Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

В травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між ним та відповідачем [PERSON] фактично припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва (суддя Рум`янцева Н.О.) від 16.05.2023 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 14.08.2024 від представника відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає про те, що проти розірвання шлюбу не заперечує, проте вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання їх спільних дітей. При цьому відповідач повідомила, що і вона, і позивач, хоча є громадянами України, вже протягом тривалого часу постійно проживають на території Королівства Іспанія. 11.08.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва (суддя Рум`янцева Н.О.) постановлено рішення по справі № 489/2212/23, відповідно до якого позов [PERSON] задоволено. А саме шлюб, зареєстрований 03.10.2008 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1073 від 03.10.2018, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У відповідності до постанови Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2023 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність. Миколаївський апеляційний суд прийшов до висновку про те, Ленінським районний суд м. Миколаєва розглянув справу з порушенням встановлених законом правил підсудності, оскільки сторони по справі, хоча і є громадянами України, постійно проживають на території Королівства Іспанії. В такому випадку, у відповідності до положень ст. 29 ЦПК України, підсудність даної справи визначається суддею Верховного Суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2024, головуючою у даній справі визначено суддю Микульшину Г.А. 01.02.2024 суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва Микульшиною Г.А. постановлено ухвалу, згідно якої цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку ст. 29 ЦПК України. У відповідності до ухвали Верховного Суду від 19.02.2024 у визначенні підсудності цивільної справи № 489/2212/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - відмовлено. При цьому Верховним Судом було встановлено, що відомостей про те, що обидві сторони спору проживають за межами України матеріали цивільної справи не містять. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва (суддя Микульшина Г.А.) від 04.3.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 22.03.2024 на електронну адресу Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла заява від позивача [PERSON] (електронна адреса: [INFO] ) надійшли докази його постійного проживання за кордоном у Королівстві Іспанія, а саме копія дозволу на проживання з перекладом на українську мову (а.с. 188-191). Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва, з урахуванням наданих суду доказів, цивільну справу № 489/2212/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку ст. 29 ЦПК України. Згідно ухвали Верховного Суду від 24.04.2024 у визначенні підсудності цивільної справи № 489/2212/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - відмовлено. Верховним Судом встановлено, що правові підстави, передбачені національним процесуальним законом, для визначення підсудності по даній справі суддею Верховного Суду - відсутні. В тому числі, судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, яка зареєстрована у [ADDRESS] , та має дійсний дозвіл на постійне проживання в Королівстві Іспанія. Позивач [PERSON] є громадянином України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заява позивача [PERSON] про направлення доказів про його постійне перебування за межами України не містить накладення кваліфікованого електронного підпису, що позбавляє Верховний Суд можливості посилатись на направлені позивачем докази. По даній справи призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином (а.с.219, 221, 225). 02.07.2024 від його представника адвоката Ксенжика К.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена судом про розгляд справи належним чином (а.с.220, 224). Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання; причини своєї неявки суду не повідомила, пояснень по суті спору не надала. Крім того, відповідач отримала повідомлення від суду про розгляд справи у додаток «Вайбер» 18.06.2024 о 15:30 год. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із позовної заяви встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Шлюб між сторонами зареєстрований 03.10.2008 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 1073, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-11, 13-19). Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України). Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, примушення одного з подружжя до збереження шлюбу суд вважає порушенням вимог статей 24, 55 та 56 СК України. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У позові [PERSON] не просив суд стягнути з відповідача судові витрати, зазначивши, що розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести, відсутній, тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: approved