Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

25.10.2017 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, у якій позивач просить суд: - стягнути з відповідача-1 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] доплату суми страхового відшкодування у розмірі 21 894,09 грн.; - стягнути з відповідача-2 [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 884,45 грн.; - стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 08 січня 2017 року в м. Біла Церква по вул. Леваневського сталася дорожньо-трнспортна пригода з участю транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу [PERSON] , а саме «Hyundai Getz», державний № [NUMBER] , який був припаркований, та транспортного засобу «Део Ланос», державний № [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (відповідач-2). В результаті даної ДТП належний позивачу автомобіль на праві власності зазнав механічних пошкоджень, тобто було завдано збитку. Позивач зазначає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачем та відповідачем-2 був оформлений Європротокол в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VІ. На місце даної дорожньо-транспортної пригоди були викликані працівники патрульної поліції, які відібрали заяви у водіїв стосовно того, що водії вирішили оформити дану пригоду Європротоколом, оскільки відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники ДТП мають поліси автоцивільної відповідальності, згода водіїв транспортних засобів, учасників ДТП, щодо його обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів. За складеним Європротоколом відповідач-2 свою вину визнав, де зазначив у п. 14 Європротоколу. На момент дорожньо-траспортної пригоди автомобіль відповідача-2 було застраховано полісом, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/8303529 у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» (надалі - відповідач-1). 11.01.2017 позивач, як потерпіла особа, звернувся до відповідача-1 з заявою про виплату страхового відшкодування, так як дорожньо-транспортна пригода мала ознаки страхової події. Як вказує позивач, оскільки строк виплати страхового відшкодування відповідачем-1 було порушено та не виплачено в строки, належних позивачеві коштів за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач відповідно до п. 1 ст. 22, ст. 29 Закону, замовив експертне дослідження. 19.06.2017 судовим експертом - автотоварознавцем [PERSON] було складено висновок №900 експертного дослідження про розмір матеріального збитку та відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Getz», державний № [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП. Згідно даного дослідження матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Hyundai Getz», державний № [NUMBER] складає: 36 377,24 грн. Позивач зазначає, що 10.08.2017 ним на адресу відповідача-1 було направлено вищевказаний висновок з заявою про долучення його до матеріалів страхової справи та виплати страхового відшкодування. 29.08.2017 позивачем отримано страхове відшкодування в розмірі 15 822,26 грн. від відповідача-1, розмір завданого збитку якого становить: 14 483,15 грн. та пені за кожен день прострочення 1339,11 грн. Позивач вважає, що відповідач-2 безпідставно зменшив суму страхового відшкодування, тим самим сплативши вдвоє меншу суму позивачеві, що грубо порушує права потерпілої сторони щодо компенсації збитків згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому сума, яку повинен доплатити відповідач-1 становить: 36 377,24 - 14 483,15 - 21 894,09 грн. Позивач посилається на те, що згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У наданому Звіті № 900, оцінювачем пошкодженого майна обраховано вартість відновлювального ремонту у сумі 56 261,69 грн. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, різниця має становити 56 261,69 гнр.(відновлювальний ремонт) - 36 377,24 грн.(матеріальний збиток) = 19 884,45 грн.(різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою), які позивач просить стягнути з відповідача-2. З огляду на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити. 25.10.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON]. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON]. від 30.10.2017, відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до судового розгляду. 23.03.2018 до суду від представника відповідача-1 ПрАТ «СК «Провідна» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПрАТ «СК «Провідна» заперечує проти заявленого позову у повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. У поданому до суду відзиві представник відповідача-1 вказав на те, що ПрАТ «СК «Провідна» вважає, що при визначенні суми страхового відшкодування позивачу було дотримано вимог спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачено страхове відшкодування, яке було розраховано у порядку встановленому законодавством. При цьому, ПрАТ «СК «Провідна» не погоджується з Висновком ФОП «[PERSON]» за №900 від 19.06.2016 року, вважає даний Висновок таким, що складений з порушенням Методики товарознавчих експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, що входить до переліку рекомендованих джерел для експертів при розрахунку вартості відновлювального ремонту, та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і не є належним доказом в розумінні положень ЦПК України. Розпорядженням керівника апарату суду С.О. Тромси від 05.02.2019 № 138 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/22666/17, провадження № 2/760/3426/19, в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати вищої ради правосуддя № 195/1дп/15-19 від 25.01.2019. 05.02.2019 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М. 18.07.2019 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Шмарова О.В. надійшла заява про відмову від позовних вимог до відповідача-2. У поданій заяві представник позивача вказав на те, що відповідачем-2 [PERSON] відшкодовано завдану ним шкоду згідно позовних вимог позивача у частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування згідно ст. 11194 ЦК України. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року, прийнято відмову від позову і провадження в частині заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрито. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв/клопотань, додаткових пояснень від позивача до суду не надійшло. Відповідач ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв/клопотань з процесуальних питань від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 08 січня 2017 року в м. Біла Церква по вул. Леваневського сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «Hyundai Getz», державний № [NUMBER] , який був припаркований, та транспортного засобу «Део Ланос», державний № [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (відповідач-2). Власником пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Getz», державний № [NUMBER] , є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Сторонами було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Део Ланос», державний № [NUMBER] , [PERSON] були зафіксовані в електронному європротоколі. Так, за складеним Європротоколом відповідач-2 свою вину у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, визнав, про що зазначив у п. 14 Європротоколу. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Део Ланос», державний № [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» (відповідач-1) відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8303529, строком дії з 30.04.2016 року по 29.04.2017. Зазначені обставини доведені належними доказами, та не заперечувались стороною відповідача в ході розгляду справи. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У відповідності до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон № 1961-IV). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень статті 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Статтею 1.3. Закону визначено, що потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу. У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону, обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача та відповідача, як власників наземних транспортних засобів була застрахована, були відсутні травмовані (загиблі) люди, наявна згоди водіїв обставин скоєння ДТП, відсутні докази наявності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то у даному випадку сторони мали право на складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу»). Стаття 28 Закону 1961-IV визначає, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно пункту 34.2. статті 34 Закону 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до статті 35 Закону 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування установленого зразка. Аналіз наведених положень Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та фактом подання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування у страхової компанії виникає обов`язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Судом встановлено, що 11 січня 2017 року до ПрАТ «СК «Провідна» звернувся позивач з заявою про виплату страхового відшкодування №2300149580, стосовно дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 08 січня 2017 року за участю забезпеченого ТЗ та автомобіля позивача - «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , в зв`язку з чим страховиком було зареєстровано страхову справу. Так, вбачається, що на виконання вимог ст. 34 вказаного Закону, в присутності позивача із застосуванням фотозйомки, оцінювачем ТОВ «ЕкспертПлюс» - [PERSON] , було проведено огляд пошкоджень автомобіля «Хюндай», реєстраційний знак [NUMBER] , за результатами якого складено Акт огляду транспортного засобу від 14.01.2017 року, який підписаний позивачем, заяв та зауважень від якого не надходило, що свідчить про те, що він погодився з даним актом, правильність та достовірність даних, викладений в цьому акті погодив своїм підписом. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Відповідно до складеного Звіту №2300149580 від 14.01.2017 року, складеного ТОВ «Експертплюс», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , склала 15 827,77 грн., без ПДВ. Відповідно до пункту 36.2. статті 36 вищевказаного Закону чітко визначено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Як вбачається з матеріалів справи, в заяві на виплату страхового відшкодування позивач вказав, що бажає отримати страхове відшкодування через банківську установу (друга сторінка заяви). Таким чином, вказане положення Закону України встановлює обов`язок страхової компанії проводити вирахування ПДВ із встановленою розміру страхового відшкодування належного до виплаті потерпілій особі, у разі проведення такої виплати безпосередньо потерпілій особі, у разі коли остання особа не надала документів щодо сплати проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу, який був здійсненний особою, яка є платником податку на додану вартість. Судом встановлено, що 21.08.2017 позивачу було перераховано страхове відшкодування у розмірі 14 483,50 грн., та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1339,11 грн., що позивачем не заперечується, а тому не потребує доказуванню. Вказана сума була перерахована по системі «ПриватМані» ПАТ АКБ «Приват Банк». 26.12.2017 позивачу було перераховано доплату страхового відшкодування у розмірі 1 344,62 грн., та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 240,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0061945 від 26.12.2017. Позивач із визначеним розміром страхового відшкодування не погодився та надав суду Висновок експертного дослідження №900 від 19.06.2017. Так, судом встановлено, що позивачем було ініційовано проведення оцінки матеріального збитку транспортного засобу, замовлення якого позивач доручив суб`єкту оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Відповідно до Висновку № 900 експертного дослідження, складеного 19.06.2017, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Hyundai Getz», державний номер № [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 36 377,24 грн., а відтак позивач вважає, що наявні підстави для стягнення зі страхової компанії решту суми страхового відшкодування в розмірі 21 894,09 грн. (36 377,24 грн. (вартість матеріального збитку згідно висновку експерта) - 14 483,15 (сума страхового відшкодування, яка виплачена Страховиком) = 21 894,09 грн.). ПрАТ «СК «Провідна» заперечуючи проти позовних вимог, вказала на те, що при визначенні суми страхового відшкодування позивачу було дотримано вимог спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачено страхове відшкодування, яке було розраховано у порядку встановленому законодавством. Вбачається, що позивач не оскаржував розмір страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Провідна» та прийняв його на власний рахунок без заперечень, тобто сума виплачена йому була узгоджена сторонами. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За обставинами справи судом встановлено, що страхова компанія виконала свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечивши у встановленому законом порядку і у встановлений термін проведення огляду належного позивачу на праві власності транспортного засобу, який було пошкоджено в результаті ДТП, підготовку звіту з визначення вартості матеріального збитку, здійснивши розрахунок страхового відшкодування та виплативши його. Що стосується наданого позивачем Висновку експертного дослідження №900 від 19.06.2017, суд зазначає. Відповідно до статті 2 Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-ІІІ) оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому. Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 3 Закону № 2658-ІІІ). Стаття 9 Закону № 2658-ІІІ встановлює, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. До таких нормативно-правових актів, зокрема належить Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159 (далі також - Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Методика). Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ) у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (пункт 1.3.). Згідно з пунктами 2.3., 2.4. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ, а вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (пункт 4.3. Методики). Відповідно до пункту 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту (пункт 8.1. Методики). Отже за змістом наведених положень Методики оцінка збитку внаслідок ДТП проводиться шляхом складання калькуляції вартості ремонтних робіт і запчастин, а базою для оцінки є результати огляду пошкодженого транспортного засобу. Дослідженням наданого позивачем Висновку про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, та додатків до нього встановлено, що за своєю формою та змістом він не відповідає загальним засадам оцінки майна і Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Так, як вбачається з Висновку експертного дослідження №900 від 19.06.2017 та додатків до нього, які надані суду, в Протоколі огляду від 19.06.2017, зазначено 13 позицій переліку пошкоджень, а саме: додано пошкодження, які не мають причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженнями в ДТП від 08.01.2017. Доказів того, що такий перелік пошкоджень, зазначений в Протоколі огляду від 19.06.2017 та був завданий транспортному засобу саме під час ДТП, яка сталась 08.01.2017 у м. Біла Церква за участю забезпеченого транспортного засобу, позивачем не надано та матеріали справи не містять. Суд вважає, що Висновок №900 від 19.06.2017 р, складений з порушенням п. 5.5 ґ Методики. Так, відповідно до п. 5.5 ґ) Методики «Під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування». При цьому спеціалістом ФОП «[PERSON]» характер та обсяг пошкоджень транспортного засобу в результаті ДТП, яка сталась 08.01.2017 у м. Біла церква не встановив, матеріалів адміністративної справи не досліджував. Перед спеціалістом таке питання не ставилось. Крім того, вбачається, що на момент огляду пошкодженого ТЗ експертом ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» пробіг автомобіля складав 122 592 тис. км. (акт огляду до Звіту). При цьому, на момент складання Висновку №900 від 19.06.2017, пробіг пошкодженого автомобіля складав 126 060 тис. км. (протокол огляду до Висновку). Тобто, пошкодження автомобіля, які зазначені в ремонтній калькуляції зафіксовані вже після того, як автомобіль позивача проїхав більше 4 тисяч кілометрів, що викликає сумнів у наявності причинно-наслідкового зв`язку цих пошкоджень з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 08.01.2017, винуватцем якої був [PERSON] . Окрім зазначеного, відповідно до наданого позивачем Висновку №900 від 19.06.2017, вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля склала 36 377,24 грн., при цьому вказаний експерт не вирахував податок на додану вартість (ПДВ) на частини, які підлягають заміні. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] доводи, зазначені представником відповідача у щодо необгрунтованості складеного Висновку не спростував. Оскільки, відповідно до поданої заяви про виплату страхового відшкодування №2300149580, позивач добровільно виявив бажання отримати страхове відшкодування на власний рахунок, а не шляхом перерахування страхового відшкодування на рахунок СТО на проведений ремонт пошкодженого транспортного засобу, тому сума оціненої шкоди повинна буги зменшена на суму визначеного податку на додану вартість. Так, відповідно до пункту 36.2. статті 36 вищевказаного Закону чітко визначено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, вказане положення Закону встановлює обов`язок страхової компанії проводити вирахування ПДВ із встановленого розміру страхового відшкодування належного до виплаті потерпілій особі, у разі проведення такої виплати безпосередньо потерпілій особі, у разі коли остання особа не надала документів щодо сплати проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу, який був здійсненний особою, яка є платником податку на додану вартість. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано документів, що підтверджують проведення ремонтних робіт платником ПДВ. Позивачем не надано суду жодних документальних доказів сплати ним суми грошових коштів за проведення відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, якими могли б бути акти виконаних робіт, квитанція до прибуткового касового ордера, фіскальний чек тощо. З огляду на викладене, наданий позивачем висновок № 900 експертного дослідження, складений ФОП [PERSON] 19.06.2017, суперечить Методиці оцінювання, у зв`язку з чим суд не приймає даний висновок до уваги. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відтак, виходячи із зазначеної норми особи, які мають право на відшкодування збитків, отримують право: самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у випадку, якщо після своєчасного повідомлення страховика останній не направив аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого і в цьому випадку особи які сплатили витрати по складанню експертизи (Звіту) отримують право на повернення сплачених коштів за складання дослідження. Однак, як вбачається із матеріалів справи Страховик не тільки направив свого представника, а й склав акт огляду та здійснив виплату страхового відшкодування. Тобто, ПрАТ «СК «Провідна» направила свого представника для визначення розміру шкоди, а тому позивачу не було необхідності звертатись в експертну установу самостійно для визначення розміру шкоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підтвердила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17). Тобто, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020року у справі №755/7666/19,а також у постановах від 21.12.2022 справа № 369/13458/20; від 09.11.2022 справа №366/2985/19; від 09.11.2022 справа № 497/470/2021 та інших. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Провідна» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed