Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог просила суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 27467,06 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.10.2016 року о 17 год 40 хв вона, керуючи технічно справним не завантаженим автомобілем Mercedes-benz GLK220, реєстраційний номер [NUMBER] , з боку вулиці 23 Серпня в напрямку центру м. Харкова, пересувалась зі швидкістю 60 км/год, та повністю при такій швидкості контролювала керованість автомобіля. За перехрестям з вул. Тобольська, вздовж правого бордюру за напрямком руху автомобіля, було припарковано транспортні засоби, запобіжному напрямку слідували поодинокі легковики з меншою швидкістю, тому позивач зайняла ліву смугу проїзної частини проспекту Науки. Наближаючись до будинку в районі будинку [ADDRESS] позивач побачила попереду себе автомобіль Nissan Qashqai, реєстраційний номер [NUMBER] , водій якого [PERSON] , увімкнув показник лівого повороту, став зміщуватись з правої на ліву смугу руху. Відстань до автомобіля була великою і коли вона скоротилось до 50-60 м., його водій [PERSON] ще не досягнувши середини лівої смуги руху, стала маневрувати праворуч і одночасно застосувала гальмування. В результаті таких дій водія [PERSON] смуга руху автомобіля позивача повністю вивільнилась, а взаємне розташування автомобілів дозволяло здійснити випередження автомобіля з дотриманням безпечного бокового інтервалу. За таких обставин, позивач оцінила дорожню ситуацію, як безпечну для подальшого руху у прямому напрямку, прийняла максимально до подвійної осьової лінії і приступила до випередження автомобіля Nissan Qashqai, зі швидкістю 60 км/г. Зненацька водій [PERSON] , у якої не було перешкод бачити автомобіль Mercedes-benz GLK220 у дзеркало заднього огляду, застосувала різкий маневр ліворуч, в результаті чого автомобіль Nissan Qashqai, пересуваючись зі швидкістю 20 км/год по радіусу близькому до мінімального подолав відстань 8,0 метрів і повністю перегородив смугу руху автомобіля позивача. При виникненні небезпеки для подальшого руху автомобіля позивач намагалась застосувати екстрене гальмування і інстинктивно крутнула руля ліворуч, але через недостатню відстань до перешкоди автомобіль своєю правою передньою частиною під певним кутом контактував із лівою боковою частиною автомобіля Nissan Qashqai, поблизу розташування середньої стійки кузову. При цьому з арки правого переднього колеса автомобіля позивача на проїзну частину випав ґрунт, що утворив осип довжиною 1,19м., початок якого був зафіксований на схемі ДТП на відстані 10, 64 м. від лівого краю проїзної частини проспекту Науки. Цей факт, підтверджує, що під час зіткнення автомобіля з автомобілем NISSAN QASHQAI, автомобіль позивача не заїхав на зустрічну смугу руху. Постановою Дзержинського районного суду м Харкова від 13.04.018 року по справі № 638/18608/16-п щодо позивача провадження закрито, судом встановлено, що з урахуванням ступеня небезпеки допущених порушень правил дорожнього руху України, в діях [PERSON] вбачається 30 % вини. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля MERCEDES-BENZ GLK 220, пошкодженого в результаті ДТП 25.10.2016 року, становить 176201,23 грн. Відповідно, 30% від зазначеної суми становить 52860,37 грн. Позивачем отримано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «ВУСО» у розмірі 25393,31 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] зобов`язана сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом. Крім того, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] вартість проведеної експертизи у розмірі 1585,80 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПРАТ СК «ВУСО», у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування нею завданої шкоди, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство страхова компанія «ВУСО». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено,\~що \~25\~жовтня 2016\~року о\~17\~год 40\~хв в\~районі будинку\~№ 31\~по проспекту\~Науки у\~місті Харкові\~сталося ДТП\~за участю\~автомобілем Mercedes-benz\~GLK220,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~та автомобіля\~Nissan\~Qashqai,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією постанови\~Дзержинського районного\~суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року. У постанові\~Дзержинського районного\~суду міста Харкова\~від 13\~квітня 2018\~року у справі № 638/18608/16-п суд дійшов висновку, що з урахуванням ступеню небезпеки допущених порушень правил дорожнього руху України в діях [PERSON] наявно 70 % вини, а в діях [PERSON] 30 %. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 11743, складеного 17.01.2017 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса розмір матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля Mercedes-benz GLK220, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого під час ДТП складає 176201,23 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПРАТ СК «ВУСО», що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1301845. На підставі Страхового акту №08625-24 від 06.09.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику пошкодженого майна: автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLK 220, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 25393,31 грн. Зі Страхового\~акту №08625-24\~від 06.09.2018\~вбачається,\~що сума\~страхового відшкодування\~визначена наступним\~чином: (13 333,57 грн. + (131 387,22 грн. 43 147,56 грн.) 16 928,87 грн.) * 30% = 25 393,31 грн, з яких: 5975,33 грн + 7 358,24 грн = 13 333,57 грн - вартість робіт та матеріалів; 131 387,22 грн - вартість запасних частин; 43 147,56 грн - розмір фізичного зносу (коефіцієнт фізичного зносу 0,3284); 16 928,87 грн - ПДВ; 30% частка відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» згідно п. 36.3. ст. 36. Закону та ст. 1188 ч. 1 п. 3 Цивільного Кодексу України; 25 393,31 грн. - сума страхового відшкодування. Частиною 3 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування збитків у повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи. Зокрема, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, положеннями статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018. Таким чином, системний аналіз зазначених вище норм, свідчить про обов`язок страховик винної в ДТП особи відшкодувати завдану шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на складові частини відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як відповідно до положень ЦК України особа, винна в ДТП, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодуванню такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом в постановах від 22 квітня 2021 р. у справі № 759/7787/18, від 11 серпня 2021р. у справі №554/8473/19, від 21 липня 2021р. у справі №757/33065/18-ц. У постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 727/182/211 (провадження № 61-11749св21), від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Таким чином, з урахуванням сталої практики Верховного Суду, у справі, що розглядається, різниця між страховим відшкодуванням, розрахованим та виплачений страховиком відповідача, та завдана внаслідок ДТП шкодою підлягає відшкодуванню відповідачем без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів: -п. 2.3. Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ; - п. 2.4. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). З наданого позивачем висновку експерта встановлено, що вартість матеріального збитку відповідає витратам необхідним для ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а вартість відновлювального ремонту відповідає необхідним витратам для ремонту ТЗ без урахування зносу. Таким чином, відповідно до висновку експерта № 38870 від 14.01.2022, заподіяна шкода підлягає відшкодування без урахування фізичного зносу, що відповідає вартості ремонту транспортного засобу, яка наведена у калькуляції, та дорівнює 176201,23 грн. Із матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року у справі № 638/18608/16-п з урахуванням ступеню небезпеки допущених порушень правил дорожнього руху України в діях [PERSON] наявно 70 % вини, а в діях [PERSON] 30 %. Згідно частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності в діях [PERSON] 70 % вини у вчиненні ДТП за зазначених вище обставин, а в діях [PERSON] 30 % вини. Таким чином, розмір відшкодування, на отримання якого може претендувати [PERSON] складає 30% від загального розміру завданої матеріального збитку, тобто 52860,37 грн (176201,23*30/100=52860,37 грн). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, звертаючись до суду з цим позовом просив стягнути з відповідача різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 52860,37 грн та розміром страхової виплати 25393,31 грн. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд виходить з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт заподіяння йому шкоди внаслідок, її розмір, вину відповідача у заподіянні шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача, що свідчить про обов`язок відповідача, який застрахував свою відповідальність, відшкодувати майнову шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, на підставі ст. 1194 ЦК України у зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування. Відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів не спростування зазначених обставин, не доведено наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку з відшкодування завданої шкоди, не надано доказів добровільного відшкодування завданої шкоди. Помилковими є посилання представника відповідача на правовий висновок ВП ВС у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, оскільки страхова виплата страховиком відповідача була здійснена відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та здійснена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а тому у страховика відсутній обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у повному обсязі без урахування фізичного зносу. Таким чином, приймаючи до уваги положення п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, ступінь вини [PERSON] та [PERSON] в ДТП, яка сталась 25 жовтня 2016 року, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 27467,06 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До інших судових витрат, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать судові витрати на пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в порядку ст. 106 ЦПК України, було залучено експерта, який склав висновок № 11743 від 17.01.2017. При цьому, зазначений висновок експерта судом визнано належним та допустимим доказом та враховано при розгляді справи. Відповідно до листа ХНДІСЕ від 17.01.2017 № 11743 вартість експертизи складає 1585,80 грн та сплачена замовником. За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача інші судові витрати, а саме витрати на залучення експерта, у розмірі 1585,80 грн.

Outcome: approved