Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29.01.2011 року ВДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 84. Окремою вимогою позивач заявив вимогу про залишення сторін спору, сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , разом з відповідачкою [PERSON] . Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно. В судове засідання позивач не з`явився, змістом позову просив розгляд проводити за відсутності, позов підтримує. Від представника відповідачки в судове засідання надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, позов визнано в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.01.2011 року ВДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 84. Від шлюбу у них є спільні діти - син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , котрі проживають разом з відповідачкою [PERSON] , окремо від позивача. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, підтвердженим, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, натомість відповідач не бажає з`явитися до суду та пояснити можливі мотиви задля збереження шлюбу; клопотань про визначення строку на примирення сторонами спору не заявлено. Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Щодо вирішення питання залишення дітей сторін спору разом з відповідачкою, суд наголошує на такому. У частинах першій та другій статті 161 Сімейного кодексу України зазначається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд вказав, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини. В Суду відсутні достатні підстави вважати про наявність спору батьків щодо тієї обставини, з ким мають залишитися діти після розірвання шлюбу, адже сторонами визнано, що спільні діти - син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , уже проживають з матірю окремо від позивача, а тому залишаються проживати разом з відповідачкою [PERSON] . З огляду на наведене,

Outcome: approved