Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Представник заявниці адвокат Левицька Ю.В., яка діє на підставі Договору про надання правничої допомоги від 29.04.2024, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03.05.2024 серії АР №1175559, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що свідоцтво про право власності на житло від 23.12.1998 на квартиру [ADDRESS] , видане Відкритим Акціонерним Товариством «Запорізька ПМК -236» належить [PERSON] , яке встановлює право спільної сумісної власності на цю квартиру. В обґрунтування заяви зазначено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно наказу від 21.12.1998 року № 26 Відкритого Акціонерного Товариства «Запорізька ПМК -236» було доручено Пологівському державному ПМ «Імпульс» видати свідоцтво про право власності на житло і посвідчення на одержання житлових чеків, а Житловокомунальному господарству у десятиденний строк укласти договір з [PERSON] на участь її у витратах на обслуговування, на ремонт будинку і утримання прибудинкової території. Згідно свідоцтва про народження заявниці № [NUMBER] її ім`я по батькові записано російською мовою « [PERSON] ». У свідоцтві про право власності на житло №23.12.1998 року, виданого Відкритим Акціонерним Товариством «Запорізька ПМК -236» у місті Оріхів Запорізької області, ім`я заявника зазначено « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області від 26.08.2011 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] .Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01 липня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.04.2017 року, [PERSON] 06.042017 року, уклала шлюб з [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 331611 від 26.042017 року матерю неповнолітньої дитини [PERSON] записана [PERSON] . 17.05.2018 року заявниця отримала паспорт на ім`я [PERSON] . Тобто, по всім документам ім`я заявниці пишеться « [PERSON] », а в свідоцтві про право власності на житло від 23.12.1998 року, виданого Відкритим Акціонерним Товариством «Запорізька ПМК -236» у місті Оріхів Запорізької області, яке встановлює належність заявниці на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , ім`я заявниці зазначено « [PERSON] ». Заявлені вимоги заявник обґрунтував тим, що у зв`язку з тим, що в документах містяться розбіжності в написанні ім`я Заявніці « [PERSON] » та « [PERSON] », вона не може здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру та внести дані до державного реєстру нерухомого майна оскільки свідоцтво було видано у 1998 році, та реєстрація права власності на майно проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрацію права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася у Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Права видані раніше, наприклад в 80/90 роках без використання нотаріальних бланків на звичайному папері та не зареєстровані у БТІ (тобто немає жодних штампів, відміток БТІ, або Витягу з БТІ), то таке право не зареєстроване належним чином і таке майно обов`язково на сьогодні потрібно зареєструвати в Державному реєстрі речових прав, тому що права власності, як такого, не виникло. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з тим, що документи, які маються у заявниці містять розбіжності в написанні її ім`я, Департамент реєстраційних послуг відмовляє у їх прийнятті, і заявниця має довести належність їй право встановлювального документу тільки у судовому порядку. Ухвалою суду від 22.05.2024 відкрите провадження у справі та призначено розгляд справи. Заявниця. у судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Левицька Ю.В. надала заяву про розгляд справи без їх участі, просила заяву задовольнити. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. Надали заяву про визнання заяви в повному обсязі та про проведення судового засідання без їх участі . Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно свідоцтва про народження Заявниці № [NUMBER] її ім`я по батькові записано російською мовою « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про право власності на житло №23.12.1998 року, виданого Відкритим Акціонерним Товариством «Запорізька ПМК -236» у місті Оріхів Запорізької області, ім`я заявниці зазначено « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області від 26.08.2011 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01 липня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.04.2017 року, [PERSON] 06.042017 року, уклала шлюб з [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 331611 від 26.042017 року матерю неповнолітньої дитини [PERSON] записана [PERSON] . 17.05.2018 року заявниця отримала паспорт на ім`я [PERSON] . Тобто, по всім документам ім`я заявниці пишеться « [PERSON] », а в свідоцтві про право власності на житло від 23.12.1998 року, виданого Відкритим Акціонерним Товариством «Запорізька ПМК -236» у місті Оріхів Запорізької області, яке встановлює належність заявниці на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , ім`я заявниці зазначено « [PERSON] ». Завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Об`єктивний, повний та всебічний розгляд цивільної справи в значній мірі залежить від ефективного та всебічного дослідження судом доказів, які надаються сторонами конфлікту та аргументують їхню позицію по справі і тим самим надають судді можливість вивчити обставини, які спричинили конфлікт. Положеннями статті 77 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для справедливого судового розгляду в контексті належного доказування непересічне значення має, з погляду Європейського суду з прав людини, наявність у судовому рішенні достатніх підстав та аргументів, на основі яких воно було ухвалене. Підтвердження цього відображено у цілій низці судових прецедентів Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні в справі «Руіс Торіа проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський суд наголосив, що «у відповідності зі встановленим прецедентним правом, яке відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином вказані підстави, за якими вони були ухвалені. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини зобов`язує судові інстанції вказувати мотивацію ухвалених ними рішень» [1, с. 13-14]. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Отже, з наданих суду письмових доказів вбачається факт належності заявниці правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1998 року, виданого Відкритим Акціонерним Товариством «Запорізька ПМК -236» у місті Оріхів Запорізької області, який встановлює належність їй на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] . Суд дійшов висновку, що подана заява є доведеною, обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved