Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Держава в особі Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону, Державної казначейської служби України про стягнення коштів. Позов обгрунтовує тим, що Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди [PERSON] та зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018. З моменту набрання рішенням законної сили і по день звернення до суду в добровільному порядку відповідачем рішення не виконано, у зв`язку із чим відповідач вимушений звертатись за правовою допомогою з метою захисту його прав по виконанню зазначеного рішення та витрачати кошти для надання йому цих послуг. Тому позивач просить стягунти на його користь солідарно з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 19 200 грн., судовий збір 1073, 60 грн. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити. Представник відповідача - Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону повідомлений належним чином (електронний кабінет), подав до суд відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив про неможливість виконання судового рішення та необгрунтованість витрат позивача. Представник Державної казначейської служби України повідомлений належним чином (електронний кабінет), подав до суду відзив, в якому зазначив, що не є належним відповідачем по справі, просив відмовити у задоволені позовних вимог. Дослідивши пояснення представників сторін по справі, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, судом встановлено наступне. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 позов [PERSON] до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди [PERSON] , зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018. 15.12.2022 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №67912984 по виконавчому листу №520/1625/21 виданому Харківським окружним адміністративним судом 17.11.2021. 19.01.2022 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено штраф на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.11.2022 по ВП №679112984 було на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил було накладено 10 200,00 грн. штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2023 по закінчено виконавче провадження №679112984 з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 по справі №520/1625/21 із направленням до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення - умисне невиконання рішення суду. Окремою ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (з 17.03.2023 перейменованої на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону) з приводу невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №520/1625/21 та зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (з 17.03.2023 перейменовану на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону) повідомити Харківський окружний адміністративний суд про виконання цієї окремої ухвали протягом 1 місяця від календарної дати виготовлення (складання) повного тексту цього судового рішення. Стаття 19 Конституції України\~передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні положення про відшкодування шкоди наведені у параграфі 1\~глави 82 ЦК України. Так, за частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також для посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Позивач зазначає, що у зв`язку із бездіяльністю відповідача та порушенням його прав, позивач був вимушений звернутись за професійною правничою допомогою для виконання відповідачем судового рішення. На підтвердження об`єму виконаної правничої допомоги, суду надано договір про надання правової допомоги від 02.10.2021 року, копії додаткових угод від 04.10.2021 року та 08.05.2023 року, копію акту виконаних робіт від 12.12.2023, згідно якого загальна вартість наданих послуг складає 19 200, 00 грн. Так, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Як «ефективний» слід розуміти такий засіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом ефективний засіб захисту повинен відповідати природі порушеного права, характеру допущеного порушення та наслідкам, які спричинило порушення права особи. У спірному випадку витрати на правову допомогу є витратами на відновлення майнового стану особи, що є ширшим за визначення збитків як витрат для відновлення свого порушеного права у контексті визначення збитків, що міститься у статті 22 ЦК України, і законодавче обмеження розміру таких витрат, відповідальність за відшкодування яких перед платником взяла на себе держава, також не суперечить загальному принципу повного відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення 2 ст. 48 ЦК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Отже, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Враховуючи, що позивачем невірно заявлені позовні вимоги про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України до органу прокуратури та ДКСУ, оскільки належним відповідачем у даній справі є Держава Україна, і стягувати заявлені по справіматеріальні збитки слід з Державного бюджету України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 242/4741/16-ц.

Outcome: partial