Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Представник Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [PERSON] є власником об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:016:0217, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження суб`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна № 350879981 від 18.10.2023. На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2018, зареєстрованого в реєстрі за 2039, об`єкт нерухомого майна: будівля кафе літ.А, який заходиться за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:016:0217. Власником земельної ділянки загальною площею 66,3 кв.м, кадастровий номер: 2310100000:04:016:0217, за адресою: [ADDRESS] (далі - земельна ділянка) є Запорізька міська рада, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350881019 від 18.10.2023. Договір оренди земельної ділянки гр. [PERSON] до теперішнього часу не уклала, що свідчить про безоплатне та безпідставне використання гр. [PERSON] земельної ділянки комунальної форми власності, без правовстановлюючих документів та порушення вимог статті 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі. Згідно інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області №5862/5/08-01-24-10 від 14.07.2023 року, станом на 12.07.2023 гр. [PERSON] не значиться на обліку як платник земельного податку/орендної плати за користування земельної ділянки з кадастровим номером: 2310100000:04:016:0217, за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу Управління у Запорізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 03.07.2023 № НВ-2300047902023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:016:0217 складає 2 456 232,35 грн. Таким чином, [PERSON] не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком правомірно очікував. Згідно вказаного розрахунку загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), з 01.01.2020 по 11.03.2022, становить 124 220,96 грн., зокрема: за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 53 396,36 грн.; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 58 250,57 грн.; за період з 01.01.2022 по 11.03.2022 - 12 574,03 грн. Запорізькою міською радою здійснено розрахунок доходів, які одержала [PERSON] у вигляді несплаченої орендної плати за час користування вищезазначеною земельною ділянкою, з огляду на положення пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та введення Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102- IX, воєнного стану в Україні. В зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2020 по 11.03.2022 в розмірі 124 220,96 грн., а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 гривень. Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву не надала. З заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася. Натомість, 24.04.20254 року [PERSON] зверталася до суду з заявою про відкладення розгляду справи з метою укладення договору з адвокатом. Про стан розгляду справи не цікавилася. За таких обставин, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:016:0217, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження суб`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна № 350879981 від 18.10.2023. На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2018, зареєстрованого в реєстрі за 2039, об`єкт нерухомого майна: будівля кафе літ.А, який заходиться за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:016:0217. Власником земельної ділянки загальною площею 66,3 кв.м, кадастровий номер: 2310100000:04:016:0217, за адресою: [ADDRESS] (далі - земельна ділянка) є Запорізька міська рада, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350881019 від 18.10.2023. Договір оренди земельної ділянки гр. [PERSON] до теперішнього часу не уклала, що свідчить про безоплатне та безпідставне використання гр. [PERSON] земельної ділянки комунальної форми власності, без правовстановлюючих документів та порушення вимог статті 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі. Згідно положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. Правовий механізм переходу права на землю у зв`язку з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначений ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначених статей закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. У той же час, Главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України (ст. ст. 116, 120-126) визначена певна процедура набуття та оформлення прав на землі комунальною власності громадянами та юридичними особами, яка передбачає звернення до власника землі (територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування) з метою подальшого оформлення права на землю. Вказана процедура є обов`язково для всіх суб`єктів земельних відносин. Отже, з моменту набуття у власність Відповідачем об`єкта нерухомості за адресою; [ADDRESS] , без подальшого оформлення прав на користування земельною ділянкою, діяльність Відповідача на землях комунальної форми власності має лише видимість законної, що фактично можна віднести до зловживання правом, а саме особливого виду юридично значущої поведінки, яка полягає в соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використані недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. За змістом ст.\~125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідачем речові права на вказану земельну ділянку не оформлено та не зареєстровано. Згідно зі ст.\~206\~Земельного кодексу\~України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. За приписами підпункту 14.1.147\~пункту 14.1\~статті 14\~Податкового кодексу\~України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно положень ст.\~21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» та підпункту 14.1.136\~пункту 14.1\~статті 14\~Податкового кодексу\~України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області №5862/5/08-01-24-10 від 14.07.2023 року, станом на 12.07.2023 гр. [PERSON] не значиться на обліку як платник земельного податку/орендної плати за користування земельної ділянки з кадастровим номером: 2310100000:04:016:0217, за адресою: [ADDRESS] . За приписами ст.\~93\~Земельного кодексу\~України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Отже, за змістом указаних приписів законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ст.120\~Земельного кодексу\~України та ст.377\~Цивільного кодексу\~України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, що регулюються главою 83 Цивільного кодексу України. Згідно з ч.1 ст.1212\~Цивільного кодексу\~України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~Цивільного кодексу\~України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1214\~Цивільного кодексу\~України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Разом з цим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. З огляду на викладене, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Зазначене підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 13.02.2019 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 при розгляді аналогічних спорів. Таким чином, у [PERSON] виник обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі. Отже, [PERSON] не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Запорізькою міською радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати [PERSON] за рахунок міської ради. Крім того, згідно зі ст.\~10\~Цивільного процесуального\~кодексу України та ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У спірних правовідносинах неотриманні Запорізькою міською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності територіальної громади міста Запоріжжя. Згідно витягу Управління у Запорізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 03.07.2023 № НВ-2300047902023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:016:0217 складає 2 456 232,35 грн. Згідно вказаного розрахунку загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), з 01.01.2020 по 11.03.2022, становить 124 220,96 грн., зокрема: за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 53 396,36 грн.; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 58 250,57 грн.; за період з 01.01.2022 по 11.03.2022 - 12 574,03 грн. Відновлення порушених прав Запорізької міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичних добросовісний землекористувач. Відповідно до ст.141ЦПК\~України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3028,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved