Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] із земельними ділянками, площею 0,25 га та 0.2883 га та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.42 га, 0,70 га, 0,37 га, які знаходяться на території Озерської сільської ради (нині Каноницька сільська рада) Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області. На випадок смерті [PERSON] залишив заповіт, який посвідчений 11.08.2015 секретарем Озерської сільської ради [PERSON] , згідно якого все своє майно заповів сину [PERSON] . У визначений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту. Коли ж позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , то нотаріус відмовила у відкритті спадкової справи, у зв`язку з пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті, [INFO] - [PERSON] . Крім того, для оформлення спадщини у нотаріуса заявнику необхідно підтвердити факт родинних відносин з померлим, оскільки у свідоцтві про народження позивача - батьком записаний [PERSON] , а у свідоцтві про смерть, серії [NUMBER] , останній записаний [PERSON] . Також позивач просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, оскільки в Державних актах на право власності на земельні ділянки, серії РВ №015626, серії PB №015625, серії РВ №015624 від 05.11.2003 року,\~допущено помилку в написанні прізвища батька позивача, а саме помилково вказано - « [PERSON] », хоча правильно [PERSON] . На підставі викладеного просить заявлені вимоги задовольнити. Вказаний позов надійшов до суду 04 червня 2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Належним чином\~повідомлений відповідач\~в підготовче\~судове засідання\~не з`явився,\~надав заяву\~про розгляд\~справи у\~ його\~відсутності,\~позовні вимоги\~визнає. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , із земельними ділянками, площею 0,25 га цільове призначення: для будівництва і обслуговувавння житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0.2883 га цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.42 га, 0,70 га, 0,37 га, які знаходяться на території Озерської сільської ради (нині Каноницька сільська рада) Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №52 від 31.05.2011, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, індексний номер:33909086, 33906606 від 20.02.2015; Державними актами на право власності на земельні ділянки, серії РВ №015626, серії PB №015625, серії РВ №015624 від 05.11.2003 року. Згідно заповіту, який посвідчений 11.08.2015 секретарем Озерської сільської ради [PERSON] , на випадок смерті [PERSON] все своє майно заповів сину [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серія [NUMBER] , де в графі батько записаний - [PERSON] та письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , справжність підпису яких засвідчено старостою с. Озера Каноницької сільської ради. На день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з ним проживав його син - [PERSON] , що підтверджується довідкою №1251 від 11.11.2016, виданою Озерською сільською радою. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №77044709 від 22.05.2024, після смерті [PERSON] - спадкової справи не заведено. Однак Державні акти на право власності на земельні ділянки, серії РВ №015626, серії PB №015625, серії РВ №015624 від 05.11.2003 року,\~видані на ім`я - « [PERSON] », хоча правильно [PERSON] . А як зазначено в довідці №02-57/486 від 29.05.2024, виданій Каноницькою сільською радою, [PERSON] » та [PERSON] є одна і та сама особа. На даний час нормативно-правові акти, що регулювали порядок видачі та заповнення державних актів втратили чинність, оскільки відповідно до п.п.9,10 Розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки здійснюється до 1 січня 2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Той факт, що дані державні акти на право приватної власності на землю належить спадкодавцю, стверджується, зокрема, тим, що в державних актах та в свідоцтві про смерть збігається ім`я та по батькові, місце проживання та місце смерті останнього. Причиною пропуску прийняття спадщини позивач зазначає необізнаність про існування заповіту. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України і у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А в порядку ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вище вказане, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та встановлення факту, що має юридичне значенняпідлягають задоволенню. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved