Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М., ДП «СЕТАМ», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», про визнання недійсними електронних торгів та результати яких оформлені протоколом №543865 від 23 червня 2021 року. В обґрунтування позову позивач вказав, що 29.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ АК «УКРГАЗБАНК» укладено договір іпотеки, згідно якого в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 194-08/П-14 від 29.05.2008 року позивачем була передана в іпотеку квартира [ADDRESS] , має загальну площу 95,2 кв. м., що належить йому на праві власності. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 26.03.2012 року по справі № 2-1342/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 194-08/П-14 від 29.05.2008 року в сумі 924 143,67 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.12.2016 року по справі 500/7734/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 194-08/П-14 від 29.05.2008 року, а саме на квартиру [ADDRESS] , має загальну площу 95,2 кв.м. В рішенні зазначено що, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то на період чинності зазначеного Закону не підлягають примусовому виконанню рішення суду, як про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і про виселення. Вказане судове рішення набрало законної сили та на його виконання судом був виданий виконавчий лист. Виконавчий лист наразі перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця округу Одеської області Долинського М. М., виконавче провадження № 64357986. В жовтні 2021 року до родини позивача зателефонувала [PERSON] , та повідомила, що вона є новою власницею квартири позивача на підставі протоколу проведення електронних торгів № 543865 на ДП «СЕТАМ». Вказані електронні торги були проведені 23.03.2021 року, номер лоту 480723. Торги відбулися та визначено їх переможця [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] (ІНН 2474806546). Згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на позивача квартиру [ADDRESS] , загальної площі 95,2 кв.м. зареєстровано приватним виконавцем Ізмаїльського нотаріального округу Гіренко М. М. за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 3032, виданий 28.09.2021 року. В телефонних розмовах [PERSON] вимагала звільнити квартиру в найшвидший час, так як її син має бажання проживати в ній. Про всі вищенаведені події щодо реалізації квартири позивачу нічого не було відомо, він не отримував жодної постанови від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М. М., не був ознайомлений з оцінкою квартири, та не мав можливості оскаржити, не був сповіщений про призначення та проведення торгів, щодо реалізації квартири ДП «СЕТАМ», і про її перереєстрацію на [PERSON] не знав. Зважаючи на викладене, позивач вважає проведені електронні торги недійсними з тих підстав, що, передаючи майно на примусову реалізацію приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. порушив мораторій, який був встановлений у Законі України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаний Закон не дозволяє органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодержавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. На момент проведення виконавчих дій єдиним постійним місцем проживання позивача є спірна квартира [ADDRESS] , загальною площею 95,2 кв.м., що була передана в іпотеку на забезпечення повернення кредиту в іноземній валюті, іншого нерухомого житлового майна у власності у нього немає. Таким чином, нерухомість позивача, а саме, квартира [ADDRESS] , підпадає під дію положень Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому, приватний виконавець не перевірив та не оцінив наявність обставин, які в силу цього Закону виключають можливість примусового виконання рішення суду та безпідставно передав єдине житлове майно позивача на реалізацію з електронних торгів, оскільки зазначене нерухоме майно підпадало під дію Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинний на момент проведення прилюдних торгів. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі №161/21094/19. Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. не направлено позивачу жодних документів, які б передували підготовці, організації та проведенню електронних торгів, в тому числі, і документів стосовно оцінки реалізованої квартири, що призвело до порушення прав позивача, як боржника у виконавчому провадженні, та є підставою для визнання таких торгів недійними. Також, ДП «СЕТАМ» не повідомило позивача як боржника щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів. Недотримання правил про інформованість позивача щодо проведення електронних торгів є істотним порушенням процедури проведення таких торгів. Отже, у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. були відсутні правові підстави для передачі спірної квартири на примусову реалізацію, адже, це порушувало встановлений Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті. Тому, спірні електронні торги є незаконними, а їх слід визнати недійсними. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати електронні торги з реалізації лоту №480723, а саме, предмета іпотеки житлової квартири [ADDRESS] , проведені ДП «Сетам» 23.06.2021 року та результати яких оформлені протоколом №543865 від 23.06.2021 року недійсним, стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, 908,00 грн. витрати на судовий збір та 39850,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач приватний\~виконавець виконавчого\~округу Одеської\~області Долинський\~М.М. у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представник відповідача\~ ДП\~«СЕТАМ» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. 09.02.2022 року представник ДП\~«СЕТАМ» надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ДП «СЕТАМ»\~вважає вимоги\~позивача незаконними,\~необґрунтованими та\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню,\~з наступних\~підстав.\~Позивач просить\~визнати недійсними\~зазначені торги,\~посилаючись на\~те,\~що він\~не отримував\~жодних повідомлень\~від виконавця.\~Разом з\~тим,\~дії виконавця,\~на які\~посилається позивач,\~мають самостійний\~спосіб оскарження\~та не\~можуть бути\~підставою для\~визнання електронних\~торгів недійними.\~Отже,\~описані у\~позовній заяві\~можливі порушення\~виконавцем не\~можуть бути\~підставою для\~визнання електронних\~торгів недійсними\~і мають\~самостійний спосіб\~оскарження.\~Позивач просить\~визнати недійними\~зазначені торги,\~посилаючись на\~дію мораторію\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення в\~іноземній валюті.\~Відповідно до\~п.1\~Закону України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» протягом\~дії цього\~Закону не\~може бути\~примусово стягнуте\~(відчужене\~без згоди\~власника)\~нерухоме житлове\~майно,\~яке вважається\~предметом застави\~згідно зі\~ст.\~4\~Закону України\~«Про заставу»\~та /\~або предметом\~іпотеки згідно\~зі ст.\~5\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~якщо таке\~майно виступає\~як забезпечення\~зобов`язань громадянина\~України (позичальника\~або майнового\~поручителя)\~за споживчими\~кредитами,\~наданими йому\~кредитними установами\~ резидентами\~України в\~іноземній валюті,\~та за\~умови,\~що таке\~нерухоме майно\~використовується як\~місце постійного\~проживання позичальника\~/\~майнового поручителя\~або є\~об`єктом незавершеного\~будівництва нерухомого\~житлового майна,\~яке перебуває\~в іпотеці,\~за умови,\~що у\~позичальника або\~у майнового\~поручителя у\~власності не\~знаходиться інше\~нерухоме житлове\~майно,\~загальна площа\~такого нерухомого\~житлового майна\~(об`єкта\~незавершеного будівництва\~нерухомого житлового\~майна)\~не перевищує\~140\~кв.\~м.\~для квартири\~та 250\~кв.м.\~для житлового\~будинку.\~Разом із\~тим,\~позивачем не\~доведено належними\~та достатніми\~доказами обставини\~постійного проживання\~у спірній\~квартирі.\~Також,\~жодним нормативно-правовим\~актом України\~не передбачено\~обов`язку організатора\~торгів перевіряти\~законність дій\~державного чи\~приватного виконавця\~щодо передачі\~майна на\~реалізацію та\~достовірність інформації,\~зазначеної у\~заявці на\~реалізацію арештованого\~майна.\~Організатор перевіряє\~повноту заповнення\~заявки.\~Позивач зазначає,\~що не\~був ознайомлений\~з оцінкою\~спірної квартири\~та не\~мав можливості\~оскаржити.\~Однак,\~сторона вважається\~ознайомленою з\~результатами визначення\~вартості чи\~оцінки арештованого\~майна,\~якщо їй\~надіслано повідомлення\~про результати\~визначення вартості\~чи оцінки\~майна за\~адресою,\~зазначеною у\~виконавчому документі,\~або за\~місцем фактичного\~поживання чи\~перебування такої\~сторони,\~достовірно встановленим\~виконавцем.\~Так,\~виконавець повідомив\~позивача про\~результати оцінки\~спірного майна\~листом від\~23.02.2020\~року №463\~за адресою,\~зазначеною у\~виконавчому листі\~№2-1342/11,\~виданому Ізмаїльським\~міськрайонним судом\~Одеської області\~22.02.2023\~року ( [ADDRESS] ).\~Отже,\~позивач вважається\~ознайомленим із\~результатами визначення\~вартості спірного\~майна.\~Крім того,\~Верховним судом\~неодноразово було\~зроблено висновок\~про те,\~що до\~предмету доказування\~у справах\~про визнання\~недійсними електронних\~торгів не\~входить визначення\~вартості майна,\~а результати\~оцінки майна\~мають окремий,\~передбачений законом\~спосіб оскарження.\~Також,\~позивач вказує,\~що ДП\~«СЕТАМ» не\~повідомило його\~щодо реалізації\~спірного майна,\~не було\~публікацій у\~місцевих друкованих\~засобах масової\~інформації.\~Однак,\~повідомлення іпотекодавцю,\~іпотекодержателю та\~виконавцю про\~реалізацію предмета\~іпотеки шляхом\~проведення електронних\~торгів,\~в якому\~вказано про\~день,\~час та\~місце проведення\~прилюдних торгів\~та по\~початкову ціну\~реалізації майна,\~ДП «СЕТАМ»\~здійснюється шляхом\~направлення відповідних\~листів простим\~поштовим відправленням,\~оскільки Порядком\~не встановлено\~обов`язку надсилати\~таке повідомлення\~рекомендованим листом.\~Так,\~ДП «СЕТАМ»\~було направлено\~позивачу повідомлення\~про день,\~час і\~місце проведення\~прилюдних торгів\~та про\~початкову ціну\~реалізації майна\~листами від\~01.03.2021\~року,\~14.04.2021\~року,\~02.06.2021\~року,\~що підтверджується\~роздруківками із\~Системи електронного\~документообігу.\~Отже,\~ДП «СЕТАМ»\~було здійснено\~усі необхідні,\~передбачені законодавством\~дії з\~повідомлення іпотекодавця\~про дату,\~час торгів\~та початкову\~ціну лоту.\~Жодного порушення\~правил проведення\~електронних торгів,\~впливу таких\~порушень на\~результат торгів,\~а також,\~порушення законних\~прав позивача\~такими порушеннями\~у позовній\~заяві не\~доведено.\~Таким чином,\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог відсутні.\~Із матеріалів\~справи вбачається,\~що позивач\~є іпотекодавцем\~нерухомого майна,\~на яке\~було звернуто\~стягнення і\~реалізація якого\~відбувалася на\~спірних торгах.\~Отже,\~до відповідних\~вимог іпотекодавця,\~пов`язаних із\~оскарженням прилюдних\~торгів,\~підлягає застосуванню\~тримісячних строк\~оскарження,\~передбачений ст.\~48\~Закону України\~«Про іпотеку».\~Як вбачається\~з протоколу\~№543865\~проведення електронних\~торгів,\~оскаржувані торги\~були проведені\~23.06.2021\~року,\~натомість із\~позовом у\~цій справі\~позивач звернувся\~лише 01.12.2021\~року,\~що вбачається\~із роздруківки\~з офіційного\~веб-сайту\~«Судова влада\~України»,\~тобто,\~із пропуском,\~передбаченого ст.\~48\~Закону України\~«Про іпотеку»\~строку.\~Таким чином,\~наявні підстави\~для відмови\~у позові\~з підстав\~спливу строків\~позовної давності.\~З огляду\~на викладене,\~представник ДП\~«СЕТАМ» просить\~суд застосувати\~позовну давність\~та відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~у повному\~обсязі (а.с.97-104 т.1). Відповідач [PERSON] у\~судове засідання\~не з`явилася,\~повідомлена належним\~чином про\~час та\~місце розгляду\~справи,\~надала заяву\~про розгляд\~справи в\~її відсутність\~та просила\~суд відмовити\~у позові\~в повному\~обсязі з\~підстав зазначених\~у відзиві\~на позов.\~17.02.2022\~року [PERSON] \~надала суду\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~вказала,\~щов обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2012 року по справі № 2-1342/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 194-08/П-14 від 29.05.2008 року в сумі 924143,67 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2016 року по справі №500/7734/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 194-08/П-14 від 29.05.2008 року, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 95,2 кв.м. 23.06.2021 року ДП «Сетам» проведені електронні торги з реалізації лоту № 480723, а саме предмета іпотеки житлового квартири [ADDRESS] , результати яких оформлені протоколом № 543865 від 23 червня 2021 року. Торги відбулися та визначено їх переможця [PERSON] , що мешкає [ADDRESS] , (іпн. [NUMBER] ). Згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру заявника, що знаходиться за адресою: кв. [ADDRESS] , загальною площею 95,2 кв.м. зареєстровано приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Гіренко М.М. за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 3032, виданого 28.09.2021 року. Підставами звернення до суду з позовом є переоформлення права власності на квартиру, яка належить [PERSON] , із порушенням вимог діючого законодавства, а саме, без повідомлення його належним чином про це, а також, передаючи майно на примусову реалізацію приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. порушив мораторій, який був встановлений у Законі України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що вказаний Закон не дозволяв органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності, (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 161/21094/19, провадження № 61-3427св21). При цьому, позивач зазначає, що [PERSON] намагається виселити позивача, заволодіти його єдиним майном, та позбавити його права користуватися власною квартирою, дзвонить йому та погрожує з поліцією виселити його посеред зими. Квартира є єдиним житлом позивача. В даній квартирі мешкає позивач, його дружина, син, невістка та їх малолітній син. Однак, позивач не зазначає, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.12.2016 року позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] були виселені із кв. [ADDRESS] . Зобов`язано Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зняти [PERSON] , його дружину [PERSON] , дітей [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою кв. [ADDRESS] . Зазначене рішення суду оскаржено не було, рішення набрало законної сили 10 січня 2017 року. Вказана обставина підтверджується копією рішення від 14.12.2016 року справі № 500/7734/13-ц, яка виготовлена із Єдиного державного реєстру судових рішень. Таким чином, на день проведення електронних торгів позивач та члени його сім`ї втратили право користування житловим приміщенням та були зняті з реєстраційного обліку за адресою кв. [ADDRESS] , а позивачем не надано жодного доказу про те, що на день проведення електронних торгів він дійсно проживав у спірній квартирі. Не надано, також, і доказів про те, що власник квартири [PERSON] здійснювала будь-які дії спрямовані на виселення позивача із вказаної вище квартири. Заявляючи позовні вимоги про визнання електронних торгів з реалізації предмета іпотеки недійсними, позивач не зазначає яким чином суд має захистити його, порушене на його думку, право. Саме лише визнання недійсними електронних торгів не породжує відновлення його права власності на спірне майно і не може бути підставою скасування права власності відповідача [PERSON] , тобто позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Крім того, до спірних правовідносин застосовується спеціальна позовна давність (три місяці з дня проведення торгів), строки якої позивачем порушені. Доводи позивача про те, що він дізнався про наявність виконавчого провадження та продаж майна на торгах лише в жовтні 2021 року не обґрунтовані належним чином, не надано жодних доказів того, що позивач не міг раніше дізнатися про проведення електронних торгів. З огляду на викладене, [PERSON] просить суд\~застосувати до\~позовних вимог\~позовну давність\~та відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~у повному\~обсязі. (а.с.167-171 т.1) 14.07.2022 року [PERSON] надала суду заяву про застосування позовної давності (а.с.192 т.1). Представник третьої особи - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань по справі не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2012 року по справі №2-1342/11 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 924143,67 грн. та судові витрати в розмірі 3219 грн. Рішення набрало законної сили 18.01.2013 року (а.с.29-30 т.1). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.01.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2012 року по справі №2-1342/11 повернуто апелянту (а.с.31 т.1). 22.02.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 924143,67 грн. та судових витрат в розмірі 3219 грн. (а.с.21-22 т.1). 02.02.2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. з заявою про відкриття провадження та направило на виконання виконавчий лист №2-1342/11 виданий 22.02.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 924143,67 грн. та судових витрат в розмірі 3219 грн. (а.с. 17-18 т.1) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. від 03.02.2021 року відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 22.02.2013 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 924143,67 грн. та судові витрати в розмірі 3219 грн. (а.с.23-24 т.1). Постановою від 09.02.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ФОП [PERSON] (а.с.19-20 т.1). 23.02.2021\~року приватний\~виконавець виконавчого\~округу Одеської\~області Долинський\~М.М.\~звернувся до\~ДП «Сетам»\~з заявкою\~на реалізацію\~№465\~на електронних\~торгах майна\~боржника [PERSON] ,\~а саме:трикімнатної квартири загальною площею 95,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 106 т.1) Того ж\~числа приватний\~виконавець виконавчого\~округу Одеської\~області Долинський\~М.М.\~направив на\~адресу [PERSON] \~та ПАТ\~АБ «Укргазбанк»\~копію звіту\~про незалежну\~оцінку,\~описаного та\~арештованого майна,\~а саме\~квартири,\~що розташована\~за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 107 т.1) Як вбачається з листів ДП «Сетам» від 01.03.2021 року, від 14.04.2021 року, від 02.06.2021 року, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М., ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] були повідомлені про реалізацію предмета іпотеки - трикімнатної квартири загальною площею 95,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення електронних торгів., що підтверджується роздруківками із системи документообігу ДП «Сетам» (а.с. 16 т.1, а.с. 120,121, 122 т.1, 123-125 т.1) Також повідомлення про реалізацію квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом проведення електронних торгів публікувались у газеті «Одеські вісті» №16 від 03.03.2021 року, №28 від 14.04.2021 року, №41 від 02.06.2021 року та «Чорноморські новини» №16-17 від 04-06.03.2021 року, №29-30 від 15-17.04.2021 року та №43-44 від 03-05.06.2021 року. (а.с. 126-140 т.1) Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 23.06.2021 року №543865, відбулися торги з продажу іпотечного майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 95,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , переможець торгів - [PERSON] за 313993,40 грн. (а.с.12-13 т.1). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.10.2021 року з 28.09.2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 95,2 кв.м. (а.с.25-28 т.1). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»). Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Відповідно до вищенаведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. У постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 369/2266/21 зазначено, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 200/19233/16-ц. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення положень закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, електронні торги можуть бути визнані недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Відповідно до частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Постановою від 09.02.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні СОД [PERSON] (а.с.19-20 т.1). 29 серпня 2018 року СОД [PERSON] склав звіт про оцінку ринкової вартості квартири, загальною площею 95,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] та визначив її в сумі 448 562 грн. Частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок повідомлення сторонам виконавчого провадження про результати оцінки майна, яке передаватиметься на примусову реалізацію. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони. Протягом десяти днів з дня отримання відповідного повідомлення сторона, яка не згодна з результатом оцінки, вправі її оскаржити. Оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 766/3470/16-ц дійшов висновку про те, що дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а тому не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 161/14183/22. Що стосується посилання позивача щодо передачі майна на примусову реалізацію приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. в порушення мораторію, який був встановлений у Законі України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 1304-VII від 03.06.2014 року. Даний закон втратив чинність 23.04.2021 року. Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 23.06.2021 року №543865, відбулися торги з продажу трикімнатної квартири загальною площею 95,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , переможець торгів - [PERSON] за 313993,40 грн. Отже, торги з продажу трикімнатної квартири загальною площею 95,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] було проведено після втрати чинності Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 1304-VII від 03.06.2014 року. Крім того, торги були проведені в результаті виконавчих дій з приводу виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2012 року по справі №2-1342/11 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 924143,67 грн. та судові витрати в розмірі 3219 грн., а не у зв`язку з виконанням рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.12.2016 року по справі №500/7734/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, зазначені позивачем обставини не є підставами для визнання торгів від 23.06.2021 року №543865 щодо продажу трикімнатної квартири загальною площею 95,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] недійсними. Щодо позовних вимог про визнання недійсними результатів, які оформлені протоколом №543865 від 23 червня 2021 року, суд прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. …Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)». Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Отже, вимоги про визнання результатів торгів, яких оформлені протоколом №543865 від 23 червня 2021 року не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними електронних торгів. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі ДП «СЕТАМ» та [PERSON] просили суд відмовити в задоволенні позову застосувавши строки позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Згідно з ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати покладаються на позивача, тому, суд не має підстав для стягнення судових витрат з відповідачів.

Outcome: dismissed