Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У січні 2024 року до Самарського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] в якій остання, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 13.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим №10564 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором №R53113338680B; стягнути з ТОВ «ФК «АЛАНД» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у сумі 4\~111,13 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, про що, між іншим вказує те, що заборгованість, на момент вчинення виконавчого напису, не була безспірною та його вчинено з порушенням приписів матеріального права, які регулюють порядок вчинення нотаріальних дій, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а кошти стягнуті приватним виконавцем в межах виконавчого провадження відкритого на його виконання, поверненню з підстав визначених ст.1212 ЦК України. Ухвалою судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська Маштак К.С. від 29.01.2024, цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з підстав визначених ч.1 ст.31 ЦПК України. Ухвалою судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська Маштак К.С. від 30.01.2024 заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, повернуто заявнику. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 15.02.2024 справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою суду від 15.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що згідно копії кредитного договору №R53113338680B від 02.10.2012, сторонами якого є ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 12\~900,00 грн., зі строком повернення до 02.10.2015 та зі сплатою відсотків за користування грошима на рівні 31% річних. Також, у договорі зазначено, що кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів. Договір не є нотаріально посвідченим. Відповідно до копії виконавчого напису нотаріуса №10564, вчиненого 13.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованість за кредитним договором № R53113338680B укладеним 02.10.2012 між [PERSON] та ПАТ «ВТБ БАНК» у розмірі 17\~399,73 грн. Також зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 12.07.2017 до 23.10.2019. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. 09.06.2020 відкрито виконавче провадження №62300012 з виконання виконавчого напису №10564, в якому стягувачем є ТОВ «ФК «АЛАНД», а боржником [PERSON] Основна винагорода приватного виконавця становить 1\~796,97 грн. Також у межах вказаного виконавчого провадження, 18.06.2020 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , а 13.04.2021 постанову про арешт коштів боржника. Згідно копії виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому на імя [PERSON] , 07.05.2024 було списано суму у розмірі 2\~100,00 грн. на погашення арештованої суми. Відповідно до копії квитанції №СН77-4К64-С10Е-КТХ1 від 12.09.2023, [PERSON] в межах виконавчого провадження №62300012 було перераховано суму у розмірі 2\~011,13 грн. За загальними положеннями, визначеним ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 29 червня 1999 року на виконання вимог\~ст.87 Закону №3425-ХІІ\~Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Відповідно до п.1 вказаної постанови документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно зі\~ст.88 Закону №3425-ХІІ\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За правилами, встановленими\~статтею 5 Закону №3425-ХІІ, нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Пунктом 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5\~(далі - Порядок),встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. З аналізу приведених норм вбачається, що виконавчий напис - є одним з інститутів правового регулювання відносин між кредитором і боржником, який обумовлюється відсутністю у сторін таких правовідносин спору по суті вимог. При цьому законодавство покладає на нотаріусів не тільки формальну роль із вчинення виконавчих написів, але й функції з оцінки документів, що надаються кредиторами на предмет наявності або відсутності спірних правовідносин, періоду формування заборгованості, відповідності вимог кредитора чинному законодавству тощо. Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 21.09.2021 прийнятій за результатами розгляду справи №910/10374/17, оскільки у судовому порядку постанову №662 у частині доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та не чинною, кредитний договір який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів за яким може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на вищевикладене, відповідач не мав законних підстав для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач/кредитор не мав права на звернення за видачею виконавчого напису нотаріуса, а нотаріус - підстав для вчинення такого напису, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Також при ухваленні даного рішення, судом враховано, що за вказаним кредитним договором строк кредитування обмежено до 02.10.2015, а стягнення заборгованості в тому числі за відсотками за виконавчим написом проводиться за період з 12.07.2017 до 23.10.2019, що у відповідності до висновку ВП/ВС викладеного у постанові від 28.03.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12, є не правомірним, а тому свідчить про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності факту безспірності заборгованості. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до висновку викладеного колегією суддів ВС/КЦС у постанові від 08.09.2021 прийнятій за результатами розгляду справи №201/6498/20, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. З огляду на те, що матеріали справи свідчать про те, що в межах виконавчого провадження №62300012 [PERSON] було перераховано суму у розмірі 4\~111,13 грн., набувачем якої, відповідно до приписів ЗУ «Про виконавче провадження», є стягувач ТОВ «ФК «АЛАНД» й, враховуючи задоволення вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса, з метою виконання якого було відкрито вищезазначене виконавче провадження таким, що не підлягає виконанню, вимога про повернення сплачених коштів підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Так, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано: копію договору №26/09 про надання правової допомоги від 26.09.2023; копію акта наданих послуг №1 від 20.12.2023; копію рахунка-фактури №20/12 від 20.12.2023; копію квитанції до прибуткового касового ордера №01 від 20.12.2023; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги. Отже, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, пов`язану зі зверненням до суду з даним позовом, надано належні докази та, враховуючи те, що заявлена сума є співмірною із обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 3000,00 грн., яка є пропорційною до розміру задоволених вимог. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1\~073,60 грн.

Outcome: approved