Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~У квітні 2024 року представник позивача Костюшок П.М., який діє на підставі довіреності від 07.12.2023, звернувся до суду від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] і просив стягнути із відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики № 78494147 у розмірі 36000 гривень, з яких: 9000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 27000 грн сума заборгованості за відсотками; заборгованість за Кредитним договором № 17751-02/2023 у розмірі 15988,00, з яких: 4000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 11988,00 грн сума заборгованосі за відсотками; за Кредитним договором № 6374226 в розмірі 2850,00 грн, з яких; 2850,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу. При задоволенні позову просить стягнути із відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Позов вмотивований тим, що 13 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповіальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) і [PERSON] (відповідачем) було укладено Договір Позики № 78494147. Цей договір був укладений у вигляді електронного документа. У подальшому 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників №10 позивач набув право грошової вимоги до Відповідача в сумі 3600 гривень, з яких: 9000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 27000 грн сума заборгованості за відсотками. \~ \~ \~ \~Крім того, 12 лютого 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (первсіний кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір № 17751-02/2023. Кредитний договір було підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п 7 Кредитного договору (адреса, реквізити і підписи сторін). Цей договір був укладений за правилами, які є публічною офертою у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. 26.09.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу № 26092023, за умовами якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, в тому числі згідно Реєстру боржників права вимоги до [PERSON] , а саме щодо заборгованості у розмірі 15988,00, з яких: 4000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 11988,00 грн сума заборгованосі за відсотками. \~ \~ \~ \~16 лютого 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір № 6374226. Такий кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений у п. 10 Кредитного договору. 24.11.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено Договір факторингу. Акт прийому-передачі Реєсту боржників підтверджує факт переходу до позивача права вимоги до Відповідача щодо заборгованості в розмірі 2850,00 грн, що є основною сумою боргу. \~ \~ \~ \~Всупереч умовам договорів позики і кредитів відповідач не виконав свої зобов`язання перед первісними кредиторами і гроші на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» також не були перераховані для погашення заборгованості. За наведених обставин заборгованість із відповідача стягується у судовому порядку. \~ \~ \~ \~Сторони в судове засідання не з`явилися, Предстаником позивача подано письмове клопотання про проведення судового розгляду за наявними письмовими доказами без особистої участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Позовні вимоги повністю підтримуються з посиланням на правові підстави для задоволення позову (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Відповідач з позовом не погодився. У визначений строк його представником адвокатом Слєпченком С.А. у системі «Електронний суд» сформовано 09.05.2024 відзив на позов, де викладено заперечення проти позову (а.с.73-79). У задоволенні позову представник відповідача просить відмовити у повному обсязі. Заперечуючи проти підстав позову, адвокат вказує, що гроші за кожним договором згідно поданих позивачем документів перераховувалися на банківський рахунок у безготівковій формі. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми), дату складення, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції. Тому, за твердженням представника відповідача доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встанолені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі, і первинні документи, які підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів як підстава займу і не доведено, що саме на рахунок відповідача перераховувалися кошти, позов не вважається обгрунтованим. Одночасно висловлено сумнів, що відсотки нараховані в межах строку кредитування. \~ \~ \~ \~Представником позивача у системі «Електронний суд» сформовано 14.05.2024 відповідь на відзив (а.с.84-108) з посиланням на правові висновки Верховного Суду № 524/5556/19 від 12.01.2021, № 561/77/19 від 16.12.2020. Сторона вказує, що саме на клієнта-позичальника покладається обов`язок надати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. З метою впевненості, що клієнт є власником вказаної банківської платіжної картки Товариство перед укладенням договорів та перед перерахуванням суми позики здійснює верифікацію зазначеної картки. Для цього в автоматичному режимі на банківському картковому рахунку клієнта блокується випадкова сума до 3-х гривень, точне значення якої клієнту необхідно вказати у відповідному полі на Сайті Товарисва, після завершення процедури верифікації протягом 2 (двох) годин в автоматичному режимі відбувається розблокування вищезазначеної суми. Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої системи аналізу даних заявника.У відповідності до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалося електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні Кредитних договорів. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину вцілюється в електронному документі і за правовими наслідками такий документ прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Сторона позивача до розгляду справи по суті отримали від первісних кредиторів детальні розрахунки заборгованості, з якими ознайомили відповідача і клопочуть про долучення таких документи як письмових доказів до справи. Із вказаних детальних розрахунків чітко вбачається, що відсотки нараховувалися виключно первісними кредиторами і сам позивач будь-яких додаткових нарахувань не проводив. Оскільки всі кредитні кошти перераховувалися в безготівковій формі на банківську картку позичальника, позивач просить витребувати від АТ «Райффайзен банк» інформацію, що є банківською таємницею, щодо власника картки і операцій по перерахуванню кредитних коштів. \~ \~ \~ \~З урахуванням положення статті 84 ЦПК України клопотання позивача судом задоволено та 11.06.2024 отримано від банку інформацію, що є банківською таємницею, щодо власника картки і операцій по перерахуванню кредитних коштів. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки згідно ст. 49 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, суд вважає, що у справі достатньо доказів і документів про правовідносини сторін на підставі яких можливо ухвалити рішення без особистої участі сторін і їх представників. \~ \~ \~ \~Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється (ч.2 ст 247 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Дослідивши заявлені у справі докази, встановивши вимоги і заперечення сторін у світлі поданих заяв, відзивів та пояснень, визначившись із нормою права. яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У справі встановлено, що 13 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповіальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) і [PERSON] (відповідачем) було укладено Договір Позики № 78494147. Цей договір був укладений у вигляді електронного документа. У подальшому 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників №10 позивач набув право грошової вимоги до Відповідача в сумі 3600 гривень, з яких: 9000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 27000 грн сума заборгованості за відсотками. Із договору позики від 13.03.2023 (а.с.9-10) і додатку до нього, де вміщена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки вбачається, що відповідач взяв у позику у ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 9000 гривень, при цьому сторони узгодили процентну базову ставку 2,5 % та процентну ставку, пеню за понадстрокове користування Позикою за день 2,70 % і на цих умовах відповідач свої зобов`язання не виконав. Так, сторони чітко узгодили у п.18 Договору (а.с.10), що за користування Позикою понад встановлений Договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частинами) в розмірі визначеному п.2 Договору за кожен день користування. За детальним розрахунком заборгованості на умовах договірних відносин відповідач в обумовлений строк не повернув суми кредиту і продовжив користуватися коштами, тому первісним кредитором і була нараховані за п. 18 належні до стягнення суми. У витязі з Реєстру боржників № 10 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.17) вимоги до [PERSON] (заборгованість за основною сумою боргу 9000 гривень, сума заборгованості за відсотками 27000 гривень) вказані як такі, що відступлені фактором клієнту (позивачу). З моменту набуття права вимоги позивачем будь-які інші суми до стягнення не нараховувалися і відповідачу не пред`явлені. Сума пред`явлена до стягнення є обгрунтованою. \~ \~ \~ \~Крім того, 12 лютого 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (первсіний кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір № 17751-02/2023. Кредитний договір було підписано електронним підписом Позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надісданий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п 7 Кредитного договору (адреса, реквізити і підписи сторін). Цей договір був укладений за правилами, які є публічною офертою у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. 26.09.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу № 26092023, за умовами якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» передає (відступає) ТОВ « ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимог до боржників, в тому числі згідно Реєстру боржників права вимоги до [PERSON] , а саме щодо заборгованості у розмірі 15988,00, з яких: 4000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 11988,00 грн сума заборгованосі за відсотками. Зі змісту договору № 17751-02/2023 судом достовірно встановлено, що його предметом став кредит в розмірі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності і платності (п.1.1). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором визначено сторонами як таке, що здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого надання суми кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. У разі, якщо Клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п. 1.4 цього договору (процентна ставка 3,2 % на добу), проценти передбачені у пункі 1,4 продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами (п.2.4 Договору). Крім того, відповідач визнав існування заборгованості і звертався до первісного кредитора із заявкою від 13.03.2023 про відстрочення виконання зобов`язання, сплативши 1200 гривень на погашення частини процентів, уклавши додаткову угоду до Договору № 17751-02/2023, однак і в подальшому згідно детального розрахунку заборгованості на умовах договірних відносин відповідач в обумовлений строк не повернув суми кредиту і продовжив користуватися коштами, тому первісним кредитором були нараховані за умовами п. 2.4 Договору належні до стягнення суми. При цьому такі вимоги до відповідача набуті позивачем за Договором факторингу і витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023 достовірно вказує про відсутплену фактором клієнту вимогу до божника [PERSON] . З моменту набуття права вимоги позивачем будь-які інші суми як стягнення не нараховувалися і відповідачу не пред`явлені. Сума пред`явлена до стягнення є обгрунтованою. \~ \~ \~ \~16 лютого 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір № 6374226. Такий кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений у п. 10 Кредитного договору. 24.11.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено Договір факторингу. Акт прийому-передачі Реєсту боржників підтверджує факт переходу до позивача права вимоги до Відповідача щодо заборгованості в розмірі 2850,00 грн за основною сумою боргу. Із договору № 6374226 від 16.02.2023 (а..38-42) і таблиці обчислення вартості кредиту (а.с.43) судом достовірно встановлено, що [PERSON] у кредит отримано 3800 гривень на строк 360 днів із періодичністю платежів 30 днів. Стандартна процентна ставка визначена 1,99 % в день у межах строку кредиту (п.1.3, 1.4,1.5.1). Із детального розрахунку заборгованості встановлено, що 07.07.2023 погашено відсотки в сумі 6805,60 та 950 гривень сплачено в рахунок погашення основного боргу. Таким чином, до стягнення вмотивовано висунута сума 2850 гривень, позначена у Реєстрі боржників № 2 як відступлена вимога фактором клієнту (позивачу) про стягнення із [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу. З моменту набуття права вимоги позивачем будь-які інші суми до стягнення не нараховувалися. Тож вимоги позову і в цій частині висунуті законно та є обгрунтованими. Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалося на невиконання позичальником умов вище згаданих договорів щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, а позивач, у свою чергу, набув право вимоги до відповідача за всіма перерахованими вище грошовими зобов`язаннями. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі згаданих вище Товариств та пройшов реєстрацію на веб-сторінці Товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створив особистий кабінет та надав всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредитів (позики) відповідач обрав бажані суми, погодився на строк кредитування, і самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику. Після прийняття позичальником умов вище згаданих договорів, всі договори підписано [PERSON] відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер відповідача. На спростування вказаних обставин відповідачем доказів не подано. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. [PERSON] вважається ознайомленим з умовами правил в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», про що свідчать виконані останнім фактичні дії в ІТС. Матеріали справи не містять даних щодо звернення [PERSON] .О до правоохоронних органів з приводу використання третіми особами його персональних даних. Тому у законний спосіб не спростовано волевиявлення відповідача щодо встановлення кредитних правовідносин із вище згадуваними первісними кредиторами. Крім цього, із письмових доказів (а.с. ) судом встановлено, що [PERSON] зсам вертався до одного із первісних кредиторів зкопотанням відстрочити виконання договору, чим сам підтверджував існування своїх договірних зобов`язань. До того ж, до усіх договорів прив`язана одна і та ж банківська картка, що дозволяє суду зробити висновок, що в усіх згаданих договорах волевиявлення на їх укладення походило саме від [PERSON] . Судом витребувана інформація із банку АТ «Райффайзен Банк» та встановлено, що рахунок № [NUMBER] , який обслуговується банківською карткою № [NUMBER] , достовірно належить [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Крім того, за змістом наданого доказу, зафіксовано рух коштів по цьому рахунку, у тому числі, зарахування кредитних коштів від первісних кредиторів шляхом безготівкового зарахування. Отже, відсутні підстави для оцінки аргументів відповідача про неукладеність згадуваних вище договорів, зважаючи на те, що у разі виконання договору обома сторонами (зокрема, надання кредитних коштів кредитодавцем та користування ними позичальником, вчинення інших дій в рамках укладеного правочину), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий кредитний договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Стверджуючи про відсутність належних доказів укладення кредитних договорів, [PERSON] одночасно заявив про те, що проценти були нараховані поза часом строку кредитування, тобто вже в цих своїх поясненнях він визнавав, що договори між ним і згадуваними вище первісними кредиторами відбулися. Виходячи із принципу змагальності сторін, який є визначаьним у цивільному судочинстві, суд діяв в межах заявлених позовних вимог та перевіряв доводи сторін на предмет наявності або відсутності у відповідача заборгованості за кредитом. Розрахунки суми боргу, додатково надані позивачем (а.с.) є детальними і створюють уявлення про фактично нараховані суми за датами до укладення договорів Факторингу, тобто така заборгованість виникла у період строку кредитування, а самим ТОВ «ФК «ЄАПБ» будь-яких зайвих сум до стягнення не заявляється. Заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку суми боргу, відповідач не надав доказів сплати коштів на погашення кредитної заборгованості та, як наслідок, не навів розрахунку, що підтверджує відсутність заявленого до стягнення боргу повністю або частково. Отже, його доводи про неправильність обрахованої суми боргу нічим не підтверджено. Оскільки доведено достовірними доказами отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами, посилання відповідача на необгрунтованість вимог позивача, якому вимоги перейшли за Договорами Факторингу, суд визнає безпідставними. Позивачем до договорів факторингу надані Додатки із реєстрів боржників, де чітко міститься посилання про відступ боргу саме по боржнику [PERSON] , із зазначенням сум, які в подальшому заявлено у позові, що розглядається судом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як убачається з матеріалів справи, заборгованість відповідачем не сплачена ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого утворена сума заборгованості може бути стягнута за судовим рішенням. Таким чином, вимоги позову є законними і обгрунтованами, а позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. 141 ЦПК України внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved