Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

10 травня 2024 року ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Тименицької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини з батьком на його самостійному утриманні та вихованні, направлена до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за підсудністю. 30 травня 2024 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла судова справа №352/1405/24. Ухвалою від 31 травня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позов обґрунтований тим, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року було розірвано шлюб між [PERSON] (позивачем) та [PERSON] (відповідачем). Перебуваючи у шлюбі із відповідачем у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин дочка залишилась проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] та навчається у Тисменецькому ліцеї Тисменецької ради. Відповідач тривалий час від 07 вересня 2022 року перебуває за кордоном та не планує найближчим часом повертатись до України. Для захисту прав дитини, він звернувся до органу опіки та піклування Тисменецької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дочки. Питання про вирішення місця проживання дитини завтерджено рішенням виконавчого комітету Тисменецької міської ради від 22 березня 2024 року №01/02-28, яким вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Комісією з питань захисту з прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради, щодо визначення місця проживання його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, визначено місце проживання малолітньої дочки разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Просив суд визначити місце постійного проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Встановити факт перебування малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився та його представник не з`явились, у поданій заяві представник позивача адвокат Дубіцька І.В. просить проводити розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Тисменицької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав, суд відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тисменецького районного управління юстиції Івано-Франківської області, батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач)(а.с.9). З дослідженої копії заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року судова справа №352/2128/23, встановлено, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 жовтня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1561, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Рішення набрало законної сили 13 грудня 2024 року. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Тисменицької міської ради, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради, Івано-Франківського району Івано-Франківської області №01/02-28 від 22 березня 2024 року, вважають за доцільне визначити місце проживання місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-16). Висновок грунтується на тих обставинах, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року, судова справа №352/2128/23. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13 лютого 2024 року №08, складеного службою у справах дітей Тисменицької міської ради за адресою: місто Тисмениця вулиця Горбаля, 68 Івано-Франківського району Івано-Франківської області проживають батько [PERSON] дочка [PERSON] та бабуся [PERSON] . Умови проживання є задовільними для проживання та розвитку дитини. Облаштована окрема кімната для дитини. В будинку підведені та підключені усі комунікації. Дівчинка навчається у Тисменицькому ліцеї Тисменицької міської ради. Працівниками служби у справах дітей з`ясовано думку [PERSON] , вона однаково любить обох батьків, перебуває з ними у дружніх, щирих довірливих стосунках і, розуміючи, що мати перебуває, працює за кордоном, вона не заперечує і надалі хоче проживати з батьком [PERSON] . Батько належним чином дбає про дочку, забезпечує усім необхідним, цікавиться її навчанням. Мати [PERSON] перебуває за кордоном (закордонний паспорт серія [NUMBER] від 29 листопада 2018 року), проживає та працює в Республіці Польща. Питання про вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , з одним із батьків розглядалось 28 лютого 2024 року на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради де було заслухано думку батька та матері, яка в телефонному режимі підтвердила той факт, що перебуває за межами України, працює і не планує найближчим часом повертатись до України. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту з прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради від 28 лютого 2024 року з метою забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів дитини, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із частиною першою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як і з статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається із поданого позову, позивач зазначає, що малолітня дитина наразі постійно проживає із ним, позивач має постійне місце проживання, займається вихованням та утриманням дитини. Водночас, визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною. Як передбачено статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи, що малолітня дочка проживає з позивачем, забезпечена всіма необхідними умовами для життя та розвитку, та її бажання проживати разом з батьком, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, оскільки відповідають правам та інтересам малолітньої дитини. Щодо вимоги про встановлення факту перебування малолітньої дочки на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пункт 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Разом з цим, позивачем не доведено, що мати малолітньої дитини [PERSON] не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В силу положень ст. 242 ЦК України він є законним представником своєї малолітньої дочки, а тому може представляти, захищати її інтереси. Таким чином, заявником не підтверджено мета встановлення зазначеного ним у заяві факту, а саме які правовідносини виникнуть, будуть змінені або припиненні після встановлення зазначеного ним факту. За таких обставин у задоволенні вимоги про встановлення факту самостійного утримання дитини на вихованні батька, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial