Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Швець А.В. звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Лариси Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , серія та номер:290, укладений 28.08.2023 року між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. та скасування у Державному реєстрі прав державної реєстрації права власності [PERSON] на 1/5 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] з припиненням права власності [PERSON] на відповідну частку (індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності: 68989111 від 23.08.2023) В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на такі обставини. Позивач з 18.02.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі № 127/29031/22 розірвано. Позивач з\~2019\~року проживає\~та працює\~за кордоном,\~що підтверджується\~відповідними робочими\~та мульти-шенгенськими\~візами.\~Останній виїзд\~з України\~здійснено 11.02.2022\~року.\~Під час\~перебування позивача\~в Україні,\~ним 14.09.2020\~року було\~оформлено довіреність\~на дружину,\~з повноваженнями\~щодо питань\~користування та\~розпорядження його\~майном,\~в тому\~числі з\~питань набуття\~у власність,\~тощо.\~Строк довіреності\~до 14.09.2023\~року.\~Після розірвання\~шлюбу залишились\~не вирішеними\~майнові питання.Відтак, під час шлюбу було придбано автомобіль FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] дата реєстрації 16.07.2020, який підлягає поділу як майно подружжя, а також у [PERSON] перебувала у власності 1/5 приватизована частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, з метою мирного врегулювання майнових спорів 14.08.2023 року на адресу [PERSON] було надіслано письмову пропозицію згідно з якою запропоновано компенсувати 1/2 частку вартості автомобіля та вартість 1/5 частки квартири. Позивач зазначає, що наразі в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа про поділ майна подружжя, а саме стягнення з [PERSON] 1/2 частки вартості автомобіля FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] . Відтак під час розгляду даної справи було з`ясовано, що на підставі довіреності від 14.09.2020 року без згоди [PERSON] було продано автомобіль та 1/5 частку квартири за адресою [ADDRESS] . Оскільки 1/5 частка квартири за адресою [ADDRESS] , була особистою приватною власністю [PERSON] , та не підлягала поділу як спільне майно подружжя, відтак позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. У позові позивач зазначає, що без його відома, [PERSON] вступивши у протиправну змову з дочкою [PERSON] (з якою у позивача остаточно зіпсувались відносини з моменту розлучення), незаконно заволоділа належною позивачу часткою квартири, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом укладення договору купівлі-продажу серія та номер: 290, виданий видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. без наміру отримати кошти від цієї угоди. Позивач вважає, що фактично колишня дружина та дочка заволоділи часткою квартири, що належала позивачу, без оплати її вартості. Дана угода, на думку позивача, має бути визнана недійсною, оскільки оплата не була проведена. Йому, як власнику, відчужуваної частки квартири ні дружина ні дочка її вартості не сплатили. Сторони, в результаті спроби мирних переговорів, не дійшли до компромісу. Будь-якого договору про розподіл майнових прав та обов`язків підписано не було. [PERSON] вирішила на власний розсуд відчужити належне позивачу майно. На її суб`єктивне переконання вона таким чином компенсувала собі борги, які на її думку існували ще у шлюбі. [PERSON] не уповноважував [PERSON] на продаж 1/5 частки квартири за адресою [ADDRESS] з метою компенсації її боргів. Навпаки, згідно з пропозицією від 14.08.2023 року він запропонував сплатити йому компенсацію ринкової вартості його частки квартири. На підставі наведеного, позивач вважає, що договір купівлі-продажу серія та номер: 290, виданий видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. підлягає визнанню недійсним. На підставі ухвали суду від 28.12. 2023 року за заявою представника\~позивача [PERSON] \~було вирішено\~питання про\~забезпечення позову\~шляхом накладення\~арешту на\~1/5\~частку квартири,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що належить\~ [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП не відомий, місце проживання: [ADDRESS] , індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності: 68989111 від 23.08.2023 року). 11.01.2024 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. 30.01.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Часник О.Д. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами відповідач не згодна та не визнає їх у повному обсязі, так як викладені в ній факти не відповідають дійсним обставинам справи, містять не повну та не правдиву інформацію, грубо суперечать інтересам відповідача та спрямовані на несправедливе задоволення інтересів позивача, а тому просить суд відмовити у задоволені заявлених позовних вимог. У відзиві відповідачем зазначається, що дійсно, 18.02.1991 року між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено шлюб, під час того, як позивач знаходився на строковій службі в збройних силах. Після звільнення зі служби 10.05.92 року і повернення у м. Вінницю, подружжя проживало в квартирі (яка не була приватизована) батьків дружини [PERSON] 07.07.1992 року позивач, за згодою квартиронаймача - [PERSON] , який був батьком [PERSON] , був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . 12.12.1998 року в ході приватизації вищезазначеної квартири, яка виділялася в свій час батькам відповідача [PERSON] , позивач став співвласником 1/5 частки квартири, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1998 року Всі 32 роки подружнього життя подружжя [PERSON] проживало разом з батьками дружини - відповідача [PERSON] . 14.09.2020 року [PERSON] була видана довіреність генеральна на представництво з усіма необхідними повноваженнями в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, а також на представництво з усіма необхідними повноваженнями з питань користування та розпорядження його майном (рухомим та нерухомим), з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, в тому числі належними мені транспортними засобами, земельними ділянками, цінними паперами, грошовими коштами на рахунках, відкритих на моє ім`я, будь-якими іншими об`єктами рухомого або нерухомого майна, з правом здійснення їх продажу, міни, передання в заставу (іпотеку), в тому числі як майновим поручителем, надання в оренду, позичку, тощо; на ім`я [PERSON] та/або [PERSON] . Повноваження за довіреністю повірені можуть виконувати як разом, так і окремо. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом ВМНО Хоменко Л.В. 14.09.2020 року за реєстром № 312. При цьому позивач надав повіреним такі права: розпорядження майном; узгодження всіх процедурних питань, підписання цивільно-правових договорів, щодо відчуження нерухомості, одержання належних йому коштів за продаж нерухомості. Видаючи довіреність [PERSON] ні в момент її видачі, ні протягом терміну її дії ніяким чином - ні усно, ні письмово не повідомляв про будь-які обмеження щодо виконання договору доручення. [PERSON] видаючи та посвідчуючи вищевказану довіреність чітко розумів, усвідомлював та бажав настання саме тих правових насідків, які були визначені довіреністю. 23.08.2023 року між [PERSON] , представником якого була [PERSON] та [PERSON] - донькою позивача [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу 1/5 частки квартири під [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. за реєстром № 290. Відповідно до п. 2.2. вищезазначеного договору вбачається, що згідно звіту про оцінку майна №АE00-230822-008 та висновку до нього складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» 22 серпня 2023 року, ринкова вартість 1/5 частки квартири, що відчужується становить 21064,60 грн. (двадцять одну тисячу шістдесят чотири гривні шістдесят копійок). Представник відповідача у відзиві звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 08.02.2021 року у справі № 727/10189/17 акцентував, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника такого складу цивільного правопорушення; представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Отже, передусім необхідно встановити направленість волевиявлення довірителя, обсяг повноважень повіреного та добросовісність виконання нею своїх представницьких функцій. Представник відповідача вказує на те, що із змісту виданої позивачем довіреності прямо вбачається, що він уповноважив [PERSON] та [PERSON] на відчуження належного йому нерухомого майна визначаючи у всіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд. Не конкретизуючи спосіб, а надаючи повноваження на відчуження взагалі як таке, позивач залишив за повіреними право обирати спосіб відчуження. Таким чином, волевиявлення позивача, викладене ним в довіреності від 14.09.2020 року, є абсолютно чітким і зрозумілим: розпорядження, в тому числі шляхом відчуження, належною йому власністю. Дана довіреність підписана [PERSON] у присутності нотаріуса, його Довіреність посвідчена нотаріально. Будучи одностороннім правочином, дана довіреність не оспорена, не визнана недійсною, та не скасована довірителем - тобто [PERSON] . Перевірка повноважень представників осіб за довіреністю здійснюється за довіреністю, що підтверджує повноваження законного представника. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей. За результатом перевірки дійсності довіреності виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. Таким чином, підписавши довіреність від 14.09.2020 року, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., реєстр № 312, позивач письмово підтвердив наявність свого волевиявлення на відчуження нерухомого майна. Довіреність була видана під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем [PERSON] та продовжувала діяти після розірвання їх шлюбу, при цьому не була відкликана позивачем, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем його майном. Станом на момент укладення оспорюваного договору, видана позивачем довіреність була чинною і ним не відкликана, та не скасована. Також фактом, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем його майном слугує подана позивачем до відповідача [PERSON] позовна заява про розірвання шлюбу від 14.12.2022 року в пункті 1.4. якої позивач [PERSON] стверджує, що спору про поділ спільного майна подружжя між нами з відповідачем немає. Оспорюваний договір\~купівлі-продажу,\~який укладений\~ [PERSON] \~як представником\~позивача за\~довіреністю є\~обов`язковим\~для позивача\~та створив\~для нього\~відповідні правові\~наслідки.\~З огляду\~на вищевикладене,\~наведене позивачем\~обґрунтування позовних\~вимог та\~надані ним\~докази не\~доводять наявності\~зловмисної домовленості\~між його\~колишньою дружиною [PERSON] та його донькою [PERSON] , що узгоджується з висновками, які зроблені у постанові Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 127/13425/21. Представник відповідача зазначає, що для задоволення позовних вимог на підставі статті 232 ЦК України необхідно на підставі належних доказів встановити, що представник сторони правочину вступив у зловмисну домовленість з іншою стороною і діяв при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину, чого позивачем не зроблено, а тому його позов є безпідставним та необґрунтованим. 14.03.2024 року на підставі ухвали суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Ларису Василівну (м. Вінниця, площа Калічанська, 2). Відповідно до ухвали суду від 14.03.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Швець А.В. підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обґрунтування викладенні у позові та просила суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання заперечили проти заявлених позовних вимог, просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на Законі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Часник О.Д. та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні посилаючись на викладенні мотиви у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] додатково суду пояснила, що ще за життя дідуся - [PERSON] , як власника квартири, якому вона була наданна, завжди йшла мова про те, що квартира залишиться їй. Позивачу про це було відомо і він проти цього ніколи не заперечував. Кошти за спірну 1/5 частку квартири були сплачені нею і знаходяться у другого з довірених за довіреністю осіб - у [PERSON] і можуть бути передані позивачу на його вимогу у будь-який час. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко\~Л.В. в судовому засідання подала письмові пояснення, а також повідомила суд, що нею приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 23.08.2023 року за реєстровим № 290 був посвідчений договір купівлі-продажу 1/5 частки квартири [ADDRESS] . При посвідчені правочину нею були дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо посвідчення правочину, зокрема ст.ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат» введеного в дію з 01 січня 1994 року Постановою Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року № 3426- XII та Глав 1, 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Від імені продавця, [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ВМНО Хоменко Л.В. 14.09.2020 року за реєстровим № 312, діяв представник [PERSON] .. Відповідно до Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частина третя статті 244 ЦК). [PERSON] видаючи та посвідчуючи вищевказану довіреність чітко розумів, усвідомлював та бажав настання саме тих правових насідків, які були визначені довіреністю. Зміст ст.ст. 237- 241, 244, 245, 247-250 Цивільного кодексу України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю та зміст ст.ст.60-74 Сімейного кодексу України щодо статусу спільного, сумісного майна подружжя та умов розпорядження ним, йому нотаріусом було роз`яснене. Отже, всі дії від імені позивача [PERSON] вчинялися з його відома та схвалення. Тому на думку третьої особи заявлений позивачем позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов висонвку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 18.02.1991 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено шлюб, і подружжя почало проживати в квартирі (яка не була приватизована) батьків відповідача [PERSON] .. 07.07.1992 року позивач, за згодою квартиронаймача - [PERSON] , який був батьком [PERSON] , був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . 12.12.1998 року в ході приватизації вищезазначеної квартири, яка виділялася в свій час батькам відповідача [PERSON] , позивач став співвласником 1/5 частки квартири, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1998 року. Як зазначає у позові позивач [PERSON] , він з 2019 року проживав та працював за кордоном, що підтверджується відповідними робочими та мульти-шенгенськими візами. 14.09.2020 року [PERSON] була видана довіреність генеральна на представництво з усіма необхідними повноваженнями в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, а також на представництво з усіма необхідними повноваженнями з питань користування та розпорядження його майном (рухомим та нерухомим), з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, в тому числі належними мені транспортними засобами, земельними ділянками, цінними паперами, грошовими коштами на рахунках, відкритих на моє ім`я, будь-якими іншими об`єктами рухомого або нерухомого майна, з правом здійснення їх продажу, міни, передання в заставу (іпотеку), в тому числі як майновим поручителем, надання в оренду, позичку, тощо; на ім`я [PERSON] та/або [PERSON] .. Повноваження довіреністю повірені можуть виконувати як разом, так і окремо. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом ВМНО Хоменко Л.В. 14.09.2020р. за реєстром № 312. При цьому позивач надав повіреним такі права: розпорядження майном; узгодження всіх процедурних питань, підписання цивільно-правових договорів, щодо відчуження нерухомості, одержання належних йому коштів за продаж нерухомості. Видаючи довіреність [PERSON] ні в момент її видачі, ні протягом терміну її дії ніяким чином - ні усно, ні письмово не повідомляв про будь-які обмеження щодо виконання договору доручення. [PERSON] видаючи та посвідчуючи вищевказану довіреність чітко розумів, усвідомлював та бажав настання саме тих правових насідків, які були визначені довіреністю. Строк довіреності до 14.09.2023 року. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі № 127/29031/22 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Як стверджує\~позивач у\~своєму позові,\~після розірвання\~шлюбу залишились\~не вирішеними\~майнові питання.Відтак, під час шлюбу було придбано автомобіль FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] дата реєстрації 16.07.2020 року, який підлягає поділу як майно подружжя, а також у [PERSON] перебувала у власності 1/5 приватизована частка квартири за адресою [ADDRESS] . 23.08.2023 року між [PERSON] , представником якого була [PERSON] та [PERSON] - дочкою позивача [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу 1/5 частки квартири під [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. за реєстром № 290. Відповідно до п. 2.2. вищезазначеного договору, згідно звіту про оцінку майна №АE00-230822-008 та висновку до нього складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» 22 серпня 2023 року, ринкова вартість 1/5 частки квартири, що відчужується становить 21064,60 грн. (двадцять одна тисяча шістдесят чотири гривні шістдесят копійок). В матеріалах справи наявна письмова пропозиція, з метою мирного врегулювання майнових спорів, яку позивачем було надіслано 14.08.2023 року на адресу [PERSON] згідно з якою запропоновано компенсувати 1/2 частку вартості автомобіля та вартість 1/5 частки квартири. Сторони в результаті спроби мирних переговорів не дійшли до компромісу. Будь-якого договору про розподіл майнових прав та обов`язків підписано не було. Судом також встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа про поділ майна подружжя, а саме стягнення з [PERSON] вартості 1/2 частки автомобіля FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або мала право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач вважає, що фактично колишня дружина та дочка заволоділи часткою квартири, що належала позивачу, без оплати її вартості. Дана угода, на думку позивача, має бути визнана недійсною, оскільки оплата не була проведена. Йому як власнику відчужуваної частки квартири ні дружина ні дочка її вартості не сплатили. На підставі наведеного, позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу 1/5 частки зазначеної квартири посвідчений приватний нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: - пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; - наявність підстав для оспорення правочину; - встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі №522/15095/15-ц зроблено висновок щодо застосування ст. 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють». Згідно з ч. 1 та 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Власне невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (постанова КЦС ВС у справі № 607/15555/17-ц). Стороною позивача не доведено і судом не встановлено, що на час видачі довіреності та укладення договору купівлі-продажу існували обставини, які підтверджують наявність умислу в діях сторін. Факт того, що волевиявлення позивача [PERSON] при видачі довіреності не відповідало його волі не доведено наданими доказами. Видаючи довіреність на розпорядження майном представнику за довіреністю, [PERSON] взяв на себе ризики того, що 1/5 частина квартири може бути відчужена на умовах довіреності, до відчуження майна позивач не здійснював будь-яких дій про скасування довіреності. Оскільки, відповідно до п. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому свідчення [PERSON] не можуть виступати як доказ. Особа, яка видала довіреність, може в будь-який час скасувати довіреність. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника. Судом в ході судового розгляду було встановлено, що довіреність була видана під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем [PERSON] та продовжувала діяти після розірвання їх шлюбу, при цьому не була відкликана позивачем, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем його майном. Станом на момент укладення оспорюваного договору, видана позивачем довіреність була чинною і ним не відкликана, та не скасована. Також фактом, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем [PERSON] його майном слугує подана позивачем до відповідача [PERSON] позовна заява про розірвання шлюбу від 14.12.2022 року в пункті 1.4. якої позивач [PERSON] стверджує, що спору про поділ спільного майна подружжя між ними з відповідачем немає. Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу, який укладений [PERSON] як представником позивача за довіреністю є обов`язковим для позивача та створив для нього відповідні правові наслідки. З огляду\~на вищевикладене,\~наведене позивачем\~обґрунтування позовних\~вимог та\~надані ним\~докази не\~доводять наявності\~зловмисної домовленості\~між його\~колишньою дружиною - [PERSON] та його дочкою [PERSON] , що узгоджується з висновками, які зроблені у постанові Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 127/13425/21. Крім того, суд звертає увагу, що позивач звертаючись із даним позовом до суду фактично має на меті і бажає компенсувати вартість 1/5 частки квартири, вартість якої відповідно до п. 2.2. оспорюваного договору купівлі-продажу, згідно зі звітом про оцінку майна №АE00-230822-008 та висновку до нього складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» 22.08.2023 року, становить 21064,60 грн. (двадцять одну тисячу шістдесят чотири гривні шістдесят копійок), і яка, як встановлено судом, сторону позивача не влаштовує, а тому між ними не досягнуто компромісу. Суд звертає увагу, що вищезазначене також підтверджується діями позивача, а саме звернення до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме стягнення з [PERSON] 1/2 частки вартості автомобіля FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] . Отже, пред`явлення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , серія та номер: 290, укладеного 28.08.2023 року між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., на переконання суду, є неналежним способом захисту позивачем порушених, на його думку, його прав та законних інтересів (майнових інтересів), а отже для більш ефективного способу захисту порушеного права позивачу необхідно б було звернутися до відповідачів із вимогою про компенсацію 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , від її продажу відповідачем [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] . За викладених обставин у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , серія та номер:290, укладений 28.08.2023 року між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. - слід відмовити. Оскільки вимога позивача про скасування у Державному реєстрі прав державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/5 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] з припиненням права власності [PERSON] на відповідну частку (індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності: 68989111 від 23.08.2023 ), є похідною від першої вимоги, вона також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України враховуючи, що судом відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог, судові витрати не відшкодовуються позивачу. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача адвокатом Часник О.Д. заявлено вимогу про стягнення витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу надану стороні відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції, встановлено, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років,\~проте, надані адвокатом відповідачу такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази,\~що регулює\~спірні відносини,\~консультації клієнта, нє є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. Вказана правова\~позиція кореспондується\~із правовою\~позицією,\~викладеною у\~постанові Верховного\~Суду від\~28.09.2022\~року у\~справі № 534/14/20. Визначаючи питання відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 5000,00 грн.

Outcome: approved