Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] 02.11.2021 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування за законом, в якій просить суд: - встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю починаючи з 01.01.2004 року по день смерті останнього, а саме [INFO] ; - надати [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на рівні зі спадкоємцями першої черги. В обґрунтування позову позивачка стверджує, що [INFO] помер [PERSON] , останнє місце проживання якого було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує, що вона проживала з померлим починаючи з 1998 року, однією сім`єю, як чоловік та жінка, однак без реєстрації шлюбу. Позивачка стверджує, що вони вели спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом. За наслідком чого, позивачка вважає за необхідне визнати факт спільного проживання з померлим, однією сім`єю. Також позивачка вважає, що не зважаючи на перебування з [PERSON] у незареєстрованому шлюбі, вона має право як спадкоємиця першої черги. Крім того, позивачкою вказується, що [PERSON] за життя мав ряд різних хвороб, за наслідком чого перебував у безпорадному стані. У позові позивачка вказує, що сама вона здійснювала фактичну опіку та догляд за [PERSON] , померлим [INFO] , як і матеріально його утримувала та надавала іншу необхідну допомогу. У зв`язку з чим, позивачка вважаю наявними п`ять обов`язкових обставин у відповідності до положень ч.2 ст. 1259 ЦК України, для надання їй право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , як спадкоємцю першої черги. Вказані обставини зумовили звернення позивачки до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 02.11.2021 року до суду від представника позивача надійшло до суду клопотання про витребування доказів. За наслідком розгляду вказаного клопотання, судом 24.12.2021 року постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи №746/2021, заведену до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 21.01.2022 року до суду, на виконання вказаної ухвали суду, надійшли з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса витребувані судом докази. 28.06.2022 року [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та надання прав на спадкування. У підготовчому судовому засіданні 21.07.2022 року представник позивача щодо об`єднання зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом не заперечував, поклався на розсуд суду. Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. [PERSON] 29.06.2022 року надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання та вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви за його відсутності. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.07.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та надання прав на спадкування - повернуто [PERSON] . Надалі, 01.09.2022 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста Одеси з окремим позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та надання прав на спадкування. За вказаним позовом, в рамках справи №947/19786/22, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні 06.10.2022 року в рамках розгляду даної справи, судом за клопотанням представника позивача [PERSON] , було ухвалено об`єднати дану цивільну справу разом з цивільною справою №947/19786/22 до спільного розгляду. Об`єднаній цивільній справі присвоєно номер №947/33797/21. У відповідності до позову [PERSON] , останній просить суд: - встановити факт його проживання однією сім`єю з [PERSON] починаючи з 1998 року по день його смерті, [INFO] ; - надати йому - [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , на рівні зі спадкоємцями першої черги. В обґрунтування позову, [PERSON] у своєму позові стверджує, що він спільно проживав з [PERSON] , починаючи з 1998 року по день його смерті, приймаючи що він, [PERSON] та [PERSON] складали повноцінну сім`ю. Також, позивач вказує, що [PERSON] до своєї смерті тяжко хворів, за наслідком чого перебував у безпорадному стані, за наслідком чого він - [PERSON] здійснював піклування про нього, возив до лікарів, купував ліки на кошти, заробляв кошти на утримання і проживання. У зв`язку з чим, [PERSON] вважаю наявними обов`язкові обставини у відповідності до положень ч.2 ст. 1259 ЦК України, для надання йому права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , як спадкоємцю першої черги. 01.09.2022 року [PERSON] також надано до суду клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого 08.12.2022 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та витребувано з Київської державної нотаріальної контори міста Одеси (місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11-А) належним чином завірену копію спадкової справи №746/2021, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 27.01.2023 року до суду надійшла заява від представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи. 26.04.2023 року до суду, на виконання вказаної ухвали суду від 08.12.2022 року, надійшли з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса в електронній формі витребувані судом докази. Також, 17.04.2023 року до суду надійшов від представника відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , з підстав їх необґрунтованості. 17.05.2023 року судом було ухвалено задовольнити клопотання представника відповідача, поновлено процесуальний строк для вчинення процесуальної дії та прийнято відзив на позовну заяву. Також судом було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] додане до відзиву на позовну заяву про виклик і допит свідків. 03.10.2023 року судом було ухвалено задовольнити клопотання представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] та долучено до матеріалів справи надані до суду докази. Також з урахуванням думки представників сторін по справі, судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 08.12.2023 року до суду надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. 29.01.2024 року судом в судовому засіданні за клопотанням позивача та відповідача [PERSON] судом було здійснено допит в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 29.01.2024 року судом в судовому засіданні судом було здійснено допит в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 04.06.2024 року до суду надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. До судового засідання призначеного на 02.07.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, 02.07.2024 року до суду також надійшли заяви: від представника [PERSON] про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності; від представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. Приймаючи висловлене волевиявлення сторін по справі про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 02.07.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи документів. Згідно з положеннями ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Судом враховується, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим до часткового задоволення, а позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , на ім`я якого 27.06.1996 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , згідно з яким останній починаючи з 20.02.2008 року значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 21.07.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міської ради розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час вказаного шлюбу, у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка - [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] у віці 73 років, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Отже, внаслідок смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у відповідності до приписів статті 1220 ЦК України відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно у відповідності до положень статті 1218 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, станом на день смерті [PERSON] зокрема належало на праві власності наступне майно: - земельна ділянка, площею 0,0605 га, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Новодолинська, «Дорожник-63» садівничий кооператив, земельна ділянка [NUMBER] , кадастровий номер: 5123783200:01:003:1813, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.06.213 року за індексним номером 4811100, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №4811570 від 13.06.2013 року; - квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №5293, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5153210 від 22.10.2004 року; - автомобіль марки «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Також, судом встановлено, що [INFO] дочка [PERSON] , померлого [INFO] , - [PERSON] звернулась до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини за законом, яка посвідчена нотаріусом та зареєстрована за №1763. На підставі вказаної заяви, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №746/2021 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , зареєстрована у спадковому реєстрі за №67973704, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №65576320 від 14.07.2021 року. Під час розгляду справи, судом були витребувані належним чином завірені копії вказаної спадкової справи №746/2021, з якої вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом до майна [PERSON] , померлого [INFO] , також звернулись: [PERSON] та [PERSON] , як особи які спільно проживали з померлим станом на час його смерті. З матеріалів спадкової справи вбачається, що: будь-які інші особи, крім [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини до майна [PERSON] , померлого [INFO] , не звертались. Також, у відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №65576378 від 14.07.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , заповітів чи спадкових договорів, не складалось. За наслідком чого, спадкування до майна [PERSON] , померлого [INFO] , здійснюється за законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. (ч.2 ст. 1223 ЦК України). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. (ст.1265 ЦК України). У відповідності до положень статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Приймаючи викладене, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , за наслідком чого відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно, спадкування якого здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги до майна [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка у встановлений законом шестимісячний термін вчинила належні дії з подання заяви про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що: будь-які інші особи, крім [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини до майна [PERSON] , померлого [INFO] , не звертались, як і відсутні докази про наявність осіб, які мають обов`язкову частку у спадщини, або інших осіб, які вважаються такими, що прийняли спадщину у відповідності до положень статті 1268 ЦК України. Щодо належності [PERSON] та [PERSON] до спадкоємців четвертої черги за законом до майна [PERSON] , померлого [INFO] , за наслідком їх спільного проживання однією сім`єю, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. На правовідносини, які виникли між сторонами й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України. Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можна встановити лише після 1 січня 2004 року (після набуття чинності СК). Суд зазначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У Постанові Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 645/7250/18 викладено правовий висновок про те, що обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Верховний Суд в постанові від 26 травня 2022 року у справі №362/3705/20 зазначив, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, саме позивач зобов`язана довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову про встановлення факту спільно проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків тощо. У Постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19 викладено правовий висновок, згідно якого належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Приймаючи викладене, з поданих до суду доказів судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 21.07.1998 року по день смерті - [INFO] не перебу3вав у зареєстрованому шлюбі. У відповідності до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №М4-199045-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданої 13.08.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , починаючи з 16.09.2002 року; [PERSON] , [INFO] , починаючи з 22.09.2004 року; [PERSON] , [INFO] , починаючи з 20.02.2008 року. Отже, вказані обставини свідчать, що починаючи з 20.02.2008 року, [PERSON] та [PERSON] були спільно зареєстровані з [PERSON] , по день його смерті - [INFO] . У відповідності до наданих до суду копії полісів добровільного медичного страхування за №OD0065656, [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у ПАРТ «СК «ІНТО» вбачається, що у період з 01.11.2019 року по 01.11.2021 року зокрема [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , спільно за одним полісом було застраховані. Також судом під час розгляду справи, за клопотанням сторін по справі, було здійснено допит свідків, за наслідком чого судом отримані наступні свідчення. Свідок - [PERSON] надала свідчення, що є подругою та кумою [PERSON] , з якою знайома з 2001-2002 років, часто спілкувалась з родиною померлого [PERSON] . Свідок зазначила, що останній раз бачила померлого [PERSON] в лікарні, коли він хворів на короновірусну хворобу, а до цього бачила останнього в дома [PERSON] по [ADDRESS] , що мало місце на початку 2021 року. Свідок надала свідчення, що [PERSON] за життя також хворів на цукровий діабет, варікоз, переніс операцію на ніс, мав проблеми зі шкірою, однак на думку свідка не перебував у безпорадному стані, приймаючи що самостійно здійснював керування транспортним засобом. Свідок зазначила, що їй відомо, що померлий [PERSON] мав лише одну доньку - [PERSON] , від останнього шлюбу, який було розірвано. Свідок пояснила, що їй не відомо про наявність у батька [PERSON] - [PERSON] іншої жінки, з якою він проживав. Однак, [PERSON] приїжджав на день народження дочки [PERSON] , до колишньої дружини, бачився з онуками. Також свідок зазначила, що їй відомо, що пан [PERSON] працював на ринку, однак чи офіційно чи неофіційно, не відомо. Свідок підтвердила, що [PERSON] проживав на дачі, отримував пенсію, фінансово останньому допомагала його дочка, а також померлий здавав у оренду квартиру у [ADDRESS] . Свідок засвідчила, що була свідком, як його дочка надавала матеріальної допомоги своєму батькові, як і саме [PERSON] займалась похованням батька. Свідок засвідчила, що була присутня на похованні [PERSON] , де позивачку - [PERSON] , не бачила. Щодо наявного місця реєстрації [PERSON] в місті Одесі, свідку не відомо, а також свідок підтвердила, що ніколи не запитувала про сімейний стан померлого. Допитана [PERSON] в якості свідка надала свідчення, що є знайомою [PERSON] , починаючи з 2000 року та померлого [PERSON] . Свідок зазначила, що познайомилась з [PERSON] на промтоварному ринку 7-ий кілометр, де вона працювали разом. Свідок засвідчила, що їй відомо, що померлий [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям, мав від попереднього шлюбу дочку, а з дружиною був розлучений. Свідок підтвердила, що [PERSON] в літку мешкав на дачі, а [PERSON] їздила до нього та привозила їжу. Також бачила, як [PERSON] забирав [PERSON] з роботи. Коли свідок приходила у гості, десь у 2010 році, то бачила [PERSON] та [PERSON] разом. Останній раз свідок бачила померлого після його звільнення з роботи, що мало місце приблизно у 2015-2016 роках. Також, свідок зазначила, що з [PERSON] в свою чергу спілкувалась декілька раз на місяць. Свідку відомо, що [PERSON] мешкала разом з [PERSON] , вони вели спільний бюджет, після звільнення [PERSON] з роботи, вони жили за кошти [PERSON] . Свідок зазначила, що про стосунки померлого з дочкою [PERSON] їй не відомо. Також свідок зазначила, що [PERSON] дійсно хворів, однак на її погляд у безпорадному стані не перебував. Також, свідок підтвердила, що [PERSON] користувався транспортним засобом та керував ним. Свідок засвідчила, що на похованнях вона не була присутня, а про смерть [PERSON] їй стало відомо від [PERSON] . Свідок - [PERSON] надала свідчення, що є колегою по роботі [PERSON] . Свідок пояснила, що їй відомо, що у [PERSON] були дуже теплі відносини з батьком [PERSON] , який помер. За життя, [PERSON] у безпорадному стані не перебував, однак дійсно мав вади здоров`я. Щодо лікування [PERSON] , свідку відомо, що останнє проводилось за кошти дочки [PERSON] . Свідок зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] проживав на дачі, однак особисто там присутньою не була. Відомо, що [PERSON] був присутнім на дні народженні [PERSON] . Свідок підтвердила, що була присутня на похованні [PERSON] , яким займалась [PERSON] . Щодо особистого життя [PERSON] , свідкові не відомо, однак від останнього за життя, їй стало відомо, про те, що у [PERSON] була інша жінка, з якою він мешкав, про що також було відомо особисто [PERSON] . Свідок - [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] починаючи з 1998 року, з якою познайомилась на роботі, а в подальшому стали кумами. Особисто зі [PERSON] , свідок спочатку не була знайома, однак бачила його, оскільки поблизу з місцем де вона з [PERSON] працювали, у [PERSON] був розташований гараж, де останній залишав автомобіль. Після 1990 років, коли [PERSON] почав спілкуватись з [PERSON] , вона з ним в подальшому познайомилась. Свідок засвідчила, що [PERSON] спільно проживала з [PERSON] . Вони ходили один до одного у гості, та [PERSON] була разом з [PERSON] . Свідок засвідчила, що стосунки у [PERSON] та [PERSON] розпочались в кінці 90-х років, за наслідком чого [PERSON] переїхав проживати до [PERSON] на [ADDRESS] . Свідку відомо про наявність у [PERSON] дочки. Свідок засвідчила, що у [PERSON] були проблеми зі здоров`ям, на думку свідка, померлий потребував стороннього догляду, що полягає у дотриманні дієти. Свідок підтвердила, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] . Останнього разу свідок бачила [PERSON] живим у 2021 році на ринку, а про смерть останнього свідок дізналась під час телефонної розмови з [PERSON] . Щодо родини [PERSON] свідку стало відомо особисто від останнього, який розповідав у тому числі про померлого сина. Також свідок зазначила, що [PERSON] в літку їздив на дачу та лишався там. Коли [PERSON] їздив на дачу, [PERSON] возила йому їжу, або [PERSON] на вихідних приїжджав до [PERSON] за їжею. Свідок - [PERSON] надала свідчення, що знайома з [PERSON] . починаючи з 1979 року, зі студентських років, є подругами. Родина [PERSON] останні 20 років складалась з сина [PERSON] та [PERSON] , з яким [PERSON] проживала десь з 1998 року. Свідок підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] були разом, спільно проживали, ходили спільно у гості до свідка, як і свідок до них. Свідкові відомо, що у [PERSON] був колишній брак, від якого в нього була дочка та померлий син. Свідок засвідчила, що [PERSON] , як дочка померлого, приходила разом зі своєю дочкою у гості до [PERSON] та [PERSON] . Свідок засвідчила, що дійсно [PERSON] страждав на хвороби, однак на думку свідка, останній не перебував у безпорадному стані. [PERSON] отримував пенсію, а чи допомагала йому матеріально дочка, їй не відомо. Свідок - [PERSON] під час допиту надав свідчення, що особисто знайомий з [PERSON] починаючи з 1978-1980 років. Свідку відомо, що [PERSON] спільно проживала з [PERSON] та вважає, що їх відносини були як сімейні, жінки та чоловіка. [PERSON] проживав у квартирі [PERSON] починаючи з кінця 90-их років. Свідок приходив до них в гості та навпаки. Свідок засвідчив, що [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям. Свідок особисто спілкувався з [PERSON] , під час однієї з яких померлий поділився, що мав бажання у разі своєї смерті розподілити спадщину між своєю дочкою, якій планував залишити квартиру, та [PERSON] , якій планував залишити дачу та машину. Свідок зазначив, що особисто не був на похоронах [PERSON] , а про смерть останнього дізнався від своєї дружини, яка є подругою [PERSON] . Щодо матеріальних взаємовідносин [PERSON] з дочкою, свідку не відомо. Свідок - [PERSON] під час допиту зазначила, що знайому з [PERSON] та [PERSON] , з якими були сусідами за адресою [ADDRESS] . Станом на 2011 рік свідок підтвердила, що [PERSON] проживав спільно з [PERSON] , а їх відносини походили на відносини подружжя. Свідок підтвердила, що [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям. Свідок - [PERSON] під час допиту надала свідчення, що є сусідкою сім`ї [PERSON] та є її хресною мамтір`ю. Познайомилась з сім`єю, коли [PERSON] вже був розлучений з матір`ю [PERSON] . Свідок підтвердила, що [PERSON] мешкав окремо в іншому місці, однак завжди приїжджав на світа та день народження дочки. У [PERSON] та дочки - [PERSON] були теплі відносини. Свідок підтвердила, що їй відомо про те, що [PERSON] мешкав у іншій жінці, без конкретизації особи. Також [PERSON] здійснював керування транспортним засобом Щодо здоров`я [PERSON] , підтвердила, що останній страждав на цукровий діабет, проходив лікування у приватній клініці, обстеження за що оплачувала [PERSON] . Свідок підтвердила, що останнього разу бачила [PERSON] за 2-2,5 роки до його смерті. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 ЦПК України) У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Будь-яких інших доказів матеріали справи на підтвердження встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , як і спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , не містять. Одночасно суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали починаючи з заявленого позивачкою періоду, а саме з 01.01.2004 року по день смерті спадкодавця - [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як особи, що вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, за наслідком чого суд приходить до висновку, що обставини на які покликається позивачка у позові на підтвердження вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, судом вважає встановленим даний факт, за наслідком чого позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. Поряд з цим, [PERSON] за наявними в справі доказами не доведено факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю починаючи з 1998 року, за наслідком чого суд вважає позов [PERSON] в цій частині безпідставним, необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] не доведено належними доказами факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] на протязі більше ніж п`яти років до часу відкриття спадщини, а відтак не доведено, що він - [PERSON] належить до кола спадкоємців четвертої черги, суд вважає безпідставними вимоги останнього про наявність підстав для зміни його черги спадкування та надання права на спадкування, як спадкоємцю першої черги. Разом з тим, позивачем [PERSON] також заявлено вимогу про зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем першої черги, за наслідком чого суд зазначає наступне. Враховуючи, що судом встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , померлим [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по 17 квітня 2021 року, тобто більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що [PERSON] належить до спадкоємців четвертої чергиза законом до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України). Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладених у постановах зокрема, від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21) від 28 червня 2023 року у справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23), від 28лютого 2024 року у справі № 489/2055/19-ц (провадження № 61-7916св23). Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17(провадження № 61-14759св20)). Приймаючи викладене, суд зазначає, що позивачкою [PERSON] в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не виконано обов`язку з доведення належними доказами підстав, для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, у тому числі не доведено: здійснення позивачкою опіки над спадкоємцем; здійснення матеріального забезпечення спадкодавця; перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто такому стані, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивачка була працевлаштована, отже була спроможна надавати спадкодавцю матеріальну допомогу, як і доказів того, що він потребував такої допомоги. Лише свідчення свідків про вчинення [PERSON] дій з утримання померлого [PERSON] , не може бути належним доказом підтвердження вчинення дій з матеріального забезпечення відповідної особи. Поряд з цим, позивачкою [PERSON] та [PERSON] надано до суду багато численну медичну документацію з приводу лікування [PERSON] , померлого [INFO] . Разом з тим, сама по собі медична документація, наявна в матеріалах справи не є доказом того, що [PERSON] , померлий [INFO] протягом будь-якого часу перебував у безпорадному стані, викликаному його хворобою, та був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби. Матеріали справи не містять ані актів обстеження умов проживання [PERSON] , ані інших доказів на підтвердження потребування [PERSON] стороннього догляду. Також, як вбачається, приймаючи надання медичної документації відносно [PERSON] та стверджуючи про перебування останнього у безпорадному стані, позивачами під час розгляду справи не заявлялось жодного клопотання з призначення відповідної судової експертизи для встановлення відповідних обставин. Суд вважає, що встановлений факт спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сім`єю, не може бути достатньою обставиною та підставами для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України без установлення сукупності всіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою. Одночасно суд зазначає, що як зазначено вище, звернення фізичної особи до суду з позовом з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування у відповідності до положень ч.6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, приймаючи, що у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, та у відповідності до ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд доходить до висновку, що [PERSON] не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності підстав для зміни черговості спадкування на рівні зі спадкоємцем першої черги, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині позову. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є частково обґрунтованим та підтвердженим факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по 17 квітня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог, позов [PERSON] та позов [PERSON] є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем [PERSON] у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. Щодо понесених [PERSON] судових витрат, останні відшкодуванню, враховуючи відмову у задоволенні позову, не підлягають.

Outcome: partial