Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила визначити їй додатковий строк, тривалістю три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з двох квартир, які розташовані за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі договорів купівлі-продажу. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивачка та її брат, відповідач по справі, дружина померлого- [PERSON] , померла ще [INFO] , інших спадкоємців за законом або заповітом немає. Позивачка вказує, що в період з осені 2021 року по 03.03.2024 року вона працювала та тимчасово проживала на території рф. Зважаючи на початок повномасштабної агресії збройних сил рф проти України, вона була позбавлена можливості безперешкодно повернутися. Повернувшись до України після 03.03.2024 року позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , однак нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини, через те, що вона пропустила строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Враховуючи фактичне перебування позивачки на території рф, відсутність можливості прийняти спадщину віддалено, вона вказує, що наявні істотні та поважні причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. З урахуванням вище викладеного, позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано час для подання відзиву. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, до розгляду справи по суті надав заяву у якій визнав позовні вимоги позивачки та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Третя особа, у підготовче судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню на таких підставах. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] в м. Лозова, Харківської області помер [PERSON] , про що свідчить ксерокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (с.11). Дружина [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Як вбачається, з ксерокопії рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.07.2021 року про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , дошлюбне прізвище позивачки було - [PERSON] (а.с.10). На підтвердження факту, того, що позивачка дійсно з 2021 року по 2024 рік перебувала у рф, нею надано ксерокопію паспорту з печаткою про прибуття до України саме 03.03.2024 року та лист з Держприкордонслужби з інформацією про те, що [PERSON] вибула до рф 29.09.2021 року та повернулася до України 03.03.2024 року (а.с.13-15). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на дві квартири, які розташовані за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі договорів купівлі-продажу, а саме договору від 29.09.2007 року та 01.04.2011 року відповідно (а.с.16-21). Спадкоємцями на вказане спадкове майно є донька спадкодавця -позивачка [PERSON] та син спадкодавця-відповідач [PERSON] . Інших спадкоємців у спадкодавця немає. Позивачка звернулася до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини у березні 2024 року, однак їй було відмовлено у звязку з пропуском строку. Поважними причинами не прийняття в встановлений законом строк спадщини після смерті [PERSON] позивачка вказала наступне, а саме: фактичне перебування на території рф, відсутність можливості прийняти спадщину віддалено та початок повномасштабного вторгнення рф на територію України. Зважаючи на вище викладене, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивачка названих вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини в шестимісячний строк не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивачка пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутися до суду з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка, як на підставу поважності пропуску строку звернення вказувала на те, що вона фактично перебувала на території рф з 2021 по 2024 рік, та через повномасштабне вторгнення рф не мала можливості безперешкодно повернутися до України. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, і визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги вище вказане, з урахуванням ст.141 ЦПК України, визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 50 % суми сплаченого при поданні позову судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved