Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У серпні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позов мотивовано тим, що сторони 05.02.2021 зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом дитинства. Позивачка зареєстрована та проживає разом з дочкою [PERSON] в [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалось, внаслідок чого вони проживають окремо. Відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, а також на утримання позивачки, яка на даний час перебуває в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та отримує від Управління соціального захисту населення щомісячно 860 грн. 00 коп. соціальної виплати по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Дитині необхідно часто купувати одяг та розвиваючі іграшки. Крім того, необхідні кошти на сплату комунальних послуг. На всі ці потреби необхідні значні кошти, а тому ті кошти, які вона отримує в сумі 860 грн. 00 коп. не можуть задовольнити її потреби та потреби дитини. Інших джерел доходу, крім соціальної виплати по догляду за дитиною, позивачка не має. Відповідач інших дітей та утриманців непрацездатного віку не має, а тому має можливість сплачувати аліменти, так як офіційно працює в м. Львів на СТО. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Ухвалою судді від 31.08.2023 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 14-15). На зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача неодноразово скеровувалась позовна заява з додатками та копією зазначеної вище ухвали про відкриття провадження у справі, які поверталась до суду з відміткою органу поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Востаннє судом було скеровано відправлення відповідачу 04.06.2024, яке доставлено 15.06.2024, про що є повідомлення про вручення поштового відправлення. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. До суду не надано будь-яких заяв або клопотань від сторін, зокрема відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України\~судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Так, судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 09 липня 2021 року (а.с. 5). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 14.09.2022, [PERSON] , 2021 року народження, є особою з інвалідністю з дитинства (а.с. 7). Згідно довідки, виданої Надроссянським старостинським округом Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 02.08.2023 № 13-51, [PERSON] , 1992 року народження, на даний час дійсно проживає зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , здійснює догляд за своєю дитиною та утримує її (а.с. 6). Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181\~СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір стягування аліментів суд визначає, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки, малолітньої дитини та відповідача. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, то суд виходить із того, що відповідно до частин 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Отже, особливим різновидом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч. 1 ст.79 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених\~статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Позивачкою надано докази проживання із нею дитини, яка не досягла трьохрічного віку, її утримання та здійснення за нею постійного догляду. Натомість, відповідач не надав будь яких доказів, які б свідчили про те, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення дитиною трьохрічного віку. Надані позивачкою докази, на переконання суду, виходячи із практики ЄСПЛ щодо урахування принципу «балансу вірогідностей», дозволяють суду дійти висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення на її користь із відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох річного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить із принципів справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, вважає правильним визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи викладене,\~а також\~те,\~що відповідачем\~не надано\~до суду\~будь-яких\~доказів того,\~що він\~не спроможний\~надавати матеріальну\~допомогу своїй\~дружині,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню повністю. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1\~ст.1 ЗУ «Про судовий збір»\~визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9\~ЗУ «Про\~судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6\~ст.141 ЦПК України. Пунктом 3 ч.1\~ст.176 ЦПК України\~передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч. 2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивачкою заявлено дві майнові вимоги (стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років), то із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп. (1073,60 грн. + 1073,60 грн.).

Outcome: approved