Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] померла бабуся сторін у справі [PERSON] . Згідно заповіту від 30 січня 2004 року остання заповіла [PERSON] до [PERSON] в рівних частинах квартиру [ADDRESS] . 10 лютого 2015 року сторони отримали свідоцтва про право власності на частки у вказаному майні. Згодом, вони домовились, що відповідач продасть свою частку позивачу. [PERSON] віддала йому обумовлену суму, що стверджується відповідною розпискою, однак відповідач не встигнувши оформити документи на підтвердження права власності виїхав за кордон та не повернувся в Україну з того часу (наміру повернення в Україну немає). Позасудовим шляхом вирішити вказане питання не виявляється можливим. З огляду на наведене, позивач просить припинити право власності [PERSON] на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на вказану частку квартири. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18 червня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. \~ \~ \~ \~Представник позивача в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач у письмовій заяві від 26 червня 2024 року позовні вимоги визнав повністю та просив їх задовольнити. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Власником іншої 1/2 частки квартири є відповідач [PERSON] (а.с.28-29). Згідно змісту\~розписки від\~22\~жовтня 2021\~року відповідач\~отримав від\~ [PERSON] 10000\~євро за\~належну йому\~частку квартириза адресою: [ADDRESS] , та згідний на припинення своєї частки в нерухомому майні. На разі він разом із сім`єю проживає в Італії (виїжджати за кордон не може), наміру повертатись в Україну немає (а.с.13). Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. За змістом норм ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, правові підстави припинення права співвласника на частку у спільному майні визначені ст.365 ЦК України, аналіз положень якої дає підстави для висновку, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч.1 цієї статті обставин (зокрема, в п.п.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (п.4), та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При цьому, застосування п.4 ч.1 ст.365 ЦК України має тлумачитись таким чином, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Аналогічні наведеним правові висновки викладені у постанові Великої Палати Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі №908/1754/17, постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №760/8958/15-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17, від 29 січня 2021 року по справі №629/511/17, від 02 березня 2021 року по справі №757/38476/17-ц, від 18 березня 2021 року по справі №759/7798/16-ц. Відтак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у спірній квартирі не зареєстрований та не проживає, отримав від позивача грошову компенсацію вартості своєї частки у нерухомому майні. Фактично зазначена квартира перебуває в постійному володінні та користуванні позивача, яка несе всі витрати на її утримання. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] не має потреби у даному житлі, втратив до нього будь-якій інтерес. До суду надав заяву в якій зазначив, що має власне житло, проживає за межами України та не заперечує проти припинення його права власності на частку в спірній квартирі. З огляду на наведене, припинення права власності на частку спірної квартири в даному випадку не завдають істотної шкоди відповідачу, спільне володіння і користування майном є неможливим. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved