Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором б/н від 18.04.2023 року у розмірі 45402 грн.34 коп. та судові витрати у розмірі 2422 грн.40 коп. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказує, що 18.04.2023 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 18.04.2023 відповідач підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля. На підставі укладеного договору відповідач використовував кредитну картку «Універсальна», номер [NUMBER] , строк дії - 04/23. Відповідач скористався кредитним лімітом, але відмовився надавати своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості. Під час підготовки позовної заяви було встановлено, що відповідач перестав вносити кошти посилаючись на «спірні» операції, які були проведені по його картці. В ході перевірки даної інформації було встановлено, що банком 18.04.2023 було зафіксовано звернення клієнта про можливі шахрайські дії з його рахунком, були вжиті необхідні заходи безпеки та проведено перевірку. 01.06.2023 в банк надійшов письмовий запит відповідача з прохання провести перевірку проведених операцій з його картки. В ході перевірки службою безпеки банку було встановлено, що [PERSON] отримав дзвінок від 3-ої особи, яка представилась оператором «Київстар» і повідомила, що необхідно поновити SIM-карту його телефону [NUMBER] , щоб не видалився номер. Після чого номер телефону був заблокований. Однак, службою безпеки банку зафіксовані комунікації з клієнтом [PERSON] під час проведення «спірних» операцій з використанням діючого фінансового телефону [NUMBER] . Також був зафіксований вхід в систему Приват24 з авторизацією фінансовим номером телефону [NUMBER] , дана інформація ставить під сумнів блокування номеру. Для входу в Приват24 було використано особистий логін і пароль відомий лише власнику аккаунта. Щодо операцій, проведених з картки за 18.04.2023 встановлено, що переказ коштів з картки [NUMBER] на картку [NUMBER] був здійснений шляхом створення платежу в системі Приват24. По кожній операції на фінансовий номер телефону було направлено ключ доступу (код) для підтвердження переказу. Є також зафіксований телефонний контакт 18.04.2023 в 09-20 для підтвердження переказу на суму 7500 грн., під час якого оператором банку отримано вірні відповіді на 5 контрольних питань для ідентифікації клієнта [PERSON] як власника рахунку. 18.04.2023 в 09-12 в службі підтримки банку зафіксований телефонний дзвінок з фінансового номеру [NUMBER] , який належав [PERSON] . В ході підтвердження запиту зняття коштів в банкоматі було отримано інформацію, що зняття готівки проводить його тесть, якому довіряє управління рахунками. Для ідентифікації клієнта як власника рахунку, були отримані вірні відповіді на 5 контрольних питань. Тобто операції були проведені клієнтом самостійно або за участю довірених осіб. Без фінансового номеру телефону та персональних даних таких як пароль від Приват24, ПІН код картки ніхто не зможе скористатися грошима, які знаходяться на картці клієнта. Посилаючись на норми статей 526, 527,530, 610, 617, 1050,1054 ЦК України просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 18.04.2023 в розмірі 45402,34 гривень, яка складається з: 36000,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 9402,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками станом на 28.02.2024 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Ухвалою суду від 26.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.06.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дата підписання Анкети-заяви зазначена 07.05.2019 року, заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг датована 18.04.2023 о 08-38 год., тобто у день і час виникнення спірних транзакцій та оформлення кредиту. У позові відсутні докази оформлення та підписання заяви, умов та паспорту споживчого кредиту. Крім того, як свідчить паспорт кредиту, надання кредиту у вигляді збільшення кредитного ліміту відбулось миттєво без перевірки, не ознайомивши відповідача з умовами кредитування, процентною ставкою, надає йому кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту. Згідно виписки по рахунку відповідача станом на 18.04.2023 року о 08-50 на рахунку відповідача знаходились власні кошти у сумі 13228 грн. 0 09-14 та 09-15 год. 18.04.2023 року з картки відповідача № [NUMBER] було знято кошти у сумі 8000 грн. по 4000 з різницею в оду хвилину двома транзакціями у м. Кривий Ріг в банкоматі CADN3994 особою, яку позивач не ідентифікував як користувача карти [PERSON] о 12-55 год. 18.04.2023 року звернувся по поліції з приводу шахрайських дій по його банківській карті. Постановою від 02.05.2023 року відповідача визнано потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023250360000608 від 22.04.2023 року. Як свідчать матеріали досудового розслідування на момент скоєння злочину 18.04.2023 мобільний номер телефону, з якого було здійснено дзвінок відповідачу фіксується згідно базовим станціям за адресою: [ADDRESS] . Крім звернення до правоохоронних органів відповідач звернувся особисто до відділення Приватбанку негайно після вчинення спірних транзакцій та оформлення кредиту. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні повністю з підстав, наведених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представнкиів сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов таких виснвоків. Судом встановлено, що відповідно копії анкети-заяви від 07.05.2019 року, відповідач [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПриватБанк». Позивач вказує, що відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом систематично належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28.02.2024 утворилась заборгованість в розмірі 45402,34 грн., яка складається з: 36000,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 9402,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками . Водночас, відповідач стверджує, що жодного боргу перед банком не має, мають місце шахрайські дії, вчинені третьою особою. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.04.2023, згідно з яким, 21.04.2023 до ЄРДР за №12023250360000608 внесено відомості про те, що до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із заявою звернувся [PERSON] , який повідомив про те, що 18.04.2023 близько 08-00 год. на його телефонний номер мобільного зв`язку зателефонувала невідома особа з номеру мобільного телефону [NUMBER] , яка представилась працівником компанії «Київстар» та в подальшому шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа з банківської картки заявника № [NUMBER] грошовими коштами в загальній сумі 49432,99 грн. Правова кваліфікація злочину ч. 3 ст. 190 КК України. Відповідно до постанови слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 02.05.2023 року [PERSON] визнано потерпілим. В ході досудового розслідування було встановлено, що під час проведення заходів достовірно встановлено місце вчинення вказаного злочину, оскільки мобільний номер телефону [NUMBER] , який належить особі, яка вчинила даний злочин 18.04.2023 року, а саме: на момент скоєння злочину, фіксується згідно базовим станціям за адресою: [ADDRESS] . В подальшому також встановлено, що даним номером можливо користується особа, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Матеріали кримінального провадження направлено до Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури для вирішення питання щодо визначення підслідності за Бучанським РУП ГУНП в Київській області. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за допомогою його карткового рахунку. Висновком службового розслідування не доведено вини відповідача у знятті коштів. Дані висновки є суперечливими, саме службове розслідування проведено через одинадцять місяців після звернення споживача до поліції щодо вчинення шахрайських дій. Кошти знімались у м. Кривий Ріг в той час як [PERSON] перебував у Звенигородському РВП ГУ НП в Черкаській області з приводу шахрайських дій щодо його картки Приватбанку, що підтверджується журналом обліку. Телефонний номер 067 8867988 ніколи не використовував відповідач, а доводи про те, що тесть відповідача знімав кошти є неспроможними, оскільки відповідач вказує, що тесть помер раніше. Досудовим розслідуванням встановлено факт вчинення шахрайських дій за допомогою телефону у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, де відповідач не перебував. Встановити особу власника рахунку на який були перераховані кошти на даний час не вдалося, також банк не провів ідентифікацію особи, яка знімала кошти у м. Кривий Ріг, в той час як відповідач перебував у м. Звенигородка. Статтею 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які підлягають доказуванню позивачем повинні свідчити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів. Дана правова позиція, викладена ВС України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, ВС у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц ( провадження № 61-16504св18). Аналогічну правову позицію викладено ВС в складі колегії суддів Другої судової палати КЦС у постанові від 17 липня 2019 року у справі №571/841/16-ц та від 16 грудня 2019 року у справі №161/9812/16-ц, провадження №61-18653св18. Відповідач вказував, що 18.04.2023, безпосередньо після вчинення невстановленою особою шахрайських дій, він телефонував на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про вчинення шахрайства у відношенні його платіжного засобу. Звідси, на переконання відповідача, ним своєчасно та належним чином виконано покладений на нього п. 2.1.6.1 Умов та Правил обов`язок (щодо блокування картки). При цьому, позивачем не доведено, що відповідач розголосив свої персональні дані третім особам. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд погоджується із доводами відповідача, про те, що він належним чином повідомив банк про обставини, що настали, та відразу, 18.04.2023 року, звернувся із письмовою заявою до правоохоронних органів, а отже саме з цього часу ризик збитків від здійснення цієї операції несе банк. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2023 року у справі №176/445/22 зокрема вказав, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Дослідивши розрахунок наданий позивачем, вбачається, що заборгованість, визначена банком в розмірі 45 402,24 грн., розрахована з урахуванням сум, якими 18.04.2023 шахрайським шляхом заволоділа не встановлена досудовим розслідуванням особа. При цьому, доказів на підтвердження існування іншої заборгованості за власними зобов`язаннями відповідача, що не пов`язані з оспорюваною сумою, банком не надано, а отже суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому у позові слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню також не підлягають. Виходячи з викладеного та

Outcome: dismissed