Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 58965 грн. 88 коп., з яких: 14200 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 22123 грн. 60 коп. - сума заборгованості по процентам, інфляційні втрати - 8100 грн. 17 коп., три відсотки річних - 2119 грн. 71 коп., витрати за надання правничої допомоги - 10000 грн. 00 коп. та судові витрати - 2422 грн. 40 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладено електронний договір № 5024969 про надання споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 14200 грн. 00 коп., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту - 05 грудня 2021 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 14200 грн. 00 коп., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачу № [NUMBER] . 04 грудня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4047 грн. 00 коп., в зв`язку з чим відповідно до пунктів 1.4 та 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів до 03 січня 2022 року із стандартною процентною ставкою 1,90%. 03 січня 2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим договір було автопролонговано (пункт 4.3 кредитного договору), а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала. Відповідно до умов договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна», до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 5024969 від 05 листопада 2021 року. В порушення умов договору, відповідач не виконала обов`язків, передбачених договором, припинила повертати кредит в строки, визначені договором, не сплатила заборгованість ані первісному кредитору, ані новому, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 27 березня 2024 року ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 травня 2024 рокувитребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094) інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 16 липня 2024 рокуприйнята відмова від частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - Столітнього М.М. від частини позовних вимог до відповідача [PERSON] про стягнення штрафних санкцій в розмірі 10219 грн. 88 коп., з яких інфляційні втрати складають 8100 грн. 17 коп., три відсотки річних - 2119 грн. 71 коп., а провадження в цій частині закрито. Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 02 травня 2024 року відповідач надіслала до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості визнала частково в сумі 18247 грн. 00 коп., оскільки за умовами підписаного договору про надання споживчого кредиту, а саме п. 1.4. строк кредиту становить 30 днів, тобто до 05 грудня 2021 року. Оскільки вона не продовжувала дію договору (не надавала письмової згоди на автоматичне продовження), не сплачувала суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, вважає, що дія договору закінчилася після спливу 30-ти днів з дня його підписання, тобто 05 грудня 2021 року. Окрім того, послалася на те, що позичальник в період дії в Україні воєнного стану звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також зазначила, що розмір витрат за правничу допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп. є завищеним та неспівмірним виконаній роботі, а тому частково визнає позов в цій частині вимог в розмірі 3000 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] 20 травня 2024 року надіслала до суду відповідь на відзив, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 16 липня 2024 року представник позивача Столітній М.М. надіслав до суду заяву про підтримання заявлених вимог з урахуванням поданих стороною позивача заяв і клопотань та просив провести судове засідання без участі сторони позивача, не заперечуючи проти ухвалення судом рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи проводити без її участі, взявши до уваги пояснення та заперечення, зазначені у відзиві. Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи [NUMBER] від 28 лютого 2017 року, видане Національним банком України (а.с. 46). Окрім того, ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28 березня 2017 року № 756 (а.с. 69 (на звороті)). 05 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 5024969 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало споживачу кредит в розмірі 14200 грн. 00 коп., строком на 30 днів, а споживач зобов`язувалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 24 (на звороті)-29). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М445319, 05 листопада 2021 року, 11:32:28 (а. с. 29). У підпункті 1.5.1 договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90 % в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до пункту 4.3 договору. Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. За положеннями підпункту 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до підпунктів 4.2.2-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених підпунктом 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому пунктом 4.2 договору (підпункт 4.3.2). Як вбачається з додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 50244969 від 05 листопада 2021 року, [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором М445319 таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 29 (на звороті)). 04 грудня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» на номер телефону [NUMBER] направило повідомлення про продовження кредиту до 03 січня 2022 року із стандартною процентною ставкою 1,90%. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 50244969 від 05 листопада 2021 року (а.с. 62 (на звороті)-66). З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» реєстр боржників кількістю 9333 (а.с. 67). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 18 квітня 2023 року до договору факторингу № 18-04/2023 від 18 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 5024969 про надання споживчого кредиту від 05 листопада 2021 року в сумі 36323 грн. 60 коп. (а.с. 23). 04 січня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» направило [PERSON] вимогу про погашення заборгованості, яка станом на 04 січня 2022 року становить 36323 грн. 60 коп., з яких тіло кредиту - 14200 грн. 00 коп., проценти - 22123 грн. 60 коп. Окрім того, повідомлено відповідача, що відповідно до підпункту 4.3.1 кредитного договору строк кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль (а.с. 68). Відповідач була повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні шляхом надіслання листа на електронну адресу від 18 квітня 2023 року (а.с. 8 (на звороті)). Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за укладеним договором № 5024969 від 05 листопада 2021 року загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] становить 36323 грн. 60 коп., з яких: тіло кредиту - 14200 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 22123 грн. 60 коп. (а.с. 9 (на звороті) - 22). Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору й договору факторингу і позивач доводить, що має місце неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Всупереч умовам договору про надання споживчого кредиту, відповідач не виконала свого зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості за договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). За правилами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зауважує, що первісний кредитор з метою врегулювання простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 5024969 від 05 листопада 2021 направляв відповідачу [PERSON] повідомлення про наявність простроченої заборгованість за договором станом на 04 січня 2022 року. Крім того, на підтвердження продовження строку користування кредитом відповідачу надіслано копію смс - повідомлення від 04 грудня 2021 року, про продовження кредиту до 03 січня 2022 року та повідомлення від 04 січня 2022 року щодо акцептування первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» оферти відповідача щодо продовження строку договору відповідно до підпункту 4.3.1 кредитного договору. Отже, суд дійшов беззаперечного висновку про те, що внаслідок продовження дії кредитного договору у кредитора були наявні правові підстави для нарахування відповідачу процентів за користування кредитом. Відтак, посилання позивача на те, що строк дії кредитного договору закінчився 05 грудня 2021 року, не приймаються до уваги судом, оскільки даний договір було пролонговано, а тому посилання відповідача на те, що строк дії договору не закінчився, є безпідставними. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надала жодного доказу на спростування того, що вона не укладала кредитний договір, не отримувала та не вводила одноразовий ідентифікатор, не надавала ТОВ «Авентус України» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів, або що платіжна картка № [NUMBER] їй не належить. Таким чином, враховуючи заявлені позивачем вимоги, беручи до уваги надані банком розрахунки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 14200 грн. 00 коп. та суми процентів за користування кредитом - 22123 грн. 60 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 10000 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем укладено Договір про надання правової допомоги № 10/07-2023, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити представництво та надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором (а.с. 61). За звітом про надання правової допомоги від 14 березня 2024 року, що підписано сторонами Договору, адвокатом наведено перелік виконаних робіт, з урахуванням витраченого часу на суму 10000 грн. 00 коп., які оплачено відповідно до платіжної інструкції № 4044 від 14 березня 2024 року (а.с. 8). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial