Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження, який проживає з нею. Позивач та відповідач не змогли досягти домовленості щодо добровільної сплати відповідачем аліментів, а тому відповідач майже не приймав участі у вихованні та утриманні сина. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку , починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитини повноліття . Просила стягнути судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та пояснив, що позивач з сином проживає за межами України. Певний час син проживав з відповідачем та перебував на його утриманні. На утриманні відповідача перебуває його мати , яка є особою з інвалідністю 2 групи та батько, який на даний час знаходиться в лікарні. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу заперечує, оскільки відсутні належні докази на підтвердження зазначених витрат. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. У судовому засіданні представником відповідача не заперечувався той факт, що його малолітній син проживає з матір`ю позивачем по справі. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. ст. 141,155 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна норма викладена і в статті 182 СК України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~принципу № 4 Декларації прав дитини,ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., ст. ст.\~180,\~181,\~191 Сімейного кодексу України, як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обовязку щодо утримання та виховання дитини, отже, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Що стосується розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Представник відповідача заперечуючи щодо розміру аліментів , який просить стягнути позивач, а саме частина всіх видів заробітку відповідача, посилався на перебуванні на утриманні відповідача його батьків. Суду не надано належних доказів щодо розміру доходів батьків позивача, їх віку, стану здоров`я, складу сім`ї, а тому зазначені представником відповідача обставини не можуть слугувати належним доказом щодо знаходження інших осіб на утриманні відповідача. З огляду на зазначене, суд встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши зібрані по справі докази, дійшов до висновку про те, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати сина, а також виходячи з засад рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити , визначити аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку, щомісячно, однак, не менше, як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, що з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини захистить права дитини та не буде надмірним тягарем для відповідача, або таким, що поставить його у скрутне матеріальне становище. Оскільки представником відповідача не надано доказів, що відповідачем [PERSON] сплачувались кошти в рахунок сплати аліментів , тому стягнення аліментів слід розпочати з дня звернення позивача з позовною заявою до суду. Також є неприйнятними послання представника відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду зв`язку з невідповідністю її ст. 175 ЦПК України, оскільки при відкриті провадження суд вирішує зазначене питання. Згідно\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.\~ Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу зазначаючи відсутність належних доказів оплати, проте з такими заперечення суд не погоджується. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Постановою ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 визначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Від представника позивача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивач звільнена від сплати судового збору, суду не надано доказів, що відповідач має пільги, які б звільняли його від сплати зазначеного платежу, а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved