Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

18 червня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що з 15.10.2011 позивач з відповідачем перебуває у шлюбі, який вони зареєстрували 15.10.2011 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №51. За час спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Спору про місце проживання та виховання дочки у них немає. В даний час сторони припинили спільне проживання, проживають окремо. Причиною цьому є неправильна поведінка відповідачки. Сім`я фактично розпалася та існує тільки формально. У них абсолютно різні погляди на життя та спільне проживання. Постійні суперечки зруйнували їх почуття. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе і недоцільне, сторони пройшли шлях розриву і примирення, але це не дало ніяких результатів та змін у відношеннях, а тому вважає, що примирення неможливе. З огляду на викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . Також просить слухати справу за її відсутності та надіслати рішення за адресою її проживання. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві клопотала про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, в судове засідання не з`явився, проте від нього 08.07.2024 надійшла заява про розгяд справи за позовом [PERSON] до нього про розірвання шлюбу без його присутності. Просить розірвати шлюб. З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис №51; прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із положеннями статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на небажання позивача змінювати прізвище на дошлюбне, суд вважає за можливе залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. З урахуванням того, що позов задоволено повністю з відповідача належать до стягнення судові витрати зі сплати судового збору понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved