Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

13.11.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя суду надійшла позовна заява Концерна «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 17.01.2024 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року в сумі 46123,46 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати на сплату судового збору в сумі 2684 грн. 20.05.2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя заочне рішення від 17.01.2024 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 10.06.2024 року до суду звернувся [PERSON] з заявою, в якій посилався на те, що він до мереж теплозабезпечення ніколи не підключався, договорів не укладав, листів з необхідністю опалення належної йому частки квартири не направляв. Таким чином позивач одноособово вирішив надати йому послуги, самостійно вирішив тариф та подав позов про стягнення суми боргу. Окрім цього, власниками квартири є ще 4 особи, які мають рівні частки на праві власності у квартирі, дані особи не всі є членами його родини згідно СК України. Враховуючи, що він не є власником всієї квартири, а є власником лише 1/5 частини, тому не має права проводити оплату за співвласника. Позивачем не надано доказів того, що він є лише співвласником, та має лише 1/5 частину даної квартири. Також не встановлено, з якого саме часу він є власником даної частини квартири, та чи має він правові підстави сплачувати за період з 2014 року за всю квартиру. Він не згодний з розрахунком, так як останній не відповідає дійсності. 24.06.2024 року до суду звернувся представник Концерну «Міські теплові мережі» Літвінова Т.А. з уточненою позовною заявою та з клопотанням про залучення співвідповідача [PERSON] . В уточненій позовній заяві посилалися на те, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі Статуту, який знаходиться на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно Статуту основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги, „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Позивач по відношенню відповідачів, як споживачів послуг, є виконавцем комунальних послуг, а саме: централізованого опалення та гарячого водопостачання. Законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 року, справа № 6-59цс13). В даному випадку позивач свій обов`язок виконав: підготував для відповідачів належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону. Але, на відміну від 90% мешканців житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя, відповідачі не відгукнулися на пропозицію позивача та не уклали договору про надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Не зважаючи на відсутність договору, позивач здійснював та продовжує надавати відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. За період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] складає 46123,46 грн. За вказаний період заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу позивача не надходило. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води - постійно. Прохали стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 46123,46 грн., та стягнути судові витрати у розмірі судового збору 2684 грн. 24.06.2024 року ухвалою суду залучено до справи в якості співвідповідача [PERSON] , розгляд справи відкладено на 02.07.2024 року. 24.06.2024 року до суду звернувся [PERSON] з заявою про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позову, прохав відмовити з урахуванням строків позовної давності. 02.07.2024 року в судове засідання представник позивача не з`явився, 26.06.2024 року надали клопотання про розгляд справи без участі представника, уточнені позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. 02.07.2024 року в судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, відзив на позов не подав, 24.06.2024 року подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій прохав відмовити з урахуванням строків позовної давності. 02.07.2024 року в судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач - Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі Статуту, який знаходиться на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно статуту основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги, „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідачі - [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 14.11.2023 року. Згідно копії свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.03.1999 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2024 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] 1/4 частка, [PERSON] 1/12 частка (особа померла). Відповідно довідки Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , власники/квартиронаймачі: [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , нараховано за період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року в сумі 58126,93 грн., сплачено 12003,47 грн., субсидія 00,00 грн., заборгованість за цей період складає 46123,46 грн. Відповідно Розрахунку суми позову Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] заборгованість станом на 01.11.2021 року складає 46123,46 грн. Станом на час розгляду справи судом відповідачі заборгованість не сплатили. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Відповідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч.1\~ст.13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~24.06.2004\~року,\~який діяв\~до 30.04.2019\~року,\~залежно від\~функціонального призначення\~житлово-комунальні\~послуги поділяються\~на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно ст.19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відповідно ч.3\~ст.20\~вказаного Закону\~споживач,\~зокрема,\~зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.3 ст.29 вказаного Закону договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Відповідно ч.1 ст.32 вказаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно п.6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (із змінами), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Пунктом 18 вказаних Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30\~вказаних Правил\~передбачено,\~що споживач\~зобов`язаний,\~зокрема: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Відповідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно ч.1\~ст.543\~ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є виконавцем комунальних послуг, зокрема централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з позовом до відповідачів, які відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, є споживачами комунальних послуг, зокрема централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , яка належить останнім на праві спільної часткової власності, з вимогою про стягнення на його користь боргу за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року в сумі 46123,46 грн. Суд доходить висновку, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, зокрема централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, отримували вказані послуги, однак не сплачували за спожиті послуги в повному обсязі, в результаті чого за споживачами по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , яка належить останнім на праві спільної часткової власності, обліковується борг за період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року в сумі 46123,46 грн., який на час розгляду справи судом не погашений, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статей 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно ч.3,4\~ст.267\~ЦК України\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, згідно Розрахунку суми позову по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , в добровільному порядку сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості: 07.2014 125 грн., 09.2014 200 грн., 02.2015 406,80 грн., 03.2015 343,01 грн., 230,80 грн., 04.2015 161,56 грн., 06.2015 95 грн., 100 грн., 07.2015 100 грн., 20 грн., 02.2016 100 грн., 06.2016 158,64 грн., 07.2016 200 грн., 200 грн., 09.2016 232,19 грн., 10.2016 500 грн., 538,47 грн., 11.2016 300 грн., 300 грн., 04.2017 100 грн., 100 грн., 06.2017 500 грн., 500 грн., 09.2017 500 грн., 500 грн., 05.2018 500 грн., 500 грн., 06.2018 1000 грн., 11.2018 800 грн., 500 грн., 03.2019 2192 грн. Таким чином, перебіг позовної давності переривався та починався знову, оскільки відповідачами вчинено дії, що свідчать про визнання свого боргу шляхом добровільної сплати, при цьому час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки,\~визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 року №651, карантин скасовано. Крім того,\~відповідно п.19\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З 24.02.2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 року (з наступними змінами). Таким чином,\~строк позовної\~давності переривався\~та розпочинав\~свій перебіг\~заново,\~а з\~02.04.2020\~року строк\~позовної давності\~ продовжився\~у зв`язку\~з карантином,\~а з\~24.02.2022\~року строк\~позовної давності\~ зупинився\~у зв`язку\~з воєнним станом в Україні. Таким чином, позивачем строк позовної давності не пропущено, а тому заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, від 18.07.2006 року). Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачі відзив на позов не подали, а тому суд вирішив справу за наявними матеріалами. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2684 грн.

Outcome: approved