Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

У червні\~2023\~року \~ТОВ "УМ\~Факторинг"\~звернулося до\~Хмільницького міськрайонного\~суду Вінницької\~області із\~позовом до\~[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Позов мотивований тим, що 10 квітня 2023 року згідно умов договору факторингу № 10.04/23-Ф ТОВ "Авентус\~Україна"відступило право вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "УМ Факторинг", в тому числі і за кредитним договором № 5077897 від 16 листопада 2021\~року,\~укладеним між\~ ТОВ\~"Авентус\~Україна"\~та [PERSON] ТОВ "Авентус Україна" виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору, в результаті чого в останнього утворилась заборгованість в розмірі 31 945 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн., заборгованості за відсотками за 30 днів користування кредитом - 4 845 грн., заборгованості за відсотками за 90 днів користування кредитом - 17 100 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, що складає 31 945 гривень та понесені витрати на сплату судового збору. 19 квітня 2024 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ "УМ Факторинг", ТОВ "Авентус Україна" про визнання недійсним кредитного договору та договору факторингу, яка мотивована тим, що відповідачу не було відомо про договір факторингу № 10.04/23-Ф від 10 квітня 2023 року, укладений між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "УМ Факторинг". Крім того, до основного позову позивачем не було надано фінансової ліцензії на здійснення такої операції, що є обов`язком в силу вимог Закону України "Про споживче кредитування". Разом з тим, позивачем не було враховано здійсненого часткового погашення заборгованості за тілом кредиту, а отже на момент передання права вимоги борг за кредитом становив 5 742,00 грн, а відтак розрахунок наданий позивачем є неправильним, адже при зміні тіла кредиту, змінюється і база для нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Умови договору про нарахування відсотків, що вдвічі перебільшують розмір споживчого кредиту, є нікчемними відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідачу також не було надано паспорту споживчого кредиту , а отже кредитодавця не можна визнати таким , що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит, що є підставою для визнання недійсним кредитного договору. 01 травня 2024 року представник первісного позивача надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] сплатив сплатив частину заборгованості, а отже сума боргу складала 5 742,00 грн, а відтак заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 5077897 від 16 листопада 2021 року складає 18 342,81 грн, з яких: заборгованості по тілу кредиту - 5 742,00 грн, заборгованості за відсотками за тридцять днів користування кредитом - 2 781,99 грн, заборгованості за відсотками за дев`яносто днів користування кредитом - 9 818, 92 грн. Враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості у рамках виконавчого провадження, первісний позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 15 841,90 грн. Також 01 травня 2024 року представник первісного позивача надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просив зустрічний позов залишити без задоволення, оскільки зустрічна позовна вимога про визнання недійсним договору факторингу не є взаємопов`язаною із вимогою про стягнення грошових коштів із боржника за договором споживчого кредиту та крім того позивач за зустрічним позовом не обґрунтував і не підкріпив доказами правові підстави визнання такого договору недійсним. Так, ТОВ "УМ Факторинг" надає фінансові послуги на підставі діючої "Ліцензії на діяльність фінансової компанії" від 12 березня 2024 року, наданої НБУ, яка розміщена на офіційному веб сайті Товариства, разом із Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи. Суд не приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог від 03 липня 2024 року, як таку, що подана з пропуском строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, при цьому представника первісного позивача [PERSON] та первісний відповідач [PERSON] , подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, кожна сторона підтримала поданий нею позов та заперечила проти позову іншої сторони. Представник ТОВ "Авентус Україна" в судове засідання не з`явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань не надав, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року між ТОВ "Авентус\~Україна"та [PERSON] укладено кредитний договір № 5077897 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів шляхом переказу коштів на його платіжну картку (а. с. 9-11). Відповідно до п. 3.1 Договору Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. Із п. 4.1 Договору слідує, що кредит може бути пролонговано, зокрема в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1-4.3.2) Договору. Згідно з положеннями п. 4.3 Договору, у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів постіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Знижена процентна ставка становила 1,615 % за день та діяла на протязі 30 днів, стандартна процентна ставка становила 1,90 % в день, та була застосована у межах нового строку кредиту, після його автопролонгації, відповідно до п. 4.3. Договору. Крім кредитного договору позивачем також надано паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису. (а. с. 144-146) З наданої АТ "Ощадбанк"\~інформацію по\~картковому рахунку\~№ \~ [NUMBER] ,судом встановлено, що вказана картка належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), а також те, що 16 листопада 2021 року відбулося зарахування переказу коштів на його картку у розмірі 10 000,00 грн. Вказане також підтверджується листом ТОВ "ФК"Контрактовий дім"(а. с. 33). З вказаного слідує, що ТОВ "Авентус Україна" було виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 5077897 від 16 листопада 2021 року. В свою чергу, [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість. Судом встановлено, що заборгованість [PERSON] по тілу кредиту на дату укладення договору факторингу становила 5 742,00 грн, заборгованості за відсотками за 30 днів користування кредитом - 2 781,99 грн, заборгованості за відсотками за 90 днів користування кредитом - 9 818,82 грн. Отже, загальна суму боргу становила 18 342,81 грн. При цьому розмір заборгованості на момент відступлення первісному позивачеві права вимоги за кредитом підтверджується наданою первісним відповідачем інформацією за кредитними договорами, укладеними з відповідачем, актуальною на дату звернення з заявою про перегляд заочного рішення - 04 березня 2024 року (а. с. 62). Разом із тим, в порядку виконавчого провадження із [PERSON] в рахунок погашення боргу було стягнуто 2 500,91 грн та 2 927,28 грн.(а.с. 85-86, 183-184). Відтак, сума боргу за кредитним договором № 5077897 від 16 листопада 2021\~року,\~укладеним між\~ ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] становить 12 914, 62 грн. 10 квітня 2023 року згідно умов договору факторингу № 10.04/23-Ф ТОВ "Авентус\~Україна"відступило право вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "УМ Факторинг", в тому числі і за кредитним договором № 5077897 від 16 листопада 2021 року, про що було повідомлено [PERSON] шляхом надсилання листа на електрону скриньку останнього (а.с. 5-6, 7, 12, 125). В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що йому не було відомо про договір факторингу № 10.04/23-Ф від 10 квітня 2023 року, укладений між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "УМ Факторинг". Разом з тим, відповідно до правового висновку КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається [PERSON] , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Отже між сторонами існують договірні правовідносини (договір кредиту). При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надані первісним позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована. Відповідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Із положень ст. 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань належним чином, а тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 914, 62 грн. При цьому суд не приймає в якості доказів надані 08 липня 2024 [PERSON] квитанцію та виписки з рахунку, оскільки вони подані з пропуском строків, визначених ухвалою суду від 15 травня 2024 року, крім того не містять доказів того, що кошти сплачені первісним відповідачем саме за кредитним договором від 16 листопада 2021 року, оскільки з наданої [PERSON] інформації від 04 березня 2024 року вбачається наявність у нього ряду кредитних зобов`язань у період наданих виписок про погашення кредитів, а також чітко вбачається розмір кредитної заборгованості за договором, який являється предметом розгляду - 5 742 грн. Щодо зустрічного позову суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для його задоволення, так [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, що спростовує доводи щодо його ненадання позичальнику, первісний відповідач повідомлявся про укладення договору факторингу, крім того, неповідомлення про укладення такого договору, не є підставою для визнання договору факторингу недійсним, відтак доводи відповідача спростовані в судовому засіданні. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Outcome: partial