Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом поданим через представника- адвоката Солтіс І.В. до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на загальну суму 268 298 грн. 19 коп.. В позові зазначив, що 20.10.2020 до [PERSON] звернулася [PERSON] з проханням позичити грошові кошти у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн. (тринадцять тисяч гривень 00 копійок). Враховуючи те, що позивач добре знав відповідача, так як остання працювала на той час у Пологівському відділенні «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», в якому [PERSON] обслуговувався як фізична особа - підприємець, і на той час у позивача була така сума грошей, останній погодився позичити (надати в борг) грошові кошти у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок) за умови повернення зазначених вище сум боргу у строк до 01.03.2021. Саме на цих умовах позивач та відповідач уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написала позивачу розписку і отримала грошові кошти у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок). Відповідач зобов`язалась повернути грошову позику у строк до 01.03.2021. Крім того, у власноруч написаній відповідачем розписці про отримання грошових коштів у позику, остання взяла на себе зобов`язання у разі неповернення грошових коштів у строк до 01.03.2021, передати у користування позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу. Відповідач свої зобов`язання згідно договору позики та вказані в борговій розписці строки, а саме до 01.03.2021 р. не виконала. Далі в позові зазначив, що 05.11.2020 відповідач знову звернувся до позивача для передачі в борг ще 1000,00 (однієї тисячі) доларів США та 2000,00 (двох тисяч гривень 00 копійок), повідомивши, що кошти будуть повернуті після продажу належного відповідачу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . 05.11.2020 відповідач отримала від позивача ще 1000,00 (одна тисяча) доларів США та 2000,00 (дві тисяч гривень 00 копійок) та власноруч написала позивачу розписку. Разом із розпискою від 05.11.2020 відповідач передала позивачу (на зберігання до повернення боргів) оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , зокрема Договір купівлі -продажу від 06.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Черкун В.І., Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2016, технічний паспорт. Проте, відповідач свої зобов`язання згідно договору позики та вказані в борговій розписці строки, а саме до 01.03.2021 не виконала. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] суму грошових коштів, отриманих в позику, позивачу не повернула. Добровільно сплатити суму заборгованості відмовилася. 24.02.2022 почалася війна. Узв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України та Законами неодноразово продовжувався та діє і на дату подання цієї заяви (воєнний стан продовжений з 16 листопада 2023 року на 90 днів - до 14 лютого 2024 року.) Майже в перший місяць війни більша частина Запорізької області, в тому числі, Пологівський район, м. Пологи, опинилися в окупації. Цей факт загальновідомий та не потребує доказування. Позивач разом із сім`єю вимушений був покинути домівку та місце свого проживання, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, та вимушено переселитися у [ADDRESS] , що підтверджується відповідною Довідкою від 22.04.2022 № 1243-5001302340 про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщену особу. Далі в позові зазначив, що 27.02.2023 позивач, звернувся до відділення поліції № 4 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із Заявою про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього з боку відповідача, яке має ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України. Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі за текстом ЄРДР) 06.05.2023 кримінальне провадження № 12023087320000030 зареєстровано в ЄРДР, позивача визнано потерпілим. Досудове розслідування триває. Тому, позивач просить задовольнити його вимоги повністю і стягнути з відповідача борг за договорами позики, а саме: 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок), - 3% річних від простроченої суми- 44 276 сорок чотири тисячі двісті сімдесят шість гривень 68 копійок) та 19 737 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять сім гривень 14 копійок), а всього 268 298,19 (двісті шістдесят вісім гривень 19 копійок) та судовий збір 2 682,98 гривень. 05.02.2024 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. 12.02.2024 відповідно до ухвали суду в заяві про забезпечення позву відмовлено. 19 березня 2024 року відповідно до ухвали судді у справі було відкрито провадження в загальному порядку та призначено підготовче засідання. 09 травня 20224 року відповідно до ухвали суду підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про його відкладення до суду не надав. Представник позивача в судове засідання не з`явилась надала заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань про його відкладення суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, суд постановив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Варто звернути увагу, що засади доказування у цивільному судочинстві свідчать, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір грошового займу на суму 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок) та остання зобов`язалась повернути суму боргу до 01.03.2021 (а.с.15). 05.11.2020 відповідач отримала від позивача ще 1000,00 (одна тисяча) доларів США та 2000,00 (дві тисяч гривень 00 копійок) про що власноруч написала позивачу розписку. Разом із розпискою від 05.11.2020 Відповідач передала Позивачу (на зберігання до повернення боргів) оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить Відповідачу на праві власності, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , зокрема Договір купівлі -продажу від 06.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Черкун В.І., Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2016 року, технічний паспорт (а.с.16-24). Також позивач намагався вирішити питання щодо неправомірних дій відповідача в межах кримінального провадження. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З розрахунку позивача вбачається, що строк повернення позики - до 01.03.2021. Отже, з 02.03.2021 Позивач має право на стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми та на одержання від позичальника процентів від суми позики за користування чужими грошовими коштами При цьому, стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості визначеної в іноземній валюті або в її еквіваленті не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Інфляційні втрати розраховуються за такою формулою: сума боргу*індекс інфляції/100% - сума боргу. Сума боргу Відповідача (позичальника) перед Позивачем складається з грошових коштів: 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок). Основний борг - 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок) Сума інфляційних нарахувань на суму боргу за весь час прострочення сплат складає 1067 днів (період з 02.03.2021 по 01.02.2024) складає 5597,15 грн.; 3% річних складає 1139,99 грн. У разі невиконання зобов`язання стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Основний борг - 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США 00 центів Період прострочення грошового зобов`язання 1067 днів (з 02.03.2021 по 01.02.2024р) 3% річних = 5000 х 1067 х 3/100/365 = складає 438,49 (чотириста тридцять вісім доларів США 49 центів) Основний борг - 1000,00 (одна тисяча) Євро 00 центів Період прострочення грошового зобов`язання 1067 днів ( з 02.03.2021 по 01.02.2024р) 3% річних = 1000 х 1067 х 3/100/365 = складає 87,70 (вісімдесят сім Євро 70 центів) Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовувався, тому судом вважається обґрунтованим. На підставі викладеного, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню, а саме 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, 1000,00 (одна тисяча) Євро та 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок), 3% річних від простроченої суми - 44 276 (сорок чотири тисячі двісті сімдесят шість гривень 68 копійок) та 19 737 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять сім гривень 14 копійок), а всього 268 298,19 (двісті шістдесят вісім гривень двісті дев`яносто вісім) гривень, 19 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати (а.с.1), що становить 2 682,98 гривень.

Outcome: approved