Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось 24.04.2024 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. За позовом, посилаючись на ст.ст.16, 525, 526, 530, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України та умови кредитного договору № 2001640542701 від 21.07.2020 р., АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 95991,66 грн., а також судові витрати. Ухвалою від 08.05.2024 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на 10.06.2024 р. 10.06.2024 р. розгляд справи було відкладено на 09.07.2024 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Представник позивача, в поданій до суду позовній заяві, просить розглядати справу без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] 21.07.2020 р. укладено кредитний договір № 2001640542701, на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 26000 грн., який пізніше було збільшено до 51971 грн. Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами. Ст.629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до п.1 ст.1050 ЦК України та абз.2 ч.10 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту. Відповідач не виконала свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.02.2024 р. має заборгованість в сумі 95991,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом 51970,61 грн., заборгованість за процентами 44021,05 грн. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач не виконала умови договору, існує заборгованість, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved