Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 186 783,00 грн., та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 42 811,54 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 26 листопада 1968 року позивач працював на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова». 29 лютого 2024 року він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи на підприємстві у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та на момент звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок щодо виплати всіх сум, належних при звільненні. Загальна суму не виплаченої позивачу заробітної плати склала 186 783,00 грн. Також, наполягає на тому, що він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, розмір якої за період з 01.06.2021 року по 01.03.2024 року за розрахунками позивача становить 42 811,54 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська\~ від 11.04.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05 червня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення компенсації за затримку виплати доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати зазначає, що сума компенсації виплачується у тому місяці, в якому здійснено виплату заборгованості за відповідний місяць по індексам споживчих цін, які були опубліковані Держкомстатом, у зв`язку з чим вважає вимоги в цій частині неправомірними та такими, що підлягають відхиленню. Виклик сторін відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова». Наказом № 115-вк від 29 лютого 2024 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та не заперечувалось стороною відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.7-10,11). Звернувшись до суду, позивач зазначив, що відповідач не виплачував\~позивачу нараховану йому заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з ним розрахунок. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті.\~Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно повідомлення, виданого Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», відповідач \~має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати\~за період з травня 2021 року по січень 2024 року \~у загальному розмірі 186 783,00 грн., з яких: за травень 2021 року 9 521,00 грн., за червень 2021 року 9 363,00 грн., за липень 2021 року 9 590,00 грн., за серпень 2021 року 8 917,00 грн., за вересень 2021 року 9 588,00 грн., за жовтень 2021 року 9 524,00 грн., за листопад 2021 року 10 016,00 грн., за грудень 2021 року 11 607,00 грн., за січень 2022 року 11 019,00 грн., за лютий 2022 року 10 469,00 грн., за лютий 2023 року 10 288,00 грн., за березень 2023 року 10 276,00 грн., за квітень 2023 року 10 231,00 грн., за липень 2023 року 4 789,00 грн., за серпень 2023 року 7 166,00 грн., за грудень 2023 року 7 349,00 грн., за січень 2024 року 9 642,00 грн (а.с. 12). За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі\~186 783,00 грн., а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів\~у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі\~42 811,54 грн. Відповідно до статі 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктами 2,3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно із Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (пункт 4) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.\~Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. 01 січня 2016 року набули чинності зміни до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", якими у частину 1 статті 4 внесено зміни згідно із Законом №911-VIII від 24 грудня 2015 року та її редакція викладена таким чином: Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Та з 01 січня 2023 року дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" зупинено на підставі Прикінцевих положень Закону України Про державний бюджет України на 2023 рік. За розрахунками позивача, з якими погоджується суд, сума\~компенсації втрати частини доходів\~у зв`язку з порушенням строків їх виплати\~за період з 01.06.2021 року по 01.03.2024 року становить\~42 811,54 грн. При цьому, відповідачем жодних доказів на підтвердження спростування такого розрахунку позивача не надано, хоча в даному випадку\~обов`язок доказування при вирішенні трудових спорів\~покладений на роботодавця. У зв`язку з викладеним,\~суд приходить до переконливого висновку, що\~з відповідача на користь позивача\~слід стягнути компенсацію втрати частини доходів\~у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі\~42 811,54 грн., а тому позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню. В той же час, враховуючи\~дію Закону України Про державний бюджет України на 2023 рік, Прикінцевими положеннями якого, з 01 січня 2023 року зупинено дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", суд доходить висновку, що рішення суду в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 42 811,54 грн. не підлягає виконанню протягом дії Закону України Про державний бюджет України на 2023 рік. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони\~не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені на суму\~186 783,00 грн.\~та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то\~з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 867,83 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Крім того,\~за вимогу про\~компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а разом 1 867,83 грн. + 1 211,20 грн. = 3\~079, 03 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved