Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3\~% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України, в розмірі 58\~735,53 грн., 20000 грн. витрат на правову допомогу та 2\~684,00 грн. судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.02.2008 року між відповідачем та АКБ «Форум» був укладений Кредитний договір № 0031/08/20-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів 00 центів зі сплатою 12,5 % річних. 27.01.2010 року рішенням по справі №2-380/10, що виніс Ленінський районний суд м. Вінниці, стягнуто з [PERSON] 328336,68 грн., що еквівалентно 41\~869,75 доларів США, а також стягнуто судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним. 26.03.2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 0031/08/20-N. У відповідності до ухвали, що виніс Вінницький міський суд Вінницької області від 16.06.2020 року, замінено стягувача у справі № 2-380/10 на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Банк Форум» втратив такі права. З огляду на те, що відповідачем після набрання законної сили рішенням суду таке не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 08.12.2023 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 58\~735,53 грн., з яких: нараховані 3% річних 11955,05 грн. та 46780,48 грн. втрати від інфляції. Ухвалою суду від 21.02.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Заочним рішенням\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~22.04.2024\~року у\~справі №\~128/48/24\~позов ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Інвестохіллс Веста»\~до [PERSON] \~про стягнення\~3\~%\~річних,\~інфляційних збитків\~у відповідності\~до ст.\~625\~ЦК України\~задоволено та\~ стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 58735,53 грн. (п`ятдесят вісім тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 53 копійки), з яких: нараховані 3% річних 11955,05 грн. та 46780,48 грн. втрати від інфляції, а також витрати на правову допомогу у розмірі 20\~000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок). Відповідачка, не погодившись із вищезазначеним заочним рішенням, звернулася 04.06.2024 року до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2024 року у справі №128/48/24. 20.06.2024 року за результатами розгляду заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Ткаченко Т.В. про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2024 року у справі №128/48/24, було постановлено ухвалу про скасування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухваленого у цивільній справі №128/48/24 від 22.04.2024 року за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до [PERSON] про стягнення 3\~% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України. Справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 01.07.2024 року представником відповідача через систему «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про стягнення з відповідача 46\~780,48 грн. втрат від інфляції та 20\~000 грн. витрат на правничу допомогу відмовити з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що позивач звертаючись до суду із позовними вимогами щодо стягнення інфляційних втрат у тексті позовної заяви посилається на численні правові позиції Верховного Суду щодо права та строку нарахування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання, щодо застосування яких, з урахуванням нині діючих прикінцевих та перехідних положень ЦК України (п. 18) відповідач не заперечує. Проте позивач забув згадати правовий висновок Верховного Суду щодо відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості у іноземній валюті. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 вкотре висловив правову позицію щодо індексації грошових зобов`язань, здійснених у іноземній валюті та зазначив про таке: «Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Отже, представник відповідача наголошує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (постанову Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19))». Тому представник відповідача вважає, що виходячи з наведених правових висновків, підстави для нарахування і стягнення інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України існують лише для боргу, що визначений у договорі (у первісному зобов`язанні) у національній валюті. Предметом же договору № 0031/08/20-N від 19.02.2008 року є надання банком кредиту позичальнику у розмірі 40 000 доларів 00 центів, що виключає нарахування та сплату інфляційних втрат. Водночас, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №2-380/10 від 27.01.2010 було стягнуто з [PERSON] 328336,68 грн. заборгованості за кредитним договором в еквіваленті 41 869,75 доларам США., що з одного боку, не є основним зобов`язанням та не замінює його договірного визначення безпосередньо у валюті, а з іншого, виходячи із викладеного вище правового висновку Верховного Суду додатково виключає підстави для нарахування та сплати інфляційних втрат. Відтак, виходячи з диспозитивності судового процесу стягненню з відповідача підлягають лише нараховані позивачем 3% річних за порушення грошового зобов`язання у сумі 11955,05 грн. Стосовно заявлених витрат на правничу допомогу зазначаю наступне просить суд розподілити їх пропорційно до задоволених вимог. Також 14.07.2024 року представником відповідача через систему «Електронний суд» до суду подано заяву про стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглядати справу без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, позов підтримує і просить його задовольнити у повному обсязі та заперечує щодо заявлених вимог представником відповідача про стягнення з ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн., оскільки останнім не надано доказів реально понесених відповідачем таких витрат, а сама сума є неспівмірною кваліфікаційної складності справи та обсягу і обґрунтованості підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення справи, а тому просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але її представником подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, підтримує викладену позицію у відзиві на позовну заяву, а також заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.2008 року між відповідачем та АКБ «Форум» був укладений Кредитний договір № 0031/08/20-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів 00 центів зі сплатою 12,5 % річних. 27.01.2010 року рішенням по справі №2-380/10, що виніс Ленінський районний суд м. Вінниці, стягнуто з [PERSON] 328336,68 грн., що еквівалентно 41\~869,75 доларів США, а також стягнуто судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним. 26.03.2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 0031/08/20-N. У відповідності до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2020 року замінено стягувача у справі № 2-380/10 на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Банк Форум» втратив такі права. З огляду на те, що відповідачем після набрання законної сили рішенням суду, таке не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді 3% річних. Доказів повного\~чи часткового\~виконання вищевказаного\~рішення суду\~не подано\~і згідно\~розрахунку заборгованість\~по 3%\~річних за\~рішенням суду,\~що підлягає\~стягненню станом\~на 08.12.2023\~року,\~становить нараховані\~за період\~з 08.12.2020\~по 23.02.2022\~3%\~річних \~11955,05\~грн. тобто\~з урахуванням\~положення пункту\~18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~яким встановлено,\~що положення\~статті 625\~ЦК України\~до грошових\~зобов`язань\~застосовуються лише\~до початку\~дії воєнного\~стану,\~з чим\~також погодився\~відповідач та\~його представник. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19). Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором № 0031/08/20-N від 19.02.2008 року, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення з неї заборгованості за кредитом. 27.01.2010 року рішенням по справі №2-380/10, що виніс Ленінський районний суд м. Вінниці, стягнуто з [PERSON] 328336,68 грн., що еквівалентно 41\~869,75 доларів США, а також стягнуто судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. Рішення суду відповідачем не виконано в повному обсязі, протилежного суду не доведено. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак кредитор має право на отримання сум, з урахуванням положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану. У цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста», яке набуло всіх прав кредитора по Кредитному договору № 0031/08/20-N від 19.02.2008 року, пред`явило позов в межах строку позовної давності, перебіг якого зупинений в період дії воєнного стану в Україні, просить стягнути з відповідача на його користь нараховані 3% річних 11955,05 грн. Позивачем проведено та надано розрахунок трьох процентів річних в сумі 11955,05 грн., який відповідачем не спростований, перевірений судом, а тому приймається судом як належний. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховані 3% річних 11955,05 грн. Щодо обов`язку боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції у розмірі 46780,48 грн., то суд в даній справі погоджується із позицією представника відповідача з наступних підстав. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України). Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)). Тому суд приходить до висновку, виходячи з наведених правових висновків, що підстави для нарахування і стягнення інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України існують лише для боргу, що визначений у договорі (у первісному зобов`язанні) у національній валюті. Предметом же договору № 0031/08/20-N від 19.02.2008 року є надання банком кредиту позичальнику у розмірі 40 000 доларів 00 центів, що виключає нарахування та сплату інфляційних втрат. Водночас рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №2-380/10 від 27.01.2010 було стягнуто з [PERSON] 328336,68 грн. заборгованості за кредитним договором в еквіваленті 41 869,75 доларам США., що з одного боку, не є основним зобов`язанням та не замінює його договірного визначення безпосередньо у валюті, а з іншого, виходячи із викладеного вище правового висновку Верховного Суду додатково виключає підстави для нарахування та сплати інфляційних втрат. Відтак, виходячи з диспозитивності судового процесу стягненню з відповідача не підлягає сума інфляційних втрат 46780,48 грн., а підялгає лише нараховані позивачем 3% річних за порушення грошового зобов`язання у сумі 11955,05 грн. Відповідно суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~684,00 грн., ціна позову становила 58\~735,53 грн., позов задоволено на суму 11\~955,05 грн., тобто на 20,35% (11\~955,05 х 100 : 58\~735,53), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 550,22 грн. (2\~684,00 х 20,35%) судового збору. З приводу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Позивач ТОВ «Інвестохіллс Веста» просить стягнути з відповідачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. Крім того, представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко Т.В. також заявила вимоги про стягнення з позивача ТОВ «Інвестохіллс Веста» на користь [PERSON] 20\~000, 00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір № 02-01/2023 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03.01.2023, акт №99 приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2023, згідно якого адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надані наступні послуги тривалістю 9 години, загальною вартістю 20 000 гривень, що також підтверджується заявкою на надання юридичної допомоги №1 від 07.11.2023. Представником відповідача на підтвердження понесених витрат відповідачем на правничу допомогу подано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт №б/н приймання-передачі до Договору про надання правничої допомоги від 21.05.2024 року та додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 21.05.2024 року на суму наданих послуг загальною вартістю 20 000 гривень. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем та відповідачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі, до ухвалення рішення по справі (в прохальній частині позовної заяви та поданій заяві від 15.07.2024 року) було заявлено про стягнення витрат на оплату правової допомоги, а тому суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі пропорційно до задоволених вимог, а саме враховуючи, що позов задоволено на суму 11\~955,05 грн., тобто на 20,35% (11\~955,05 х 100 : 58\~735,53), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 4070,00 грн. (20\~000,00 х 20,35%) витрат на правничу допомогу. Також з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі пропорційно до задоволених вимог, а саме враховуючи, що позов задоволено на суму 11\~955,05 грн., тобто на 20,35% (11\~955,05 х 100 : 58\~735,53), ( 100% - 20,35% =79,65%) а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 15 930,00 грн. (20\~000,00 х 79,65%) витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial