за посиланням: https://czo.gov.ua/verify, було встановлено, що відповідний документ не містить підписів. Будь-які інші файли-ключі з електронними підписами [PERSON] та [PERSON] , що нібито поставлені на відповідному договорі, у матеріалах цієї справи відсутні. Також суду зауважує, що сторони відступлення права вимоги (цесії) від 01.02.2022 у змісті цього правочину зазначили, що укладання такого договору відбувається щодо вимог, які випливають із рішення Першотравневого районного суду від 23.03.2021, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15.06.2021 року у справі № 241/309/21, а саме за [PERSON] було визнано право власності на 1\\2 частину Бази відпочинку «Волна», а не право вимоги на стягнення будь-яких коштів за пошкодження майна та будь-яких збитків. Таке право власності останньою не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вчинення правочинів щодо майна (прав на майно), право власності яке підлягає обов`язковій державній реєстрації, допускається виключно за умов, коли особа, яка вчиняє правочин, має зареєстроване відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право на відповідне майно. Відповідно відсутність реєстрації за [PERSON] права власності на 1\\2 частини Бази відпочинку «Волна», виключає підстави для укладення нею правочинів щодо розпорядження будь-якими правами вимоги за таким майном. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не набула від [PERSON] будь-яких прав вимоги щодо стягнення відшкодування компенсації за пошкодження та будь-які збитки причинені базі відпочинку «Волна», тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підтвердження розміру завданих збитків в розрізі пошкодження предмета іпотеки, позивачем надано копію висновку експерта №10 від 17.04.2015, виготовленого в межах розгляду справи №266/259/15, та копію висновку експерта №6 від 18.07.2019, виготовленого в межах розгляду справи №241/1409/18. На підтвердження розміру упущеної вигоди позивачем надано копію комплексного договору від 15.05.2008, сторонами якого є [PERSON] та ТОВ СП «РЕГАЛС». Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та від незаконних посягань та вимог інших осіб. Згідно ст.587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави. Заставодавець, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов`язаний замінити або відновити це майно, якщо інше не встановлено договором. Заставодержатель, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов`язаний відшкодувати заставодавцю завдані збитки. Як встановлено судом, уклавши договір іпотеки, іпотекодавець прийняв на себе певні обов`язки, які визначені як умовами укладеного договору, так і статтею 10 Закону України «Про іпотеку». Звільненим від виконання таких обов`язків володілець застави може бути лише, якщо це передбачено у договорі між сторонами. Іншими законами володілець предмета застави від виконання зазначених у частині першій статті 587 ЦК України обов`язків бути не може. З огляду на те, що володільцем частини предмета іпотеки є [PERSON] , а база відпочинку передана на зберігання, як предмет іпотеки, та відповідач АТ «ОТП Банк» нею не володів, на останнього не можуть бути покладені відповідні обов`язки з відшкодування збитків. Іпотекодавець протягом всього терміну дії договору іпотеки відповідає за утримання бази відпочинку у належному стані, відповідальність за порушення зобов`язань щодо збереження переданого в іпотеку нерухомого майна покладається виключно на останнього. Передача нерухомого майна банку згідно з актом прийому-передачі не породжує жодних прав та обов`язків, характерних для угоди, як виду зобов`язання, а договір зберігання між сторонами не укладався. Крім того, відповідних змін та доповнень до іпотечного договору внесено не було. Акт прийому-передачі не припинив між іпотекодавцем та іпотекодержателем зобов`язальних правовідносин за кредитним та іпотечним договорами, нерухоме майно належало [PERSON] , тому саме він відповідає за утримання бази відпочинку у належному стані, та несе відповідальність за порушення зобов`язань щодо збереження переданого в іпотеку нерухомого майна покладається виключно на останнього. Судом враховано, що під час розгляду справ №266/1313/15 та №241/1409/18, судами встановлено, що предмет іпотеки належав іпотекодержателю на праві власності до моменту реєстрації права власності за ПАТ «ОТП Банк», тобто до 13 травня 2016 року, і з моменту скасування рішенням Київського апеляційного адміністративного суду вказаного запису - 12.04.2018 (справа №826/4223/17). Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що позиція відповідача про необґрунтованість позовних вимог позивача, яка викладена у відзиві на позов, є доведеною, має правове обґрунтування, внаслідок чого суд приймає таку позицію відповідача при вирішенні спору по суті. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з АТ «ОТП БАНК» збитків від повного руйнування та неможливості використовувати майна за призначенням у розмірі 942 547,56 доларів США не підлягають задоволенню. Також, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо відшкодування упущеної вигоди у розмірі 230 421 410,00 гривень виходячи з наступного. За ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частини Бази відпочинку « Волна », таке майно перебувало у спільній сумісній власності [PERSON] та померлої матері [PERSON] . Відтак положення ст. 359 ЦК України не могли успадковуватися їх спадкоємцями. Позивачем визначений період, за який остання розрахувала збитки - з травня2009 року по травень 2023 року тривалістю 14 років. Проте [PERSON] не мала прав на отримання доходів протягом цього періоду, оскільки База відпочинку «Волна» перебувала на праві спільної сумісної власності третіх осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення упущеної вигоди є безпідставними, внаслідок чого суд також відмовляє у задоволенні цієї частини вимог. Також суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження реальної можливості отримання доходу зі сплати оренди за комплексним договором,та не надано доказів отримання оплата за період від укладення комплексного договору про надання послуг курортного відпочинку і оздоровлення від 15.05.2008, який укладений [PERSON] та ТОВ СП «Регалс», і до моменту передачі бази Банку за актом передачі від 11.05.2009 року, тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними, що є також підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог , оскільки позивачем, з огляду на посилання на приписи ст.1166 ЦК України, не доведено належними доказами наявність неправомірних рішень, дій чи бездіяльності особистим правам позивача причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою.

Outcome: dismissed