Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось до суду з позовом [PERSON] , в якому просило суд стягнути з відповідача три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 17 лютого 2019 року по 17 лютого 2022 року в розмірі 245951 грн. 16 коп., що складається з: - 3 % річних в сумі 76516 грн. 77 коп.; - інфляційних витрат в розмірі 169434 грн. 39 коп. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3689 грн. 27 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 25000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 11 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №\~6/4//26/2008/840-К/6, на підставі якого відповідачу надано кредит на суму 71120 доларів США на строк до 20 січня 2033 року зі сплатою 12,99 % річних. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2012 по справі №\~638/10188/23 позов ПАТ КБ «НАДРА» до відповідача про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість у розмірі 849410 грн. 67 коп. Рішення вступило в законну силу, та не виконане відповідачем на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Надалі, згідно з договором № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року право вимоги за Кредитним договором № 6/4//26/2008/840-К/6 від 11 січня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Первісний кредитор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно до договору №\~GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року відступив права вимоги на користь ТОВ «Брайт Інвестмент». На момент звернення ТОВ «Брайт Інвест» до суду з даним позовом, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2012 по справі №\~638/10188/23 не виконане. Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник ТОВ «Брайт Інвестмент» до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. Матеріали справа містять заяву представника позивача про розгляд справи без участі представника ТОВ «Брайт Інвестмент». [PERSON] до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки, у порушення статті 131 ЦПК України, суду не повідомив, відзиву у порядку статті 178 ЦПК України суду не надав. Технічна фіксація судового на підстав положень статті 247 ЦПК України не здійснювалась. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. 11 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №\~6/4//26/2008/840-К/6, на підставі якого відповідачу надано кредит на суму 71120 доларів США на строк до 20 січня 2033 року зі сплатою 12,99 % річних. Суд прийнято до відома, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2012 по справі №\~638/10188/23 позов ПАТ КБ «НАДРА» до відповідача про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість у розмірі 849410 грн. 67 коп. Рішення вступило в законну силу, та не виконане відповідачем на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Надалі, згідно з договором № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року право вимоги за Кредитним договором № 6/4//26/2008/840-К/6 від 11 січня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Первісний кредитор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно до договору №\~GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року відступив права вимоги на користь ТОВ «Брайт Інвестмент». На момент звернення ТОВ «Брайт Інвест» до суду з даним позовом, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2012 по справі №\~638/10188/23 не виконане. Зазначене відповідачем не оспорено та не надано до суду доказів протилежного. Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до\~статті 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою та другою\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тлумачення частини другої статті\~524\~та частини другої статті\~533 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином,\~ЦК України\~надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) вказано, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма\~ЦК України\~щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), яка відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, на котру посилається представник відповідача [PERSON]\~[PERSON] у своїх письмових поясненнях від 30.11.2023 (а.с. 155). З урахуванням підстав та змісту позовних вимог, встановлених судом обставин справи, підлягає задоволенню відповідно до\~статті 625 ЦК України. Розрахунок трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, що підлягають стягненню з відповідача, становить 245951 грн. 16 коп. за період з 17 лютого 2019 року до 17 лютого 2022 року. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 3689 грн. 27 коп. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн. суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи, що суду позивачем не надано належних допустимих доказів отримання професійної правничої допомоги, суд відмовляє в зазначеній позовній вимозі.

Outcome: partial