Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача, в якій просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~744,00 гривні на 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше трьох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 27\~000,00 грн. У обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.07.2022 № 712/1660/22 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~744,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, з твердої грошової суми на 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача. Також дитина перебуває на обліку і потребує лікування та ортопедичного взуття. Позивач зазначає, що відповідач є військовослужбовцем, а отже фізично здоровий та працездатний. Натомість, заробіток позивача є нестабільним, однак вона забезпечує сина харчуванням, необхідними речами, одягом, взуттям, заняттями з репетиторами, син відвідує позашкільні заняття, екскурсії. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2024 року відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначено до розгляду по суті на 13.06.2024. 20 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від його доходів, але не більше трьох прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначивши, що позивачем не надано доказів погіршення її матеріального стану або покращення матеріального стану відповідача. Також позивачем не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів. Судове засідання 13.06.2024 відкладено на 04.07.2024 за клопотанням представника відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі 1/6 частки від доходів відповідача. Заслухавши думку учасників, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Білозір`я, Черкаський р-н, Черкаська обл., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис №63. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.07.2022 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2\~744,00 гривень щомісячно, починаючи з 15.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття. З довідки № 32 від 06.05.2024, виданої Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що у виконавчому провадженні № 71037731 щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2\~744,00 гривень щомісячно, станом на 06.05.2024 відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до довідки № 608 від 09.02.2024 [PERSON] з 07.04.2022 по дату видачі довідки перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] . У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18),від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження№ 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18). Таким чином, суд допускає можливість при вирішенні спору про зміну розміру аліментів, змінювати не тільки сам розмір аліментів, а й спосіб їх стягнення, за наявності для цього відповідних правових підстав. У постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18 Верховний Суд указав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, Верховний Суд притримується позиції, що застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни. Таким чином, Верховний Суд вказав на необхідність застосування ч. 1 ст. 192 СК України, якщо йдеться про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення. Відповідно до положень ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням. Зміст ч. 3 ст. 181 СК України дозволяє дійти висновку, що суд повинен просто змінювати спосіб стягнення аліментів і не вправі відмовляти стягувачу з посиланням на ст. 192 СК України, якою передбачені підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів, а саме: зміни сімейного стану або матеріального, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Окрім цього, суд зазначає, що розмір аліментів визначений рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.07.2022 у справі № 712/1660/22 у сумі 2\~744,00 грн. є недостатнім для забезпечення нормального та гармонійного розвитку дитини, а тому приходить до висновку про доцільність їх присудження у частці від заробітку відповідача з метою дотримання належного матеріального утримання спільного сина сторін. Зважаючи на те, що чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його, позивач скористалася цим правом, визначивши способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, та те, що відповідач є особою працездатного віку і за законом зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину, яка проживає окремо від нього, до досягнення нею повноліття, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково у розмірі 1/5 частки від\~доходів відповідача,\~але не\~менше трьох\~прожиткових мінімумів\~для дитини\~відповідного віку\~щомісячно,починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для його належного фізичного, духовного та морального розвитку та сприятиме гармонійному розвитку дитини. У той же час суд зазначає, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки доходів не зможе в певній мірі забезпечити належний рівень розвитку спільної з позивачем дитини. Розмір аліментів 1/5 частки від доходів відповідача не буде надмірним тягарем для відповідача та є достатнім для забезпечення дитини. Суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено зміну матеріального стану відповідача, його покращення, погіршення свого матеріального стану. Також матеріали справи не містять доказів того, що у сторін у справі змінився сімейний стан або стан здоров`я. Позивач зазначає, що син відвідує позашкільні заняття, займається з репетиторами, потребує лікування та ортопедичного взуття. На думку суду, вказані вище обставини пов`язані з витратами, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегульовано ст. 185 СК України. Такі вимоги позивачем не заявлялись та не є предметом розгляду у цій справі, однак за наявності підстав визначених ст. 185 СК України, позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 27\~000,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначив, що розмір вказаних витрат є неспівмірним зі складністю справи, а витрачений адвокатом час є значно завищеним. Водночас, відповідач зазначає про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10\~000,00 грн., які просить стягнути з позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем не додано до позовної заяви доказів підтвердження сплати послуг адвоката, а також договору про надання правничої допомоги, з якого б вбачався перелік наданих послуг. У свою чергу, відповідачем до відзиву додано договір № 439 про надання правничої допомоги від 12 квітня 2024 року та квитанцію від 15 травня 2024 року, згідно якої [PERSON] сплатив адвокату Кучер Ю.В. 10\~000,00 грн. Таким чином, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 27\~000,00 грн. слід відмовити у зв`язку з недоведеністю, стягнути з позивача на користь відповідача в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8\~000,00 грн. пропорційно задоволеним вимогам. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Судом задоволено частково позовні вимоги, а саме аліменти у розмірі 1/5 частки від доходів відповідача, що становить 80% від заявлених вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 968,96 грн.

Outcome: partial