Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до свого повнолітнього сина [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі близько 3800 грн. на місяць. Зазначеного розміру доходу не вистачає для забезпечення його потреб , а саме, у зв`язку з хворобою очей, має незадовільній зір та потребує сторонньої допомоги по господарству, несе значні витрати на медичні обстеження та придбання медичних препаратів, оплату комунальних послуг, внаслідок чого він потребує матеріальної допомоги. Також зазначив, що має дочку [PERSON] , [INFO] , але остання 7 років як виїхала за кордон до Польщі і на даний час йому не відомо місце її знаходження. Вважав, що син може надавати йому матеріальну допомогу, оскільки він офіційно працевлаштований і не має на утриманні неповнолітніх дітей. 23.05.2024 рок судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, суду пояснив що його дружина померла 13 років тому, крім сина має ще дочку- [PERSON] , 1977 року народження, яка має двох дітей 18 і 12 років, на даний час вона живе в Польщі. Зазначив, що він сина годував, а тапер син має його утримувати. Аліменти просить стягнути тільки з сина, оскільки дочка допомагала йому на лікування по 6,5 тисяч гривень. Представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила їх задовольнити. Вказала, що позивач є особою похилого віку пенсіонером, за станом здоров`я має незадовільний зір, потребує постійного лікування. Вважала що відповідач має можливість надавати допомогу для покриття всіх життєвих потреб батька. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю, суду пояснив, що його батько все своє життя прожив у своє задоволення, квартиру і пай відписав сестрі, йому нічого. Вказав що живе вдвох з дружиною, мають сина 27 років. Представник відповідача вважав, що суть позову процесуально зазначено не правильно, оскільки це витрати на лікування, а не аліменти. Акцентував увагу на тому, що пенсія позивача становить 3791 грн., що перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб , а отже у останнього не виникає право на утримання сином. В позові не зазначено як довго триватиме лікування позивача, не обґрунтовано чому саме частина заробітку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимоги. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач - [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , відповідача по справі (а.с.4,8). [PERSON] є пенсіонером за віком та отримує пенсію, яка з серпня 2023 по січень 2024 становила 3791,79 грн. на місяць. (а.с.7,20). Субсидію по сплаті комунальних послуг не отримує (а.с.21). Згідно копії довідки КНП «Миргородська ЛІЛ» [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря ЗПСМ (а.с.23). Згідно виписок із медичної картки амбулаторного хворого №9923 [PERSON] має майже термінальну глаукому, посттромботичну ретинопатію, незрілу катаракту, артифакію, відкритокутову розвинену глаукому, ВМД, епіретинальний фіброз (а.с.24,25,27-30), несе витрати на лікування (а.с. 9,10, 36). Відповідач є здоровою працездатною людиною, працевлаштований та має стабільну заробітну плату, яка в середньому з 01.01.2024 по 30.06.2024 року становить 45668,38 грн., але на теперішній час в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги батькові. У зв`язку з похилим віком, вадами здоров`я та незначним розміром пенсії позивач стверджує, що потребує матеріальної допомоги, але відповідач не надає її в добровільному порядку, внаслідок чого останній звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин щодо обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 172 СК повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Згідно ч. 1 ст. 202 СК повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц викладено правову позицію, що «тлумачення статті 202 СК свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.» За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач є батьком відповідача, має статус пенсіонера, та отримує пенсію в розмірі 3791,79 грн. Окрім відповідача, у позивача є ще дочка, яка проживає за кордоном і має на утриманні двох дітей, один з яких є неповнолітнім, дана обставина визнається відповідачем і не потребує доказування. У свою чергу відповідач є здоровою працездатною особою, працевлаштований та має стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення. Надаючи оцінку підставам стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатного батька, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 9 СК батьки та діти можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Справедливість, добросовісність та розумність відносяться до загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення відповідних норм свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до яких учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Такому положенню кореспондує те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Надаючи оцінку позовним вимогам в частині розміру аліментів, суд бере до уваги, що позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатною особою, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги. Суд не бере до уваги характеристику надану стороною відповідача відносно [PERSON] , оскільки остання не є беззаперечним доказом не виконання останнім своїх батьківських обов`язків, а інших доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється у розмірі 2920 гривень, а для осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня. В той же час відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати в Україні з 1 квітня 2024 року встановлюється на рівні 8000 грн. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Системний аналіз вищенаведених законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що нормативно-правове регулювання змісту понять «прожитковий мінімум» та «мінімальна заробітна плат» мають єдину мету - визначення показника вартісної величини оцінки потреб фізичної особи, яка є достатньою для забезпечення реалізації права фізичної особи на гідне існування у суспільстві. При цьому саме показник мінімальної заробітної плати визначає мінімальний рівень належного матеріального забезпечення фізичної особи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Суд враховує, що позивач є непрацездатною особою, так як досяг встановленого законом пенсійного віку. При цьому, останній отримує пенсію, однак, така є єдиним джерелом його доходу. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц висловила правову позицію, згідно із якою положення ст. 202 - 203 СК України не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу у матеріальній допомозі. Тобто, при вирішенні даного спору повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу позивача в матеріальній допомозі. При цьому, отримання останнім доходів, які на даний час є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що такий не потребує матеріальної допомоги. За матеріалами справи судом встановлено, що розмір пенсії позивача складає 3791,79 грн. на місяць, тобто перевищує рівень показника прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, але такий розмір доходів більший загального показника прожиткового мінімум на одну особу (2920 грн.) та значно менший показника мінімальної заробітної плати (8000 грн.). Враховуючи розмір доходу відповідача, відсутність у відповідача утриманців, наявність у позивача працездатної дочки, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.05.2024 (дати подання позову) і довічно, що сприятиме забезпеченню позивачу такого рівня матеріального становища, яке відповідатиме засадам гідного існування в українському суспільстві. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У процесі судового розгляду судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька з підстав, викладених у ст. 204 СК України. За таких обставин суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. В силу пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial