Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить розірвати депозитний договір від 15.03.2013 року типу «Депозит Плюс на 12 місяців» на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача 202 827,64 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 52,39 грн. - залишок коштів на рахунку № [NUMBER] та усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.03.2013 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір від 15.03.2013 року типу «Депозит Плюс на 12 місяців» на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який було внесено 200 000,00 грн. Навесні 2014 року рахунки позивача було заблоковано банком, нарахування відсотків припинено. Відповідно до довідки банка від 16.02.2018 року на депозитному рахунку № [NUMBER] обліковуються 202 827,64 грн., на рахунку № 9992222221380876235 - 52,39 грн. 25.10.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву позивача від 19.10.2021 року про розірвання депозитного договору та видачу коштів. Станом на 28.10.2021 року вимоги позивача банком безпідставно не виконані. Позивач зазначає, що факт існування договірних відносин між ним та відповідачем підтверджується довідкою банка № 4J40FKQJNKNF13PO від 16.02.2018 року, довідкою банка № 20323644 від 30.04.2014 року, заявою від 19.10.2021 року про розірвання депозитного договору та описом вкладеного, поштовою накладною, скрін-шотом з сайту Укрпошти. Блокування карткового рахунку та припинення нарахування відсотків зумовлено припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році. Позивач вважає, що припинення діяльності філії банку не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до цивільного законодавства України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання депозитного договору та стягнення коштів та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.03.2022 року. 22.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про зміну предмета позову в якій останній просив розірвати депозитний договір від 15.03.2013 року типу «Депозит Плюс на 12 місяців» на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача 202 827,64 грн., а також пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 28.10.2021 року по 17.12.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача 52,39 грн. - залишок коштів на рахунку № [NUMBER] та усі судові витрати покласти на відповідача. 15.03.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду через військову агресію Російської Федерації проти України, та судове засідання призначено на 17.10.2022 року. 23.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшли заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в яких остання просила розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання депозитного договору та стягнення коштів за правилами загального позовного провадження відмовлено. 07.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просила витребувати у позивача оригінали документів, які підтверджують факт укладення депозитного договору № SAMDN25000733836296 та оглянути їх у судовому засіданні; а також просила відмовити позивачу в задоволені позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» на цей час не несе жодних зобов`язань за депозитним договором № SAMDN25000733836296, який є предметом спору у даній справі, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за вказаним договором на підставі Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, відтак, АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем у справі. Крім того, позивачем не надано доказів, в частині відповідності документів вимогам законодавства, на підтвердження внесення грошових коштів на депозитний рахунок, отже, відсутні докази укладення договору. Також представник відповідача зауважувала, що, оскільки позивач сам зазначає, що 19.10.2021 року ним направлено вимогу про розірвання договору, а банк отримав вказану вимогу 25.10.2021 року, то Договір № SAMDN25000733836296 є розірваним з 28.10.2021 року, відтак, в цій частині вимоги також є необґрунтованими. Крім м того, представник позивача зазначала, що правові підстави для нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 28.10.2021 року по 17.12.2021 року відсутні, оскільки договір було розірвано ще 28.10.2021 року, отже, на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Також 07.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»). 13.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшли письмові заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України. 13.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.06.2022 року відповідь на відзив представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. повернута заявнику без розгляду. 29.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме, оригіналу Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б.н. от 17.11.2014» від 09.06.2022 року та оригіналу довідки від 09.06.2022 року. 04.07.2022 року Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому останній просив витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про відсоткові ставки депозитних договорів типу «Депозит Плюс на 12 місяців», які діяли в АТ КБ «ПриватБанк» протягом 2014-2021 років. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року клопотання представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання депозитного договору та стягнення коштів задоволено; залучено до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон»). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року в задоволені клопотання представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. про витребування доказів відмовлено. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року, у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 06.02.2023 року. 14.10.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 20.10.2022 року, про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 199/3152/20, оскільки у межах розгляду зазначеної справи має бути розглянуто питання щодо належності відповідача у справі, наявності/відсутності обов`язку АТ КБ «ПриватБанк» виконувати перед позивачем грошові зобов`язання щодо сплати коштів за договором банківського вкладу та недійсності (нікчемності) Договору переведення боргу від 17.11.2014 року в частині переведення банком боргу на Фінансову компанію «Фінілон». 12.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення, які ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2023 року були повернуті представнику відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року клопотання представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. про витребування у позивача оригіналів документів, які підтверджують факт укладення депозитного договору № SAMDN25000733836296, для огляду у судовому засіданні задоволено. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання представника позивача та витребуванням доказів, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 16.05.2023 року. 16.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про здійснення розгляду справи 16.05.2023 року без фіксування технічними засобами. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2023 року, у зв`язку із першою неявкою в судове засідання представника позивача, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 15.08.2023 року. 23.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшли письмові пояснення в яких останній зазначає, що позивачем надані усі докази того, що в банку знаходяться його кошти. Банком ці докази не спростовані. 24.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшли додаткові пояснення до яких представник приєднала додаткові первинні документи на підтвердження факту перерахування грошових коштів позивача на рахунок ТОВ «ФК «Фінілон». 15.08.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, наступне судове засідання призначено на 14.11.2023 року. 14.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Штронди А.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2023 року, у зв`язку із першою неявкою в судове засідання представника позивача, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.02.2024 року. 26.02.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 16.05.2024 року. 16.05.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на онлайн підготовці суддів за місцем роботи, яка організована Національною школою суддів, наступне судове засідання призначено на 09.07.2024 року. 09.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 09.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання просила при ухвалені рішення врахувати відзив банку та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання 09.07.2024 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 15.03.2013 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000733836296 тип «Депозит Плюс на 12 місяців», на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який було внесено 200 000,00 грн., про що свідчить виписка по рахунках позивача та довідка АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а. с. 7-9, 10). У березні 2014 року вклад було заблоковано банком, нарахування відсотків припинено. Згідно із довідкою банка № 20323644 від 30.04.2014 року, залишок коштів станом на 30.04.2014 року на рахунку № [NUMBER] становить 202 827,64 грн. (а. с. 10). 22.10.2021 року [PERSON] направив на адресу АТ КБ «ПриватБанк» заяву від 19.10.2021 року в якій зазначив, що, відповідно до виписки № 4J40FKQJNKNF13PO від 16.02.2018 року, на його рахунку № [NUMBER] обліковуються кошти у розмірі 202 827,64 грн. та на рахунку № [NUMBER] обліковується 52,39 грн., у зв`язку із чим просив розірвати договори на підставі яких було відкрито рахунки та видати залишки коштів. 25.10.2021 року заява [PERSON] від 19.10.2021 року одержана АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується трекінгом сайту Укрпошти (а. с. 13). Проте, зазначена заява банком виконана не була. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правова природа договору банківського вкладу розкрита законодавцем у ч. 1 ст. 1058 ЦК України. Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Отже, в силу ст. ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти. За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За визначенням, яке наведене у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як встановлено у ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). З наведеною нормою кореспондується п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (надалі - Положення № 516), яким передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Згідно п. 2.4 Положення № 516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Статтею 1064 ЦК України встановлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. За приписами п. 1.4. Положення № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно п. 3.3. Положення № 516, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, коли це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. Пунктом 3.4. Положення № 516 встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов`язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклад (депозит) на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклад (депозит) на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладу (депозиту), унесеного до повідомлення вкладника про зменшення процентів, через один місяць з часу надсилання відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Отже, в даному випадку між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» мало місце укладення договору банківського вкладу № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року, що також підтверджується банківськими виписками та довідкою банку. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві також підтверджує факт укладення між ним та [PERSON] депозитного договору № SAMDN25000733836296, що є предметом спору у даній справі. Як визначено у ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин факт укладення депозитного договору № SAMDN25000733836296 між позивачем та відповідачем не підлягає доказуванню. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». У п. 2.2.1.35 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт має право забрати вклад, підписавши заяву на розірвання вкладу за 2 робочих банківських дні до дати розірвання договору. Право дострокового розірвання договору позивачем не заперечується і відповідачем у заявах по суті справи. [PERSON] реалізував своє право на розірвання договору № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року, направивши на адресу банку заяву про розірвання договору та повернення коштів від 19.10.2021 року, яка була одержана АТ КБ «ПриватБанк» 25.10.2021 року, що також не заперечується відповідачем. Отже, договір № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року було розірвано за ініціативою позивача з 28.10.2021 року (через 2 дні з моменту отримання банком заяви позивача про розірвання договору). Проте, відповідач а ні суму вкладу, а ні відсотки не виплатив. 15.04.2014 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до ст. 3 якого, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі, інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Отже, після окупації АРК та міста Севастополя відокремлені підрозділи ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мали правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність. Проте, закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договором № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року, оскільки вказаний договір був укладений [PERSON] з АТ КБ «Приватбанк», а не з відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Аналізуючи викладене, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу та сплати процентів є порушенням умов укладеного з [PERSON] договору та вимог чинного законодавства України. У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення позивачу суми вкладу та виплати нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року не надав. Інформацією про залишки коштів та нараховані відсотки клієнта [PERSON] станом на 31.12.2017 року підтверджено, що залишок коштів на рахунках позивача становить 202 827,64 грн. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» було долучено, зокрема, договір про переведення боргу № б.н. від 17.11.2014 року, додаткову угоду до договору про переведення боргу № б.н. від 18.11.2014 року, витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б.н. от 17.11.2014», довідку АТ КБ «Приватбанк» від 09.06.2022 року (т. 1 а. с. 51-52, 53, 134, 135). Зазначеними документами, які є належними доказами на підставі положень статті 77 ЦПК України, встановлено, що на момент переведення боргу від АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» сума коштів за зобов`язанням перед [PERSON] становила 202 356,24 грн. та 2 762,55 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 202 827,64 грн. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не може вийти за межі позовних вимог. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладу за депозитним договором № SAMDN25000733836296 типу «Депозит Плюс на 12 місяців» на підставі якого було відкрито рахунок № [NUMBER] у розмірі 202 827,64 грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами, отже, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про розірвання депозитного договору № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року на підставі якого відкрито рахунок № [NUMBER] , то такі не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] реалізував своє право на розірвання договору № SAMDN25000733836296 від 15.03.2013 року та вказаний договір є розірваним з 28.10.2021 року, що також визнається відповідачем. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 28.10.2021 року по 17.12.2021 року, то суд зазначає наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Відтак, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті ст. ст. 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі 757/37163/20-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи те, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Відтак, пеня за договором в № SAMDN25000733836296, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується, а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 52,39 грн. - залишок коштів на рахунку № [NUMBER] , то вказані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки, згідно Інформації про залишки коштів та нараховані відсотки клієнта [PERSON] станом на 31.12.2017 року, рахунок № [NUMBER] є Бонусним договором, який був закритий 07.03.2019 року з нульовим залишком, що зазначено АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на позовну заяву. Належних, допустимих та достатніх доказів на спростування вказаної інформації позивачем не надано. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником, у тому числі, і за договором, укладеним із [PERSON] , який є предметом спору, зважаючи на наступне. Як зазначено у договорі від 17.11.2014 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «ФК «Фінілон», про переведення боргу, з додатковою угодою до нього від 18.11.2014 року, на підставі згоди кредиторів, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною цього договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування (додаток № 1), які укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», що здійснюють діяльність на території АР Крим. Згідно меморіального ордеру № 1 від 12.11.2014 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] , відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку, включає, зокрема, нараховані проценти по вкладу на дату переведення боргу (т. 1 а. с. 230). Як визначено у скріншоті оголошення на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділі 1.1.7 «Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта (а. с. 49). Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Як випливає зі змісту ст. ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому, саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаним вище договором банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. Посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» належних [PERSON] грошових коштів не звільняють відповідача від обов`язку з повернення отриманих ним від позивача грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 20.01.2021 у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17.11.2021 у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21). При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено у ст. 164 ПК України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у п. п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 ПК України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 ПК України. Згідно п. п. «а» п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Відповідно до п. п. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п. п. 14.1.180 ПК України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України. При цьому, відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у ст. 167 ПК України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними ПК України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з відповідача в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 028,28 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial