Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товарна біржа «ГарантЪ» в якій позивач просить ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу від 02 квітня 2001 року, № 45 ,посвідчений Товарною біржею «ГарантЪ» між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] \~та [PERSON] дійсним. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2024 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.01.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин. Представник позивач подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , що діяв від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , (покупець) та [PERSON] (продавець) на Товарній біржі «ГарантЪ» 02.04.2001 року укладено договір купівлі-продажу № 45 частки квартири [ADDRESS] . Згідно із пунктом 4 цього договору, продаж вчинено за 1700,00 грн, які продавець одержала до підписання цього договору. Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації. Даний договір відповідно до\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Товарною біржею «ГарантЪ» за № 45 від 02.04.2001 року. Відповідно до реєстраційного напису на документі право приватної власності на квартиру частину квартиру [ADDRESS] - зареєстровано за [PERSON] за № 17409 від 12.04.2001 року у ММБТІ. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року\~зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного\~кодексу України\~(2004 року)\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами\~Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі\~статтею 153 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 224 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої\~статті 227 Цивільного кодексу УРСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша\~статті 47 Цивільного кодексу УРСР\~вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга\~статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями\~4,\~10\~та\~203 ЦК\~зміст правочину не може суперечити\~ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до\~Конституції України\~та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених\~Конституцією України\~та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до\~Конституції України\~(статті\~1,\~8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу від 02.04.2001 року № 45 слідує, що ця угода укладена на Біржі нерухомості «Едвайс-консульт» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ\~(в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 45 від 02.04.2001 року, укладений на Товарній біржі «ГарантЪ» між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] \~та [PERSON] відповідає вимогам переліченим у\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог\~статті 227 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири [ADDRESS] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 12.04.2001 року (за реєстровим № 17409). Зі змісту договору від 02.04.2001 року № 45 також слідує, що його сторонами дотримано вимог\~статті 224 Цивільного кодексу\~УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1700,00 грн. Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 22.03.2024 року, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 12.05.1998 року, посвідченим Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. року та за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2001 року, зареєстрованим на ТБ «ГарантЪ» за № 45 частка, зареєстрованого в КП «ММБТІ» 12.04.2001 року за № 17409. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову \~договір купівлі-продажу № 45 від 02.04.2001 року укладений Товарною біржею «ГарантЪ» між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.04.2001 року за № 17409 слід визнати дійсним. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved