Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

12 березня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» (далі - позивач, ТОВ «Житлокомцентр») звернувся з позовом до [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ) в якому просив стягнути з останньої заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2020 по 29.02.2024 у розмірі 26100,18 гривень, 3% річних за період з 01.10.2020 по 21.02.2022, та з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 871,11 гривень, суму індексу інфляції за період з 01.10.2020 по 21.02.2022, та з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 4028,86 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору від 27.12.2018, позивач є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу є одноособовим власником приміщення 40 в будинку [ADDRESS] , а тому є споживачем комунальних послуг, що надаються позивачем. Зазначив, що в період з 01.10.2020 по 29.02.2024 позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання, але відповідач не проводить оплату в повному обсязі за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість,у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 26 березня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 15 травня 2024 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року розгляд справи відкладено на 13 червня 2024 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 13 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 09 липня 2024 року за клопотаннями представника позивача та представника відповідача. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, також просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності відповідача та за його відсутності. Зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позову, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідно до постанови КМУ №206 від 05.03.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Крім того просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позов було подано до суду 12 березня 2024 року, а заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком позивач просить стягнути в період з 01.10.2020 по 29.02.2024. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно договору від 26 грудня 2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеного між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , ТОВ «Житлокомцентр» визначено управителем будинку [ADDRESS] (а.с. 13-18). Відповідач [PERSON] з 01.10.2020 є власником нежитлового приміщення вбудованого в 1 поверх 4 поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 12). Приміщення 40 в будинку [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у ТОВ «Житлокомцентр», і на зазначене приміщення відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . ТОВ «Житлокомцентр» відповідно до умов договору надавав послуги з управління багатоквартирним будинком, та нараховував щомісяця з 01 жовтня 2020 року по 29 лютого 2024 року плату за надані послуги з управління та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за адресою: [ADDRESS] , на площу 140,60 м2 . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ( далі- Закон) до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порядку п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону Статтею 10 Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника майна. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12, під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами. В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року (справа N 642/8210/16-ц, провадження N 61-7787св18) зазначено про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також - у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2020 року по 29 лютого 2024 року, за послуги з управління багатоквартирним будинком по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 березня 2024 року заборгованість складає 26 100,18 гривень (а.с. 8). Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 26100,18 гривень. При цьому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 01.10.2020 по 21.02.2022, та з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 871,11 гривень, суму індексу інфляції за період з 01.10.2020 по 21.02.2022, та з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 4028,86 гривень. Суд відхиляє доводи представника відповідача про неправомірне нарахування 3% річних, інфляційних нарахувань, оскільки до постанови КМУ №206 від 05.03.2022 внесені зміни постановою КМУ №1405 від 29.12.2023, і позивачем проводилось нарахування 3% річних, суми індексу інфляції у відповідності до вимог чинного законодавства України. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 07 березня 2024 року між позивачем ТОВ «Житлокомцентр» та адвокатом Зарівною С.В. укладено Договір про надання професійної правової/правничої допомоги, згідно з умовами якого вартість послуг, що надаються адвокатом, за домовленістю сторін, складає фіксовану винагороду (гонорар) за складання та оформлення позовної заяви передбаченої предметом договору з формування матеріалів справи та направлення до суду - 3 000 гривень, підтвердженням належного виконання умов цього договору є складання сторонами акту прийому-здачі наданих послуг за ним (п.п. 4.1, 4.3 Договору). Відповідно до копії Акту прийому-здачі наданих послуг до Договору, останній укладений на підтвердження надання адвокатом клієнту послуг на суму 3 000 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 гривень також належить стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 3028 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень, у загальній сумі 6028 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved