Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2022 р. у справі № 331/175/20, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] є власником 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя цивільної справи № 331/175/20, відповідач, без погодження із позивачем, надав зазначену вище квартиру у користування третім особам. З відома та за погодженням із відповідачем, зазначені невідомі особи не надають доступу позивачеві до належної їй частки зазначеної квартири, внаслідок чого [PERSON] не має можливості користуватись власною квартирою через перешкоди, які здійснюються з боку відповідача. З метою реалізації позивачем прав щодо володіння та користування належним їй майном, на адресу відповідача було направлено лист із вимогою щодо надання доступу до приміщення зазначеної квартири. Проте відповідач не надає доступу позивачеві до квартири, не передає ключ, не надає можливості вселитися та завести власні речі, таким чином [PERSON] вимушена захищати своє порушене право в судовому порядку. Посилаючись на зазначенні обставини, просить суд вселити [PERSON] у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 05.03.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що лише 27.12.2023 р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на 3/4 квартири [ADDRESS] . Позовна заява не містить жодного обґрунтування підстав пред`явлення вимог саме до відповідача, а не до третіх осіб, що на думку позивача незаконно займають належну йому квартиру, адже відповідач не проживає в Україні. Оскільки право власності за відповідачем станом на дату подання позову визнано не було, позовні вимоги є передчасними, а провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору на момент звернення до суду. Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Позивачем не доведено створення перешкод з боку [PERSON] , а отже у позові відсутня його головна складова наявність порушеного права. Учасник спільної часткової власності на житлове приміщення не володіє безумовним право на вселення в нього і, отже, на проживання в житловому приміщенні. Позивач спільним побутом із відповідачем не пов`язана, жодних комунальних платежів не сплачує, тобто не утримує належне їй майно. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом задоволено; скасовано державну реєстрацію прав власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] здійснену Державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Скурідіним Ю.Г., номер запису про право власності 30733604 від 13.03.2019 р.; визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1261,20 грн. Рішення набрало законної сили 22.08.2022 року. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2023 року позовну заяву [PERSON] , подану в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Запорізька міська рада, Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування задоволено повністю; визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] як на спадкове майно на підставі спадкування за заповітом. Рішення суду набрало законної сили 28.10.2023 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2023 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2023 року по цивільній справі № 331/4416/2022, провадження 2/331/341/2023 за позовною заявою [PERSON] , подану в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Запорізька міська рада, Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування,\~а саме другий абзац резолютивної частини викласти в наступній редакції: «Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 3/4 частки\~\~квартири\~ [ADDRESS] як на спадкове\~майно на підставі\~спадкування за заповітом.». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 339469042 від 18.07.2023 р., [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частки нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав № 360475885 від 29.12.2023 р., [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до доповідної записки ДОП СП відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Лоцкіна Ю., начальника СП відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції Кондратюка Ю. про розгляд звернення [PERSON] , зазначено, що 02.11.2023 р. до ВП № 2 ЗУРП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що звернулася гр. [PERSON] , яка пояснила, що в [ADDRESS] не може потрапити до квартири. Дана подія зареєстрована до журналу єдиного обліку відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за № 15813 від 02.11.2023 р. В ході проведення перевірки, був здійснений виїзд на [ADDRESS] , де по прибуттю була опитана [PERSON] , яка повідомила про те, що знаходилася на [ADDRESS] і не могла потрапити до квартири [ADDRESS] , так як на вхідних дверях стоїть інший вхідний замок. Також був здійснений вихід на [ADDRESS] , з приводу опитування мешканців даної квартири, однак двері квартири працівнику поліції ніхто не відкрив. 06.11.2023 року т.в.о. начальника Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] надано відповідь № 16930/42/01-2023, в якій повідомлено, що на звернення [PERSON] від 02.11.2023 р. зареєстровано в ЄО № 15813, про те, що на [ADDRESS] , спадкоємець змінив вхідний замок в дверях в результаті чого вона не може потрапити до квартири [ADDRESS] , за дорученням в межах компетенції розглянуто сектором превенції ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. За даним фактом працівниками ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було проведено перевірку в порядку ЗУ «Про звернення громадян». В ході проведення перевірки за даним матеріалом було встановлено, що в даному матеріалі вбачається цивільно-правові відносини, тому заявниці задля вирішення даного питання було запропоновано звернення до суду. Згідно із інформацією, наданою т.в.о. начальника Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Щербиною Є. за № 18035/42/01-2023 від 27.11.2023 р., на запит [PERSON] в інтересах [PERSON] повідомлено, що звернення [PERSON] зареєстровано до журналу єдиного обліку ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за № 15813 від 02.11.2023. За вказаними фактами відомості до ЄРДР внесено не було, а рішення прийнято відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини другої\~статті 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (стаття 358 ЦК України). Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Верховний Суд висловлює позицію про те, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Згідно з положеннями\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Так, саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21, від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/23652/19. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як співвласник спірної квартири [ADDRESS] має право безперешкодно користуватися об`єктом спільної часткової власності, не втратила такого права у встановленому законом порядку, при цьому звернення позивача до поліції свідчить про створення перешкод у користуванні вказаним майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту, шляхом її вселення. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved