Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Представник позивача адвокат Карлаш І.А., який діє на підставі ордеру серії АН №1379898 від 18.04.2024р., звернувся до суду з позовом до АТ «ЮНЕКС БАНК», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 03.02.2020р. за №1034, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ЮНЕКС\~БАНК» заборгованості в сумі 37\~435,94 грн. Також в позові заявлено вимоги про відшкодування позивачці за рахунок відповідача судових витрат. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивачки стягнуто заборгованість за кредитним договором від 21.02.2019р., укладеним між позивачкою та відповідачем. Натомість позивачка заперечує безспірність вимог АТ «ЮНЕКС\~БАНК» і стверджує, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що були стягнуті, оскільки зазначені у виконавчому написі суми грошових вимог розраховані неправильно, а сам виконавчий напис був вчинений без повідомлення позивача про наявність боргу та про вчинення виконавчого напису. Також позивач стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на такому кредитному договорі, оскільки договір не був нотаріально посвідчений. Тож позивач стверджує, що виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позову. 15.05.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За заявою позивача 20.05.2024р. судом постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №62591763, що знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського міського\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчика В.В. від 03.02.2020р., зареєстрованого в реєстрі за №1034. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися і про причини неявки суд не повідомили. Натомість представником позивача разом з позовною заявою подано до суду заяву, в якій викладено клопотання, в якому він просив розгляд справи проводити без присутності позивачки та її представника, а також зазначив, що представник позивача підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Треті особи також не з`явились в судове засідання і не повідомили суд про причини неявки. Відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення відповідачу 24.05.2024р. судової повістки-повідомлення, ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 21.02.2019р. між АТ «ЮНЕКС БАНК» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №0.034.72.0219.ФО_К в простій письмовій формі /а.с. 10-14/. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту 29\~896,91 грн.; термін користування кредитом до 22.02.2022р.; мета кредиту споживчі потреби; за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно проценти із розрахунку фіксованої процентної ставки 12% річних та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3,49% від суми кредиту. Умовами договору сторони передбачили, що повернення кредиту здійснюється щомісячними ануїтетними платежами в розмірі 2037,40 грн. в період з 01 по 10 число кожного місяця протягом строку дії договору відповідно до графіку платежів, що викладені у додатку №1 до кредитного договору. 03.02.2020р. приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №1034, про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь АТ «ЮНЕКС\~БАНК» (стягувач) заборгованості за кредитним договором №0.034.72.0219.ФО_К від 21.02.2019р. за період з 22.02.2019р. по 22.11.2019р. в розмірі 36\~835,94 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: прострочена заборгованість за сумою кредиту 26\~852,63 грн.; прострочена заборгованість за комісією 6780,35 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1586,33 грн.; строкова заборгованість за штрафом та пенею 1616,63 грн. Також виконавчим написом з [PERSON] стягнуто плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 600 грн. /а.с. 9/. 16.07.2020р. на підставі такого виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрила виконавче провадження №62591763 /а.с. 16/. 21.08.2023р. виконавцем в межах виконавчого провадження №62591763 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 41\~479,53 грн. /а.с. 17/. За таких обставин позивач стверджує, що оспорюваний нею виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також в частині відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення виконавчого напису за договорами, які укладені не в нотаріальній формі, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Таким чином між сторонами наявний спір щодо правомірності здійсненого виконавчого напису нотаріуса, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України від 02.09.1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3425 нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно зі ст. 87 Закону №3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі (далі Перелік документів). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 (далі Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Натомість постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14, а відтак кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 03.02.2020р. стосовно вимог АТ «ЮНЕКС БАНК», які ґрунтуються на кредитному договорі №0.034.72.0219.ФО_К від 21.02.2019р., укладеному в простій письмовій формі, а отже без нотаріального посвідчення. Натомість на момент вчинення такого виконавчого напису Перелік документів не передбачав можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №1034 від 03.02.2020р. таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону №3425 та вимог Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони зводяться до незгоди позивача із процедурою перевірки нотаріусом безспірності вимог кредитора. Натомість, беручи до уваги зміст позовних вимог та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки іншим доводам позивача, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з витрат позивача з оплати судового збору в сумі 1816,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1816,80 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Стосовно вжитих судом заходів забезпечення позову, то суд бере до уваги, що згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що жоден з учасників справи не заявляв клопотань про скасування заходів забезпечення позову, то вони продовжують свою дію в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 158 ЦПК України. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved