Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький», в якому просить усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6824285000:03:010:0061 площею 2,5279 га, що розташована на території Ладигівської сільської ради Хмельницького (колишнього Старокостянтинівського) району Хмельницької області, шляхом повернення земельної ділянки [PERSON] та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації додаткової угоди б\\№ від 05 березня 2016 року до договору оренди землі б/№ від 28 травня 2012 року. В обґрунтування позову посилалось на те, що між ним та ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» укладено договір від 28.05.2012р. оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6824285000:03:010:0061 площею 2,5279 га на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, терміном на 10 років. 18.10.2012р. даний договір оренди зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Старокостянтинівському районі. Термін дії договору оренди закінчився 18.10.2022р., проте ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» без правової підстави продовжує користуватися земельною ділянкою, оскільки додаткової угоди на продовження терміну дії попереднього договору та нового договору оренди позивач не укладав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. У поданих до суду додаткових поясненнях зазначає, що 05 березня 2016 року до договору оренди землі від 28 травня 2012 року додатковою угодою внесені зміни, які стосуються строку дії договору до 05 березня 2026 року та розміру орендної плати, яка встановлена у розмірі 6% від грошової оцінки земельної ділянки (п. 2 Додаткової угоди). Інше речове право (оренда) зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 квітня 2017 року. Від дати укладення додаткової угоди [PERSON] виплачувалась орендна плата в розмірі 6% від грошової оцінки земельної ділянки, яку він регулярно отримував. Вважає дії позивача, який отримував впродовж восьми років орендну плату у розмірі, визначеному додатковою угодою, тобто достовірно знав про існування такої угоди, а згодом пред`являє позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою через те, що вважає додаткову угоду неукладеною, суперечать його попередній поведінці (отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст.18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами правовідносин оренди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Судом установлено, що 28.05.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» укладено договір від оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6824285000:03:010:0061 площею 2,5279 га на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, строком на 10 років, та 18.10.2012р. здійснено державну реєстрацію права оренди. Отже, дата укладення зазначеного договору оренди 18.10.2012 року. Також судом встановлено, що ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» сплачувало позивачу орендну плату за оренду земельної ділянки починаючи з 2012 року щороку, включаючи 2023 рік, що підтверджується повідомленням від 30.11.2023 року по переказу 17000 грн, який виплачений [PERSON] 09.12.2023 року, і отримання цих коштів визнається позивачем. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» з 07.04.2022 року до 19.11.2022 року була чинна норма пункту 27 Розділу X\~"Перехідні положення" Земельного кодексу України: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Відтак згідно з цим Законом дію договору оренди земельної ділянки позивача продовжено з 18.10.2022р. до 18.10.2023р. 27.10.2022 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» із заявою, в якій повідомив, що припиняє в подальшому надавати в оренду земельну ділянку. ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» у відповідь повідомило позивача, що 05.03.2016р. ним була підписана додаткова угода до договору оренди землі, відповідно до якої термін договору оренди пролонговано до 05.03.2026 року, а тому не вбачає підстав для дострокового розірвання договору оренди землі. За клопотанням позивача судом була призначена почеркознавча експертиза з метою встановлення, чи підписував [PERSON] додаткову угоду до договору оренди землі. Експерт надав суду висновок, що підпис (рукописний текст) на додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки від 05.03.2016р. у графі "Орендодавець" виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Отже, умови додаткової угоди від 05.03.2016р. є недійсними, і строк договору оренди земельної ділянки від 28.05.2012р. закінчився 18.10.2023р. Суд вважає, що подана позивачем до ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» заява від 27.10.2022 року про припинення договору оренди суперечила умовам договору та не могла бути підставою для дострокового розірвання договору оренди. Також суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду із позовом 16.01.2023 року. На цей час договір оренди земельної ділянки був чинним, і відповідач не створював позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою та як орендар правомірно користувався нею. Таким чином, під час звернення позивача до суду його права не були порушені, а тому поновленню не підлягають. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою необхідно відмовити. Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, суд дійшов таких висновків. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 16.01.2016 року начальником Центру надання адміністративних послуг виконкому Старокостянтинівської міської ради Коржуком Ю.І., на підставі договору оренди землі від 28.05.2012р., додаткової угоди від 05.03.2016р. зареєстровано за ТОВ «Агро-Регіон Хмельницький» право оренди спірної земельної ділянки на строк до 05.03.2026 року. Отже, право орендодавця підлягає судовому захисту за його позовом про\~скасування державної реєстрації саме права оренди земельної ділянки, а не шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом із тим, позивач звернувся з позовною вимогою про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, тому, враховуючи межі заявлених ним вимог, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Саме такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023\~року у справі №663/3745/19, і відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує їх при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed