Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Деменкова Є.С. звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначила, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 30.10.2004 р. по 15.12.2020 р. В шлюбі у них народилися діти син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.12.2020 року шлюб між позивачкою і відповідачем розірваний. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.12.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000,00 грн із індексацією у відповідності до закону, починаючи з 17.06.2020 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме: до 12.04.2023 року, а потім, починаючи з 13.04.2023 року стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн із індексацією у відповідності до закону і до досягнення повноліття [PERSON] , тобто, до [INFO] . Старший син колишнього подружжя, [PERSON] , [INFO] досяг повноліття. 27.09.2022 року син [PERSON] поступив до вищого навчального закладу державної форми власності - Національний університет «Одеська політехніка» на денну форму навчання за спеціальністю: 121 Інженерія програмного забезпечення, за контрактом. Відповідно до Договору № 03-20340 к про надання платної освітньої послуги від 27.09.2022 р, строк навчання в вищому навчальному закладі старшого сина за першим бакалаврським рівнем вищої освіти з 01.10.2022 рр. по 31.07.2026 р., відповідно до п.9 вказаного договору загальна вартість освітньої послуги сина за весь строк навчання становить 128 000,00 грн, з яких вартість освітньої послуги за кожний навчальний рік (курс навчання) складає 32 000,00 грн (за семестр 16 000,00 грн). Після отримання ступеня бакалавра, навчання продовжується до досягнення наступного ступеня магістра, тобто до здобуття повної вищої освіти. Відповідач достовірно обізнаний про навчання старшого сина [PERSON] у Національному університеті «Одеська політехніка» і про вартість навчання, але матеріальної допомоги не надає. Відповідно до довідки про склад сім`ї № 287 від 11.08.2022 р. діти подружжя Пекарських після розірвання шлюбу між ними, залишилися проживати з позивачкою. Згідно платіжних інструкцій позивачка сплачує вартість навчання сина, а також несе повне матеріальне утримання сина. Відповідач є працездатним, має певне майно, матеріальний стан, а тому позивачка вважає, що він може сплачувати аліменти на користь позивачки на період навчання сина [PERSON] , до досягнення ним 23 років або ж до закінчення навчання. На даний час батько [PERSON] ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на період навчання їх сина. Крім того, сину необхідно харчуватися, придбавати необхідні предмети одягу, матеріали для навчання, придбання підручників, оплачувати проїзд до навчального закладу, а для цього потрібні кошти. Враховуючи, що до повноліття сина між подружжям була домовленість про сплату відповідачем на користь позивачки аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі, в розмірі 6000,00 грн щомісячно, позивачка вважає, що саме цю суму відповідач може сплачувати на утримання сина [PERSON] до закінчення ним навчання в вищому навчальному закладі. Ухвалою від 10.01.2024р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник відповідача - адвокат Руднєва І.С. надала відзив на позов, в якому вказала, що позивачка не надала суду жодного доказу того, що відповідач отримує будь які доходи та має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 6000 гривень щомісячно на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Розмір аліментів 6000 гривень нічим не аргументовано та не підтверджено з боку позивачки. Натомість відповідач після початку військової агресії росії проти України, втратив можливість вести бізнес як ФОП та отримувати доходи. За 2023 рік [PERSON] не отримав доходу від підприємницької діяльності, про що повідомив Головне управління ДПС в Одеській області (Доброславську державну податкову інспекцію), надавши податкову декларацію платника єдиного податку ФОП в електронному вигляді з нульовими показниками Крім того, [PERSON] , як фізична особа також не має жодного доходу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 1 4 квартал 2023 року. Позивач у позові зазначає, що відповідач має майно, що свідчить про його матеріальну можливість сплачувати аліменти повнолітньому синові, але на підтвердження цих доводів не надає жодного доказу. Все рухоме та нерухоме майно, яке було оформлено на ім`я [PERSON] , але було придбано у шлюбі із [PERSON] , було повністю знищено під час захоплення російськими військами міста Бахмут Донецька область, де подружжя мешкало разом. А рухоме майно перебуває під санкціями росії та вилучено в росії із фактичного володіння подружжя Пекарських. Натомість, наразі саме позивачка є власницею будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування зазначеного будинку, яким користується разом із спільними дітьми. Після розірвання шлюбу, [PERSON] зняла свого чоловіка [PERSON] із реєстрації у зазначеному будинку, тому, він, наразі, навіть не має права користування будинком. [PERSON] вимушений користуватись чужим житлом, яке йому надано у користування на безоплатній основі, як переміщеній особі. Крім того, [PERSON] необхідно задовільнити свої щоденні потреби у харчуванні, одязі, медикаментах, користуванні громадським транспортом. У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.12.2023 року у виконавчому провадженні № 72235900 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей (копія додається до відзиву) станом на 01.12.2023 рік утворилась заборгованість по аліментам в розмірі 455600 гривень, яку [PERSON] намагається виплачувати, але повністю не може закрити всю суму боргу із за відсутності та втрати основних засобів та доходу, отримання якого припинено після початку військової агресії росії проти України. У відповідності до норм СК України позивачка також зобов`язана при наявності матеріальної можливості утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. До заявленого позову позивачка не надає докази свого матеріального становища, не повідомляє суду про місце своєї роботи чи ведення підприємницької діяльності, про розмір отриманих нею щомісяця доходів. На початку свого навчання, будучи повнолітнім, син сторін був офіційно працевлаштований та отримував офіційних дохід, який дозволяв йому утримувати самого себе. Але навмисно, за вказівкою матері, звільнився із займаної посади перед поданням [PERSON] позову до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина під час навчання до досягненням ним 23 річного віку. При цьому, син подружжя продовжує неофіційно працювати та отримувати дохід. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 26.02.2024р.представник позивача-адвокат Деменкова Є.С. надала заяву, в якій виклала заперечення на доводи відзиву, а саме вказала, що Відповідач не говорить суду правду щодо його матеріальних можливостей. Так, відповідно до відкритих даних ЄДРПОУ, відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, основним видом його підприємницької діяльності є здійснення перевезень вантажів вантажним автомобільним транспортом (код КВЕД 49.41), іншими видами діяльності є: вирощування інших однорічних і дворічних культур, вирощування багаторічних культур, відтворення рослин, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання ландшафтних послуг. Відповідно до Постанови про арешт майна боржника від 25.08.2023р. у виконавчому провадженні ВП №72235900 відповідач [PERSON] має у власності рухоме майно в кількості 6 шт. За даними того ж відкритого ЄДРПОУ за РНОКПП відповідача міститься інформація про те, що [PERSON] є співзасновником СФГ «НИВА». Згідно ухвали від 03.11.2023 р у справі № 504/4757/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, [PERSON] сплачує судовий збір в сумі 8052,00 грн. Відповідач повідомляє суд, що все його рухоме і нерухоме майно було повністю знищено під час захоплення російськими військами міста Бахмут Донецької області, де подружжя мешкало разом, а рухоме майно перебуває під санкціями росії та вилучено в росії із фактичного володіння, але вважає це неправдою, оскільки з міста Бахмут Донецької області подружжя Пекарських виїхало ще в 2016 році до Одеської області, а місто Бахмут Донецької області було захоплено і повністю знищено лише в 2022-2023 роках, відповідач здійснює міжнародні вантажні перевезення, останнє відоме позивачки місцезнаходження вантажних автомобілів - Турція, відповідач продовжує займатися вантажними перевезеннями, але свої доходи в Україні скриває. Відповідач не надає свій закордонний паспорт, з якого можна бачити, що нещодавно відповідач перебував у відпустці закордоном, про що повідомив спільну із позивачкою доньку. З метою з`ясування всіх цих обставин, представник позивача письмово звернулася до відповідача із адвокатським запитом № 148/02 від 20.02.2024 р. який відповідач залишив без відповіді. 01.05.2024р. представник відповідача адвокат Руднєва І.С. надала клопотання про долучення письмових доказів по справі, а саме копії свідоцтва про народження третьої дитини відповідача [PERSON] , [INFO] , що впливає на матеріальне становище відповідача, оскільки в нього виникли додаткові витрати на утримання дитини В судових засіданнях представник позивача-адвокат Деменкова Є.С. підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити, в свою чергу представник відповідача адвокат Руднєва І.С. підтримала відзив та просила у задоволенні позову відмовити. 16.07.2024р. до суду надійшла заява представника позивача-адвокат Деменкової Є.С. про проведення судового засідання без її участі, при ухваленні судового рішення у справі просила врахувати, що відповідач приховує від суду реальний його дохід, так, у своїх деклараціях (які надані суду без квитанції № 2 доказу прийняття таких декларацій податковою інспекцією, як того вимагає податкове законодавство), відповідач зазначає, що ним взагалі не отримуються доходи, в той же час у відповідача багато рухомого майна, яке потрібно утримувати і на її питання: за який рахунок відповідач існує, харчується, відповідач не надав відповіді. Доказів фізичного знищення майна відповідача також відповідачем не надано. Наявність інших дітей у відповідача не є доказом їх утримання саме відповідачем. Син [PERSON] продовжує навчання на денній формі навчання, не отримує стипендії, знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки. Крім того, 16.07.2024р. до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Руднєвої І.С. про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що представник позивача невірно сформував позовні вимоги, невірно обрав спосіб захисту, оскільки стягнення аліментів повинно відбуватись не на користь батьків, з ким проживає син, а на користь повнолітнього сина, який має повну цивільну дієздатність та у разі задоволення позовних вимог судом має право самостійно отримувати аліменти та використовувати їх на своє утримання. Надалі, в судове засідання, призначене на 18.07.2024р. представники сторін, будучи належним чином повідомленими не з`явилися, тому з врахуванням їх попередніх заяв про проведення судових засідань без їх участі, з огляду на те, що докази та пояснення по справі надані, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та їх представників. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Комінтернівського районного суду від 15.12.2020р. у цивільній справі №504/2633/20 (провадження № 2/504/2005/20) було задоволено позов про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.12.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000,00 грн із індексацією у відповідності до закону, починаючи з 17.06.2020 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме: до 12.04.2023 року, а потім, починаючи з 13.04.2023 року стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн із індексацією у відповідності до закону і до досягнення повноліття [PERSON] , тобто, до 30.04.2027 року. [PERSON] досяг повноліття [INFO] . З копії довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку №287 від11.08.2022р., вбачається, що [PERSON] проживає (зареєстрований) разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З копії договору про надання платної освітньої послуги №03-20340к від 27.09.2022р. вбачається, що [PERSON] вступив до вищого навчального закладу державної форми власності - Національний університет «Одеська політехніка» на денну форму навчання за спеціальністю: 121 Інженерія програмного забезпечення, за контрактом, строк за першим бакалаврським рівнем вищої освіти з 01.10.2022 рр. по 31.07.2026 р., відповідно до п.9 вказаного договору загальна вартість освітньої послуги сина за весь строк навчання становить 128 000,00 грн, з яких вартість освітньої послуги за кожний навчальний рік (курс навчання) складає 32 000,00 грн (за семестр 16 000,00 грн). Відповідно до копії платіжної інструкції № 0.02684301592.1 від 22.09.2022р. позивач сплатила 16\~000 грн. за навчання сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] є також батьком дитини [PERSON] , 07.08.2022р., що підтверджено копією свідоцтва про народження, реєстраційний номер [NUMBER] , перекладеного з німецької мови. Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з\~ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 199 СК України\~визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 1\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Вирішуючи справу по суті, суд вказує на те, що позивачем доведено досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, разом із тим не доведено наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Так, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач отримує будь які доходи та має матеріальну можливість сплачувати аліменти. Зокрема, позивачем не надано відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків відповідача [PERSON] , клопотання про витребування доказів представником позивача не заявлялося, разом із тим, згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Доводи представника позивача про отримання доходу відповідачем з підстав того, що нього наявне рухоме майно, засновані на припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Дійсно, представником позивача долучено копію постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 25.08.2023р. у виконавчому провадженні ВП №72235900, згідно якої накладено арешт на транспортні засоби у кількості 6 шт., що на дату винесення постанови належали [PERSON] . Разом із тим, суд вважає копію вказаної постанови недопустимим доказом по справі, оскільки дана постанова винесена значно раніше, ніж дата звернення позивачки до суду із вказаним позовом, в свою чергу актуальних відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна відповідача суду не надано взагалі, інформація з відповідних реєстрів позивачем самостійно не витребовувалась, так само клопотання про витребування вказаних відомостей в судовому засіданні не заявлялося. З тих же підстав, суд надає критичну оцінку витягу з порталу Опендатабот, згідно якого [PERSON] є співзасновником СФГ «НИВА», оскільки відомості про отримання доходу відповідачем відсутні. Натомість, представником відповідача надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та податкову декларацію платника єдиного податку ФОП в електронному вигляді про відсутність доходів у [PERSON] за 2023р., доказів супротивного позивачем не надано. Твердження про те, що відповідач перебував у відпустці закордоном, що він продовжує займатися вантажними перевезеннями, але свої доходи в Україні приховує, жодним чином не підтверджені. Суд наголошує на тому, що згідно ч.2 ст.76 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а згідно п.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача можливості надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі\~Серявін та інші проти України\~від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі\~Руїс Торіха проти Іспанії\~від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed