Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

26.02.2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 42 462,68 грн., а також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №76242, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 52 436,62 грн. На підставі даного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] та здійснювались виконавчі дії щодо примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Постановою від 16.09.2021 року приватний виконавець звернув стягнення на доходи позивача та в межах зазначеного виконавчого провадження із заробітної плати позивача стягнуто 42 462,68 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2023 року (справа №761/33098/23) виконавчий напис №76242 від 12.06.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку із зазначеним, стягнуті в межах виконавчого провадження грошові кошти є безпідставно стягнутими, тому позивач звернулась до суду з цим позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. 09.04.2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому представник просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки останні є недоведеними та у зв`язку з тим, що з позивача на користь відповідача в межах виконавчого провадження [NUMBER] було стягнуто кошти лише в сумі 24 343,82 грн. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №76242, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 52 436,62 грн. На підставі даного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Постановою приватного виконавця від 16.09.2021 року було звернуто стягнення на доходи позивача, які вона отримує в ТОВ "Джаст Ін". В межах вказаного виконавчого провадження із заробітної плати позивача було стягнуто загальну суму 42 462,68 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "Фора" про доходи та утримання від 22.01.2024 року №387. Довідка не містить інформації, що вказана сума перерахована на рахунок відповідача. В той же час, відповідно до довідки, наданої ТОВ «Вердикт Капітал», на рахунки відповідача в якості стягнення заборгованості від органів державної виконавчої служби та приватних виконавців за кредитним договором №600271721 боржник [PERSON] здійснено зарахування на загальну суму 37 875,23 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2023 року (справа №761/33098/23) виконавчий напис №76242 від 12.06.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. Постановою приватного виконавця від 17.01.2024 року було закінчено виконавче провадження [NUMBER] у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач просила стягнути з відповідача безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в сумі 42 462,68 грн., які були стягнуті в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №76242 від 12.06.2021 року. Однак, згідно з довідкою, наданою відповідачем, вбачається, що на рахунки ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості від органів державної виконавчої служби та приватних виконавців за кредитним договором №600271721 боржник [PERSON] здійснено зарахування на загальну суму 37 875,23 грн. При цьому, позивач не надала суду доказів, що ТОВ «Вердикт Капітал» отримало грошові кошти в загальній сумі 42 462,68 грн., які були стягнуті з неї в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №76242 від 12.06.2021 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно отримані грошові кошти в сумі 37 875,23 грн., оскільки позивачем не надано доказів тієї осбставини, що на рахунки відповідача надійшли грошові кошти в сумі 42 462,68 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: договір про надання правничої допомоги від 19.02.2024 року; додаток №1 до договору, де встановлено розмір гонорару в сумі 5 000,00 грн.; копію платіжної інструкції №Р24А2359469296D8424 від 20.02.2024 року на суму 5 000,00 грн. 09.04.2024 року до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності, у зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також не відповідають критерію розумності. Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши зміст зазначених документів, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 4 459,50 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 080,26 грн.

Outcome: partial