Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Заявник звернувся до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою, в порядку окремого провадження, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] у заявника з [PERSON] народилася спільна дочка - [PERSON] , яка мешкає разом із заявником та повністю перебуває на його утриманні. Починаючи з 2022 року сімейне життя між заявником та [PERSON] поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у 2023 році. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю, що призвело до того, що на даний момент ведення між заявником та [PERSON] спільного господарства та сумісне проживання неможливе, за глибоким переконанням заявника -\~ подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. 27.02.2024 рішенням суду шлюб між заявником та [PERSON] було розірвано. 27.03.2024 ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу у справі №216/1657/24 було затверджено мирову угоду, якою, зокрема визначено, що: - місцем проживання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , - визначене місце проживання її батька, позивача по справі - [PERSON] (незалежно від адреси проживання); - [PERSON] буде самостійно займатися вихованням своєї дитини: доньки [PERSON] та матеріально утримувати її, на свій розсуд на користь дитини до її повноліття одноособово вирішувати всі фінансові, матеріальні та моральні питання, що пов`язані з вихованням дитини, у тому числі щодо оформлення та підписання необхідних документів, плати за проїзд, лікування, проживання, харчування, проходження навчання та відвідування шкільного/навчального/спортивного та/або лікувального закладів тощо, з правом представництва інтересів дитини з цих питань у компетентних державних або недержавних органах, у тому числі у органах місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах, правоохоронних органах, судах, митниці та прикордонній службі, адміністраціях шкільних/навчальних/спортивних та/або лікувальних закладах, а також у взаємодії з фізичними та/або юридичними особами, тощо. Починаючи з 2023 року, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з дружиною заявник взяв на себе всі батьківські зобов`язання, самостійно виховує та утримує доньку, яка залишилася проживати разом з ним. Заявник спроможний забезпечити доньку всім необхідним. Дитина відвідує школу, облікована в медичних установах. Заявник забезпечує свою доньку харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан її здоров`я, займається її навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. Мати дитини, [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні спільної доньки, проживає окремо. Встановлення факту того, що дитина перебуває на утриманні та вихованні заявника, необхідний задля виникнення його прав та обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси неповнолітньої дитини у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги. Також, юридична фіксація факту самостійного виховання та утримання дитини дуже нагальне питання, позаяк матір проживає окремо від дитини, а в Україні з 24 лютого 2022 року триває масштабна агресія РФ проти України та небезпечна ситуація спостерігається по всій території України, не виключенням є Дніпропетровська область та м. Кривий Ріг, які періодично обстрілюються військами держави-агресора, нагальним є вирішення питання стосовно переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. Крім цього, виникла потреба подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним батьком, в інтересах дитини. Іншого позасудового порядку встановлення даних фактів, передбаченого законом, немає. Встановлення даних фактів не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. З огляду на такі обставини заявник звернувся до суду з вказаною заявою. Заявник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, щодо встановлення даного факту не заперечує. Представник служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, щодо встановлення даного факту не заперечує. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до приписів пункту 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] є рідним батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2010, де у графі батько зазначено заявника. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована за місцем реєстрації заявника, а саме: [ADDRESS] . Як вбачається з акта обстеження умов проживання від 22.03.2024, за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні, житло мебльоване, облаштовано побутовою технікою. Неповнолітня [PERSON] має окреме спальне місце, шафу, стіл для навчання, ноутбук, планшет, одяг за сезоном та за віком. За цією адресою проживають [PERSON] та [PERSON] . Стосунки в сім`є доброзичливі. Батько [PERSON] піклується про доньку, забезпечує її всім необхідним для повноцінного життя і розвитку. З червня 2023 дитини проживає з батьком. На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2024 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та\~ відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований 26 червня 2009 року у Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом №278, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 29.03.2024. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2024 у справі №216/1657/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради міста Кривого Рогу, про визначення місця проживання малолітньої дитини затверджено мирову угоду сторін, за умовами якої:\~\~ 1. Місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання її батька [PERSON] , за адресою проживання останнього. 2. За взаємною згодою сторони домовились, що [PERSON] буде самостійно займатися вихованням доньки [PERSON] , [INFO] , та матеріально утримувати її, до досягнення повноліття, вирішувати всі фінансові, матеріальні та моральні питання, що пов`язані з вихованням дитини, у тому числі щодо оформлення та підписання необхідних документів, плати за проїзд, лікування, проживання, харчування, проходження навчання та відвідування шкільних/навчальних/спортивних, та/або лікувальних закладів тощо, з правом представництва інтересів дитини з цих питань у компетентних державних або недержавних установах, у тому числі у органах місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах, правоохоронних органах, судах, митниці та прикордонній службі, адміністраціях шкільних/навчальних/спортивних та/або лікувальних закладах, а також у взаємодії з фізичними та/або юридичними особами тощо. Ухвала набрала законної сили 12.04.2024. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно з нормою ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, наведені докази у їх сукупності слугують підтвердженням факту перебування на утриманні заявника неповнолітньої дитини. Приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації свого права на свободу пересування, подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч. 7 ст. 294 ЦПК України, п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved