Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє її представник адвокат Починок В.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2010, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.02.2023. У період перебування у шлюбі сторонни придбали двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу НВТ 168952, НВТ 168953, посвідченим 23.06.2016 приватним нотаріусом Рукавіциним І. А. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зовркма вказаної квартири. З урахуванням того, що майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить суд здійснити поділ спірного нерухомого майна та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник адвокат Починов В. В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] ,будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вимоги частини першої статті 223\~ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.11.2010 року, який розірвано рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2003 року /а.с.6, 7/. У період перебування у шлюбі сторони, як подружжя, набули у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру, розташовану на 4 поверсі 4 поверхового житлового будинку загальною площею50,6 кв. м., житловою 30,1 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу серії та номер: НВТ 168952, НВТ 168953, виданий 23.06.2016, видавник: Рукавіцин І. А., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу, Дніпропетровська обл. Відомості за договором купівлі-продажу внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником вказаного нерухомого майна є [PERSON] /а. с. 8/. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Окрім того, як зазначає п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3481,00 грн.

Outcome: approved