Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії» № 53 від 27.09.2023 «Про відрахування учня» та стягнути моральну шкоду у розмірі 30000 грн 00 коп. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликається на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021. Відповідно до п. 1.1. означеного договору, школа зобов`язується надати послуги з середньої (5-9 класи) загальної освіти, згідно затверджених державних стандартів, відповідних програм та діючого законодавства в сфері освіти, у відповідності до локальних правил та належним чином затверджених Кодексу поведінки у школі, а замовник зобов`язується їх прийняти, сплатити в повному обсязі та на умовах визначених цим договором. На підставі вказаного договору, сина позивача - [PERSON] було зараховано на навчання до п`ятого класу. Позивач зауважує, що син навчався у школі з першого класу та навчався уданому закладі і у шостому класі. Наведений договір було укладено до 31.08.2026. [PERSON] вказує, що відповідач вказує на систематичне порушення сином Кодексу поведінки учня, негативно виділяючи останнього серед інших учнів школи. Наприкінці навчального року, весною 2022 відбулася зустріч батьків та вчителів школи з метою обговорення навчального процесу у сьомому класі. Однак, у липні позивач та його дружина отримали лист від школи № 66 від 13.07.2023, яким відповідач повідомив про розірвання договір про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021. [PERSON] , який є сином позивача, було відраховано на підставі наказу Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії» № 53 від 27.09.2023, у зв`язку з розірванням договору та на підставі рішення педради № 2 від 27.09.2023. [PERSON] стверджує, що наказ про відрахування його сина є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує право [PERSON] на освіту. За твердженням позивача спірний наказ видано з порушенням договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, Кодексу поведінки учня, Статуту Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії», Закону України «Про повну загальну середню освіту», Закону України «Про охорону дитинства», що завдало моральної шкоди його сину. Позивач пояснює, що моральна шкода, завдана [PERSON] полягає у тому, що у зв`язку з ухваленням неправомірного рішення про відрахування зі школи, в якій останній навчався з першого класу та у якій навчаються усі його друзі, протягом тривалого часу були моральні страждання, переживання, через порушення соціальних зв`язків. У зв`язку з наведеним, дитині було завдано емоційних страждань, розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у 30000 гривень. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2023, позовну заяву [PERSON] до Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу про відрахування та стягнення моральної шкоди, залишено без руху та надано позивачу термін для усунення її недоліків. У зв`язку з виконанням позивачем вимог ухвали суду від 01.12.2023, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2023, відкрито провадження у справі та постановлено про здійснення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 02.02.2024 шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», адвокатом Новосядло В.Р., яка діє в інтересах Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії», подано відзив на позовну заяву. Представник відповідача, спростовуючи доводи позовної заяви вказує, що заклад у якому навчався син позивача з вересня 2021 по 27.09.2023 є приватним освітнім закладом. Відповідно до наказу Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії» № 53 від 27.09.2023 «Про відрахування учня», [PERSON] відрахований зі спискового складу учнів сьомого класу «Неймовірні», у зв`язку із розірванням договору, підстава - рішення педради № 2 від 27.09.2023, за систематичне порушення Кодексу учня, Статуту, внутрішніх правил поведінки та дисципліни, відсутністю без поважних причин у закладі освіти. У закладі освіти, учень [PERSON] , починаючи з початку 2022 року почав систематично та грубо порушувати Кодекс поведінки учня, локальні внутрішні Правила, Статут Закладу освіти, про що батьків неодноразово повідомлялось шляхом узгодженого порядку комунікації закладу освіти та батьків, як замовників згідно договору. 13.07.2023 заклад освіти повідомив позивача про намір розірвати Договір, який передбачав очне навчання, без вказівки на конкретну дату, що передбачено п. 8.4.2. договору, а не відрахування учня, яке оформляється рішенням педагогічної ради (п. 4.7.7. Статуту) та у відповідності до п. 4.7.10 Статуту. Також, 13.07.2023 заклад освіти запропонував позивачу та третій особі, як альтернативу - сімейну форму навчання з індивідуальним супроводом в офлайн або онлайн форматі з можливістю повернення до очного навчання. Виходячи з наведеного сторона відповідача вважає, що твердження позивача щодо розірвання договору та/або недопуску 01.09.2023 [PERSON] до навчального процесу не відповідає дійсним обставинам справи. Окрім того, адвокат Новосядло В.Р. зауважує, що ні позивачем, ні третьою особою, всупереч п. 4 Кодексу поведінки учня, п. 3.1.5, п.3.2.п.7.1, п.12.3, п.12.2 договору, не було повідомлено заклад освіти, що їх син навчається з 01.09.2023 в іншій школі, що підтверджується виданою довідкою №331 від 31.10.2023 директором іншого Приватного закладу загальної середньої освіти ліцей «ІТ СТЕП СКУЛ Львів». Наведений факт, за твердженням відповідача, сам по собі є самостійною підставою для відрахування (п. 3. ч.1 Розділу IV Наказу Міністерства освіти і науки України від 16.04.2018р. №367 «Про порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти»). Відтак, 16.08.2023 заклад освіти змушений був провести позачергове засідання наради при директору, за участі їх сімейного психолога [PERSON] щодо навчання, поведінки учня [PERSON] , можливості зміни форми навчання та/або наступного відрахування. Станом на 16.08.2023 позивачу та третій особі достеменно було відомо про відсутність наказу на відрахування їх сина, про розгляд закладом освіти запропонованих форм навчання та у випадку відсутності результатів щодо прийнятого рішення батьками -відрахування на підставі рішення педагогічної ради такого учня, право на яке передбачено ч.3 ст. 40 Закону України «Про повну загальну середню освіту», ч.4 ст. 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту», п. 3 розділу IV Порядку, п.4.7.7., п.4.6.3.4 Статуту Закладу освіти. Також, адвокат В.Р. Новосядло, яка діє в інтересах відповідача, стверджує, що школою не було завдано сину відповідача жодної моральної шкоди, оскільки будь-яких порушень прав дитини відповідачем не відбулось. З урахуванням наведеного представник відповідача вважає, що вимоги позовної заяви є безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, просить відмовити у задоволенні таких у повному обсязі. 14.02.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив. [PERSON] просить задовольнити позов у повному обсязі, вважає, що доводи представника відповідача не відповідають дійсності. Зокрема, позивач вважає, що звинувачення сина у систематичному порушенні правил поведінки почалося з часу призначення нового директора школи. Зустрічі, які описує представник відповідача у відзиві не доводять факту офіційного попередження батьків про можливість розірвання договору та виключення дитини зі школи, а лише підтверджують проведення зустрічей у випадку необхідності індивідуального усного обговорення питань щодо навчального процесу з вчителем або адміністрацією школи, що передбачено п. 3.9. договору. Позивач вказує, що про відсутність дитини у період з 24.04.2023 по 15.05.2023, а також про причини такої відсутності школі було відомо. Вважає, що посилання відповідача на п. 8.4.2 договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, а також на ч. 3 ст. 651 ЦК України (у разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим), про що зазначено у самому листі, свідчить не про намір розірвати договір, а про факт розірвання такого. [PERSON] стверджує, що ані йому, ані його дружині не було відомо про відсутність наказу про відрахування сина з навчального закладу. Вважає, що вже сам по собі факт переведення дитини у інший навчальний заклад, тобто фактично позбавлення її звичного для неї середовища, без будь-якої аргументованої на то причини, свідчить про заподіяння [PERSON] моральної шкоди. [PERSON] , яка є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, 14.02.2024 до суду подано письмові пояснення. За твердженнями третьої особи, [PERSON] навчався у Приватному закладі «Католицький Ліцей «Школа святої Софії» з першого класу. Під час навчання дитини у школі жодних проблем з його поведінкою не було, хлопчик є надзвичайно доброю, щирою та неагресивною дитиною. Проте, під час навчання хлопчика у сьомому класі, батьки поміти, що новопризначений директор школи безпідставно та неодноразово звертала увагу на поведінку хлопчика вказуючи на відсутність у нього мотивації до навчання. За рекомендацією керівництва школи, хлопчик відвідував психолога та психотерапевта, після чого йому було поставлено діагноз «гіперактивність». [PERSON] постійно скаржився на прискіпування директора та вчителів школи. [PERSON] вказує, що син був відсутній у навчальному закладі у зв`язку з відпочинком за кордоном з метою відновлення його емоційного стану, про що було повідомлено дирекцію школи. 19.02.2024 представником відповідача ? Новосядло В.Р. подано заперечення на відповідь на відзив у якому остання просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю. Представник стверджує, що усі аргументи позивача викладені у відповіді на відзив зводяться до незгоди та обурення спірним наказом. Також, представник зауважує, що право на освіту не є абсолютним, оскільки може підпадати під очевидно дозволені обмеження. Реалізація особою права на освіту не повинна порушувати права інших учасників освітнього процесу на повагу до їх честі та гідності. Відрахування [PERSON] з навчального закладу відбулося через його недопустиму поведінку, яка полягає у систематичному порушенні учнем Кодексу поведінки учня закладу освіти, локальних внутрішніх Правил, Статуту закладу освіти. 27.06.2024 [PERSON] подано до суду додаткові письмові пояснення. Позивач, опираючись на свій життєвий досвід, вважає, що порушення правил поведінки на які посилається відповідач не є такими, через які дитину допустимо було відрахувати з навчального закладу. Дитині було поставлено діагноз «гіперактивність», однак такий діагноз, на думку позивача, можливо поставити більшості дітей його віку. Також, позивач стверджує, що акцентування уваги вчителями та дирекцією школи на негативній поведінці [PERSON] лише вказує на їх некомпетентність, оскільки така поведінка хлопчика пов`язана з об`єктивними чинниками. Позивач пояснює, що згоден був піти на компроміс з відповідачем, однак в останнього відсутнє бажання визнавати свої помилки, тому метою позову є саме відновлення справедливості. Окрім того, позивач вказує, що вбачає у діях дирекції закладу маніпулювання, як фактами, так і особами на яких впливають рішення відповідача, у той чи інший спосіб. У судовому засіданні представник позивача просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві. Представники відповідача, кожен окремо, просили відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується матеріалах справи, зокрема рекомендованими повідомленнями. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.09.2021 між Приватним навчально-виховним комплексом «Школа ? гімназія святої Софії» та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг № 484. Згідно п.1.1. вищевказаного договору, школа зобов`язується надати послуги з середньої (5-9 класи) загальної освіти, згідно затверджених державних стандартів, відповідних програм та діючого законодавства в сфері освіти, у відповідності до локальних правил та належним чином затверджених Кодексу поведінки у школі, а замовник зобов`язується їх прийняти, сплатити в повному обсязі та на умовах визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, сина позивача - [PERSON] було зараховано на навчання до п`ятого класу. Пунктом 8.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 01.09.2021 до 31.08.2026. Відповідно до розділу 8, п. 8.4., п.п.8.4.3 договору, його може бути розірвано достроково надавачем послуг - закладом освіти у випадку систематичного (2 і більше разів за один навчальний рік) порушень замовником чи учнем локальних внутрішніх правил, порушення дисципліни. Згідно п.п. 8.4.2, договір може бути розірвано достроково надавачем послуг в односторонньому порядку на підставах та умовах, передбачених цим договором та діючим законодавством України, про що школа повідомляє не пізніше 30 днів засобами поштового зв`язку або інтернет зв`язку (ел. пошта, вайбер, school today). Відповідно до розділу 3 п.3.11 договору, у випадку отримання скарги від представника школи про порушення учнем Кодексу поведінки у школі та цього договору, вжити заходів, щоб усунути порушення у майбутньому. Замовник усвідомлює, що систематичне 3 рази порушення Кодексу поведінки у школі та умов цього Договору є підставою для одностороннього розірвання цього договору. Згідно розділу 4 договору п. 4.1.4, заклад освіти має право розірвати цей договір в односторонньому порядку за умови систематичного порушення умов і Кодексу поведінки у школі та умов цього договору. Відповідно до Розділу 12 Договору п. 12.3, будь-які повідомлення, в тому числі засобами електронного зв`язку (email, viber, School Today) та інші додатки, що направляються сторона одна одній на підстав цього договору та у зв`язку із його виконанням, мають юридичну силу та вважаються належними та допустимим доказом, у разі якщо такі повідомлення направлені з адрес на адреси, вказані в договорі. Наказом № 53 від 27.09.2023 директора Приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії», відраховано зі спискового складу учнів 7-го класу «НЕЙМОВІРНІ» [PERSON] у зв`язку з розірванням договору, на підставі рішення педради № 2 від 27.09.2023. За твердженням позивача спірний наказ видано з порушенням договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, Кодексу поведінки учня, Статуту Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії», Закону України «Про повну загальну середню освіту», Закону України «Про охорону дитинства». Окрім того, такий наказ порушує право сина позивача на освіту. Надаючи оцінку зазначеним аргументам позивача, суд виходить з нижченаведеного. Під час судового розгляду, судом було встановлено наступну хронологію подій, які передували винесенню спірного наказу. 22.06.2022 відбулась зустріч [PERSON] (виконавчий директор навчального закладу) з [PERSON] , під час якої останньому доведено до відома інформацію про порушення його сином дисципліни, Кодексу поведінки учня. 09.09.2022 відбулася зустріч [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] , за участю психолога школи - [PERSON] та заступника директора з навчально-виховної роботи - [PERSON] , на якій обговорювались питання порушення поведінки [PERSON] , а також потреба в залученні асистента для учня. 20.10.2022 відбулася зустріч з [PERSON] та [PERSON] (виконавчий директор навчального закладу), де позивачу було рекомендовано звернутися до психотерапевта через негативну поведінку його сина та повторно запропоновано пошук асистента. 07.12.2022 відбулася зустріч з [PERSON] щодо поведінки її сина. Також, обговорено, що II семестр буде розпочато з асистентом для [PERSON] для основних предметів та рекомендаціями фахівця для педагогів. 19.01.2023 семестр розпочато без асистента, через відсутність відповідного висновку фахівця. Зі слів [PERSON] записані на ІРЦ. 24.04.2023 [PERSON] повідомив відповідача, що його син буде відсутній з 24.04.2023 до 15.05.2023. Після 15.05.2023р. жодної медичної довідки не надав, що підтверджується витягом з електронного журналу, наявним у матеріалах справи. З наявної у матеріалах справи засвідченої копії листа Приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії» за вих. № 66 датованого 13 липня 2023, судом встановлено, що школою було повідомлено [PERSON] та [PERSON] , з посилаючись на п. 3.11 «У випадку отримання скарги представника Школи про порушення Учнем Кодексу поведінки у школі та цього договору, вжити заходів, щоб усунути порушення у майбутньому. Замовник усвідомлює, що систематичне (3 рази) порушення Кодексу поведінки у школі та умов цього Договору є підставою для одностороннього розірвання цього Договору» та 4.1.4 «систематичного порушення умов і Кодексу поведінки у школі та умов цього Договору» та згідно ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, про розірвання Договору 484 від 1 вересня 2021. Водночас було запропоновано як альтернативу індивідуальне сімейне навчання з офлайн чи онлайн зустрічами та можливістю повернення до очного навчання. Наведено прогнозований графік зустрічей. У зв`язку з неявкою [PERSON] у навчальний заклад та неповідомлення батьками останнього про прийняте рішення та про причину відсутності, 27.09.2023 було скликано позачергову педагогічну раду, на яку винесено питання про відрахування учня зі складу учнів КЛ «Школа святої Софії». Згідно протоколу позачергового засідання педагогічної ради КЛ «Школа святої Софії» від 27.09.2023 № 2, було ухвалено рішення про відрахування учня 7-го класу «НЕЙМОВІРНІ» [PERSON] . Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Під час судового розгляду наведені у відзиві на позовну заяву обставини справи було підтверджено виконавчим директором ПЗ «Католицький ліцей школа святої Софії» ? [PERSON] , яку було допитано за її клопотанням у якості свідка. Варто відзначити, що перебіг обставин справи та хронологія подій фактично не було заперечено позивачем, однак останній не погодився з інтерпретацією наведених фактів. Позивач стверджує, що зустрічі, які відбувалися між ним, його дружиною та адміністрацією школи не доводять факту офіційного попередження батьків про відрахування їх сина з навчального закладу, а лише підтверджують зустрічі для обговорення навчального процесу, як передбачено п. 3.9. Договору про надання освітніх послуг №484 від 01.09.2021. Також, позивач вказує, що можливість навчального процесу з асистентом, форма такого навчання та його тривалість повинні визначатися в першу чергу відповідними спеціалістами та проводитися у відповідності до їх рекомендацій, враховуючи інтереси дитини. Батьки та адміністрація школи не можуть самостійно вирішувати питання призначення такого асистента. Позивач стверджує, що дитячий психіатр, психотерапевт та поведінковий терапевт у жодному разі не рекомендували проводити навчання його сина з асистентом. Вважає, що посилання відповідача у листі школи № 66 від 13.07.2023 на п. 8.4.2 договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, а також на ч. 3 ст. 651 ЦК України (у разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим), про що зазначено у самому листі, свідчить не про намір розірвати договір, а про факт розірвання такого. Також, позивач зауважує, що усі факти, які представник відповідача вказує на підтвердження негативної поведінки [PERSON] вказують на некомпетентність та недбалість вчителів. Відтак, позивач фактично вважає усі наведені ним дії відповідачів по відрахуванню сина із закладу освіти порушенням прав дитини, що свідчить про незаконність спірного наказу. Надаючи оцінку аргументам сторін, у сукупності з встановленими обставинами справи, суд не погоджується з твердженнями позивача про невідповідність наказу № 53 від 27.09.2023 директора Приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії», яким було відраховано [PERSON] з навчального закладу, Кодексу поведінки учня, Статуту Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії», Закону України «Про повну загальну середню освіту», Закону України «Про охорону дитинства», виходячи з наведеного нижче. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про повну загальну середню освіту», учасниками освітнього процесу в закладах освіти є: учні; педагогічні працівники; інші працівники закладу освіти; батьки учнів; асистенти дітей (у разі їх допуску відповідно до вимог частини сьомої статті 26 цього Закону). Заклад загальної середньої освіти залежно від засновника може бути: державним - заснованим розпорядчим актом органу державної влади; комунальним - заснованим розпорядчим актом сільської, селищної, міської, районної, обласної ради; приватним - заснованим рішенням фізичної (фізичних) та/або юридичної (юридичних) особи (осіб) приватного права; корпоративним - заснованим шляхом укладення засновницького договору кількома засновниками різних форм власності на засадах державно-приватного партнерства (ч. 2 ст. 31 Закону України «Про повну загальну середню освіту»). Частиною 3 статті 31 Закону України «Про повну загальну середню освіту» встановлено, що заклади загальної середньої освіти незалежно від форми власності мають рівні права і обов`язки у провадженні освітньої діяльності відповідно до законодавства. Права і обов`язки закладів загальної середньої освіти реалізуються через їх органи управління відповідно до законодавства та установчих документів. За приписами ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про повну загальну середню освіту», до установчих документів закладу загальної середньої освіти віднесено рішення засновника (засновників) про його утворення та статут, а також у випадках, визначених цим Законом, засновницький договір, укладений між засновниками. Статут закладу загальної середньої освіти затверджується засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом та має містити інформацію про: повне та скорочене найменування; статус, форму власності, організаційно-правову форму та тип закладу; місцезнаходження; структурні підрозділи закладу; систему управління закладом, права та обов`язки органів управління, порядок прийняття ними рішень; мету, завдання, принципи діяльності; джерела надходження і порядок використання коштів і майна; інші положення, що визначають функції закладу загальної середньої освіти відповідно до законодавства. Статут може містити інші положення з питань, передбачених цим Законом та/або з питань, що не врегульовані законодавством, у тому числі щодо особливостей утворення і діяльності закладу загальної середньої освіти. Положення статуту не повинні суперечити законодавству. Згідно п. 1.14. Статуту приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії», заклад освіти має академічну, організаційну, кадрову, фінансову автономію в обсягах, визначених Законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», «Про дошкільну освіту», «Про позашкільну освіту», іншими законодавчими актами та цим Статутом. Відповідно до ч. 3,4,5 ст. 53 Закону України «Про освіту», здобувачі освіти зобов`язані: виконувати вимоги освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності), дотримуючись принципу академічної доброчесності, та досягти результатів навчання, передбачених стандартом освіти для відповідного рівня освіти; поважати гідність, права, свободи та законні інтереси всіх учасників освітнього процесу, дотримуватися етичних норм; відповідально та дбайливо ставитися до власного здоров`я, здоров`я оточуючих, довкілля; дотримуватися установчих документів, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, а також умов договору про надання освітніх послуг (за його наявності); повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком яких вони були особисто або про які отримали достовірну інформацію від інших осіб. Здобувачі освіти мають також інші права та обов`язки, передбачені законодавством та установчими документами закладу освіти. Залучення здобувачів освіти під час освітнього процесу до виконання робіт чи до участі у заходах, не пов`язаних з реалізацією освітньої програми, забороняється, крім випадків, передбачених рішенням Кабінету Міністрів України. Згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про освіту», батьки здобувачів освіти зобов`язані: виховувати у дітей повагу до гідності, прав, свобод і законних інтересів людини, законів та етичних норм, відповідальне ставлення до власного здоров`я, здоров`я оточуючих і довкілля; сприяти виконанню дитиною освітньої програми та досягненню дитиною передбачених нею результатів навчання; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси дитини та інших учасників освітнього процесу; дбати про фізичне і психічне здоров`я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя; формувати у дитини культуру діалогу, культуру життя у взаєморозумінні, мирі та злагоді між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами, представниками різних політичних і релігійних поглядів та культурних традицій, різного соціального походження, сімейного та майнового стану; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у дітей усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; виховувати у дитини повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України; дотримуватися установчих документів, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, а також умов договору про надання освітніх послуг (за наявності); сприяти керівництву закладу освіти у проведенні розслідування щодо випадків булінгу (цькування); виконувати рішення та рекомендації комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) в закладі освіти. Відповідно до п. 3.4.6 Статуту приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії», здобувачі освіти, серед іншого, зобов`язані відповідально ставитись до здобуття освіти, виконувати вимоги освітньої програми, навчальних програм (індивідуального навчального плану за його наявності), поважати гідність, права свободи та законні інтереси всіх учасників освітнього процесу, підтримувати традиції закладу освіти, дбати про репутацію та імідж закладу освіти, сприяти їх покращенню, дотримуватись Статуту, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, а також умов договору про надання освітніх послуг. Пунктом 3.4.9. Статуту приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії» встановлено, що за систематичне порушення Статуту, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти за погодженням Педагогічної ради закладу освіти відповідно до угод з батьками здобувач освіти може бути відрахований із закладу освіти. Положеннями статті 40 Закону України «Про повну загальну середню освіту» встановлено, що педагогічна рада є основним постійно діючим колегіальним органом управління закладу загальної середньої освіти (структурного підрозділу закладу професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (у разі його створення). Повноваження педагогічної ради визначаються цим Законом, статутом закладу загальної середньої освіти чи положенням про відповідний структурний підрозділ закладу професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти. Відповідно до п. 4.7.10 Статуту приватного закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії», рішення педагогічної ради оформляється протоколом засідання, що підписується головою педагогічної ради та секретарем засідання, вводиться в дію рішеннями Директора та/або керівника відповідного освітнього підрозділу закладу освіти та є обов`язковими до виконання всіма учасниками освітнього процесу. Як вбачається з п. 3 Кодексу поведінки учня, учень зобов`язаний систематично готуватись до уроків. Пунктом 4 встановлено, що учень без поважних причин не пропускає шкільні заняття, відсутність учня у школі, батьки пояснюють особисто вчителю у письмовій чи усній формі, у випадку хвороби батьки повідомляють телефоном вчителя в перший день відсутності дитини, приносять медичну довідку. Пунктом 9 - не користується мобільним телефоном під час навчального процесу. Відповідно до договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, а саме пункту 3.1.5., замовник зобов`язаний повідомляти відповідних представників школи про відсутність учня напередодні або у день його відсутності (вайбер, інші месенджери) або телефонним режимом зі зазначенням відповідних причин, та надати довідку чи інші підтверджуючі документи, у разі відсутності з причин хвороби. Пунктом 3.11 договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021 встановлено, що у випадку отримання скарги від представника школи про порушення учнем кодексу поведінки у школі та цього договору, вжити заходів, щоб усунути порушення у майбутньому. Замовник усвідомлює, що систематичне 3 рази порушення Кодексу поведінки у школі та умов цього договору є підставою для одностороннього розірвання цього договору. Аналіз вищенаведених норм законодавства та установчих документів, якими керується приватний закладу «Католицький ліцей «Школа святої Софії», дає підстави для висновку про те, що у разі систематичного порушення учнем правил поведінки, а також норм установчих документів його може бути відраховано з навчального закладу, а договір про надання освітніх послуг розірвано в односторонньому порядку. У свою чергу, сукупність зазначених вище доказів у справі свідчить про те, що відрахування [PERSON] з навчального закладу відбулося при наявності достатніх доказів порушення правил навчальної дисципліни та процесу, а також недотримання стороною позивача усіх умов укладеного з відповідачем договору. Водночас, з матеріалів судової справи встановлено, що як позивачу, так і третій особі у справі, яка є матір`ю відрахованого учня, було достеменно відомо про факти недотримання їх сином правил встановлених Кодексом поведінки учня. Так, з поданих відповідачем доказів вбачається, що школа неодноразово звертала увагу батьків дитини на поведінку їх сина та рекомендувала звернутися до психолога, що підтверджується відображенням зустрічей дирекції школи з батьками учня у період з 22.06.2022-19.01.2023. У даному випадку, неможливо не відзначити, що питання належної організації навчального процесу для сина позивача було предметом обговорення та вирішення достатньо тривалий проміжок часу, тобто рішення про відрахування не є результатом однієї події та не має спонтанного характеру. Зокрема, сторона позивача не заперечує, що наведені факти та обставини були предметом обговорення фактично протягом цілого навчального року. Твердження позивача про факти некомпетентності дирекції закладу освіти та його представників суд вважає надуманим і таким, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Очевидним з вищенаведених встановлених судом фактів є те, що заклад освіти вживав заходи спрямовані на допомогу учню у належній організації його навчального процесу, про що, серед іншого, свідчать неодноразові зустрічі з батьками. Варто відзначити, що позивач неодноразово вказуючи на наявні, на його думку, ознаки некомпетентності у представників закладу освіти, зауважує на можливість врегулювання даного спору в позасудовому порядку та наявність (на певному етапі) бажання продовжити навчання у цьому закладі. Неможливо не відзначити і тривалість навчання учня у даному закладі та відсутність розбіжностей у батьків з дирекцією щодо організації навчального процесу дитини та претензій щодо її поведінки. Суд не може погодитися з твердженнями позивача про те, що посилання відповідача у листі школи №66 від 13.07.2023 на п. 8.4.2 договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, а також на ч. 3 ст. 651 ЦК України, про що зазначено у самому листі, свідчить не про намір розірвати договір, а про факт розірвання такого. Так, у листі № 66 від 13.07.2023, окрім посилання на пункт 8.4.2 договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, було також запропоновано як альтернативу індивідуальне сімейне навчання з офлайн чи онлайн зустрічами та можливістю повернення до очного навчання. Наведено прогнозований графік зустрічей. Окрім того, матеріали справи містять відображення діалогу між позивачем та школою у мобільному застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber», де відповідачем з`ясовується інформація про прийняте рішення позивача щодо змісту листа № 66 від 13.07.2023. Варто зазначити, що відповідно розділу 12 договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021, п. 12.3, будь-які повідомлення, в тому числі засобами електронного зв`язку (email, viber, School Today) та інші додатки, що направляються сторона одна одній на підстав цього договору та у зв`язку із його виконанням, мають юридичну силу та вважаються належними та допустимим доказом, у разі якщо такі повідомлення направлені з адрес на адреси, вказані в договорі. Отже, посилання [PERSON] на те, що зміст листа № 66 від 13.07.2023 свідчить про факт розірвання договору про надання освітніх послуг № 484 від 01.09.2021 не відповідає дійсності. Під час судового розгляду позивач та третя особа повідомили, що їх син відвідував психолога та психотерапевта, після чого йому було поставлено діагноз «гіперактивність». Також, вони вказали, що дитячий психіатр, психотерапевт та поведінковий терапевт у жодному разі не рекомендували проводити навчання його сина з асистентом, а порушення дисципліни про які було вказано відповідачем свідчать про некомпетентність працівників закладу освіти. Варто відзначити, що ні позивача, ні відповідних лікарів за наведеними вище профілями, не можна віднести до кола осіб, які мають компетенцію надавати оцінку професійним навичкам педагогічних працівників або керівництва закладу освіти. Водночас, [PERSON] не було подано суду висновку психолога про індивідуальні особливості розвитку дитини, її особливих освітніх потреб, рекомендації членам команди супроводу, перелік необхідних психолого-педагогічних послуг. Окрім того, судом встановлено, що ні позивачем, ні третьою особою, всупереч п. 4 Кодексу поведінки учня, п. 3.1.5, п.3.2.п.7.1, п.12.3, п.12.2 договору, не було повідомлено заклад освіти, що їх син навчається з 01.09.2023 в іншій школі, що не заперечив і власне сам позивач. Даний факт, відповідно до п. 3. ч.1 Розділу IV Наказу Міністерства освіти і науки України від 16.04.2018р. №367 «Про порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти», є самостійною підставою для відрахування учня. Разом з тим, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що саме представники навчального закладу, а не батьки дитини, є особами відповідальними за належну організацію навчального процесу учнів і саме вони за своєю компетенцією повинні знайти та вжити дієві заходи спрямовані на реалізацію права дитини на отримання освіти. Іншими словами, належна організація освітнього процесу це обов`язок представників закладу освіти, а не батьків дитини. Таким чином, 27.09.2023р. Наказом №53, у відповідності до п. 8.4.3. Договору та на виконання п. 8.4.2. Договору, п. 3.4.9. Статуту, п. 4.7.10 Статуту, у зв`язку із систематичним порушенням Статуту, правил внутрішнього розпорядку Закладу освіти, Кодексу поведінки учня, неявки без поважних причин 01.09.2023р., а також 24.04.2023р. - 15.05.2023р., відсутністю прийнятого рішення та контакту із батьками, за присутністю 27 членів педагогічної ради Закладу освіти, учень [PERSON] був відрахований із 7 - го класу «Неймовірні», у зв`язку із розірванням договору. Даний наказ прийнятий компетентною особою, в межах наданих повноважень, на підставах передбачених чинним законодавством і з дотримання вимог внутрішніх документів закладу освіти. У свою чергу, як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] з 01.09.2023 є учнем Приватного закладу загальної середньої освіти ліцей «ІТ СТЕП СКУЛ Львів», що вказує на те, що його право на освіту фактично не порушено. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії» № 53 від 27.09.2023 «Про відрахування учня». Що стосується вимог [PERSON] щодо відшкодування заподіяння його сину ? [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у погіршенні самопочуття, поведінки та емоцій, зміні свого звичного способу життя, яку позивач оцінює у розмірі 30000 грн 00 коп., суд враховує наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З урахуванням положень ст. 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі № 455/1076/16-ц). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що саме на особу, яка вважає, що їй було завдано моральної шкоди покладається обов`язок доведення її розміру. У даному випадку, в ході розгляду справи не встановлено наявності необхідних умов для виникнення у відповідача зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, а саме протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Тобто доводи позивача щодо заподіяння моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки відповідача ґрунтуються лише на його власних твердженнях і не підкріплені належними та допустимими доказами у справі. Відповідно до статті 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Судом встановлено, що право малолітнього [PERSON] на освіту порушено не було, оскільки учня з початку навчального року було зараховано до іншого навчального закладу. Окрім того, на момент зарахування [PERSON] до Приватного закладу загальної середньої освіти ліцей «ІТ СТЕП СКУЛ Львів», наказу про відрахування останнього з Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії» не існувало, відтак переведення учня до іншого навчального закладу було виключно рішенням батьків, яке не було зумовлене безумовною необхідністю та доцільністю такого переведення. Також, позивач стверджував, що син повідомляв про прискіпування з боку вчителів Приватного закладу «Католицький Ліцей «Школа святої Софії». Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що батьки зверталися до адміністрації навчального закладу для з`ясування таких обставин чи фактів. Відповідно до поданих суду письмових пояснень від 24.06.2024, позивач зазначає, що його син наразі ходить до навчального закладу з адекватним ставленням до себе, тобто з пояснень позивача можна дійти висновку, що дитина перебуває у нормальному емоційному стані, засвоює й активно відтворює соціально-культурний досвід на основі спілкування і відносин. При цьому, слід підкреслити і те, що з встановлених у ході розгляду справи обставин, у суду не виникає жодних сумнів у тому, що як позивач, так і третя особа, тобто батьки учня, намагаються зробити усе аби подбати про інтереси дитини, сприяти її належному розвитку та захистити її від будь-яких негативних факторів чи явищ. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed