Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з 01 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року вона працював у фізичної особи підприємця [PERSON] на посаді прибиральниці. В зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України не змогла доїхати до м.Києва на роботу в березні 2022 року була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в м.Чернівці. В березні 2022 в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області дізналася, що вона досі офіційно працевлаштована у відповідача виходячи з даних втягу з реєстру застрахованих осіб з березня 2022 року по серпень 2023 року за неї не було спачено єдиний соціальний внесок. Враховуючи викладене в позовній заяві просить стягнути з відповідача середньо місячну заробітню плату з березня 2022 року по серпень 2023 року та зобов`язати відповідача внести єдиний соціальний внесок з березня 2022 року по серпень 2023 року та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник позивача та позивач надали до суду заяви, у якій позовні вимоги підтримали, просив справу розглядати у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив справу розглядати у його відсутність, в задоволенні позовних вимог позивача просив відмовити з підстав наведених в ньому. Зважаючи на те, що сторони за справою в судове засідання не з`явились, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані позивачем докази, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. На підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що з 01.12.2021 року вона перебувала в трудових відносинах з ФОП [PERSON] , Ці обставини підтверджені такими доказами, як копією трудового договору. Наказом від 24 березня 2022 року було призупинено дію трудового договору з [PERSON] , яка займала посаду прибиральниці до усунення підстав припинення. За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Статтею 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1), із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). При цьому ст.234 КЗпП передбачає, що строк звернення може бути поновлено, якщо з якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка була встановлена за виконану ним роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки) (висновок Верховного суду у справі №242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18)). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України). Трудові відносини між сторонами були призупинені 18.07.2022 року у зв`язку з неможливістю обох сторін виконувати свої обов`язки. Факт відсутності на роботі позивача з 01.03.2022 року по 24.03.2023 року підтверджується лист ТОВ «Нерухомість нашого міста» від 24 лютого 2022 року акти про відсутність на роботі за періоди 24-24.02.2022 року 28.02. 2022 року, 01.04.2022 року 21-24.03.2022 року. Судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та розмір по її заборгованості за спірний період, внаслідок чого не є підтвердженим і розрахунок про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує заборгованість по заробітній платі позивача, не визначає її розмір, середньомісячний чи то середньоденний заробіток позивача, тощо ( висновок Верховного суду у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18)). Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно [PERSON] , підтверджують лише її страховий стаж за період з 1999 року до 2023 року та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо існування заборгованості та її розміру в період з березня 2022 року по серпень 2023 року. Суд, виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ФОП [PERSON] , перед позивачем по заробітній платі з березня 2022 року по 2023 року, припинення позивачем трудових відносин з відповідачем у вказаний час у встановленому порядку, вважає, що позовні вимоги [PERSON] , є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed