Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

10 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернувсь до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дивізійська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] в селі Дивізія, Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 71 років. За життя батько вчинив на його ім`я заповіт, яким заповів йому земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0146511 та все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та все те, на що за життя він матиме право. За життя батько реалізував вищезазначене право на земельну частку (пай) та отримав у власність земельні площею 2, 09 га та 2,48 га, загальною площею 4,57 га, що розташовані на території Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №065414, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 30 серпня 2004 року на ім`я [PERSON] . 09 червня 2015 року батько вчинив ще один заповіт, яким заповів в рівних частках йому та його сестрі [PERSON] належні йому земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК №502781 та ЯК №502780, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Також спадкодавець заповів його сестрі земельну ділянку площею 2,00 га, що належала йому на праві приватної власності. Отже земельну ділянку він може прийняти у спадщину як спадкоємець за заповітом відповідно до ст. 1223 ЦК України. Після смерті батька 11 жовтня 2023 року він звернувся на адресу приватного нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. та нотаріус надав йому відмову щодо видачі спадщини у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Його сестра також втратила шестимісячний строк для прийняття спадщини, наскільки йому відомо. Шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив 14 вересня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк для прийняття спадщини він втратив з поважних причин, на його думку. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. 26 жовтня 2023 року на адресу Татарбунарського районного суду Одеської області на виконання ухвали суду від 10 жовтня 2023 надійшла спадкова справа №11/2023 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] - адвокат Давиденко К.В. у судове засідання не прибув, просив позов задовольнити та визначити позивачу додатковий строк у три місяці, розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день, час та місце судового розгляду, надала письмову заяву в якій позов визнала повністю, просила суд справу розглядати без її участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день, час та місце судового розгляду, надала письмову заяву в якій позов визнала повністю, просила суд справу розглядати без її участі. Третя особа, Дивізійська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, надали заяву відповідно до якої просили справу розглядати без участі представника проти задоволення позовних вимог не заперечували. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до такого висновку. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Згідно копії паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого 13 вересня 1999 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області, [PERSON] народився [INFO] у с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про народження виданого 20 грудня 1980 року Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області [PERSON] , народився [INFO] в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №36, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , запис зроблений російською мовою. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 березня 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 28 січня 2002 року [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , яким заповів земельну частку (пай), що належить йому на праві приватної власності, що знаходиться в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД № 0146511, все його майно, де б воно не знаходилось і в чому б не полягало і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що він по закону буде мати право, який посвідчений секретарем Дивізійської сільської ради Н.В. Пономаренко, та зареєстровано в реєстрі за № 27. Ще за життя [PERSON] були видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії ОД № 065414 площею 4,57 га, серії ЯК № 502780 площею 0,2426, серії ЯК 502781 площею 0,2500 га. 09 червня 2015 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого зробив таке розпорядження: належні йому земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 502781 та серії ЯК № 502780, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в рівних долях; належну йому земельну ділянку площею 2,0 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 096190, яка розташована на території Дивізійської сільської ради Одеської області, Татарбунарського району, заповів [PERSON] , [INFO] , повністю. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Іванченко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 7. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 19 травня 2010 року Іванівською сільською радою Уманського району Черкаської області. Відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста, від 02 грудня 2015 року, [PERSON] має діагноз цукровий діабет, I тип, тяжка форма. Згідно консультаційного висновку спеціаліста від 20 червня 2024 року, [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні з 12 червня 2023 року по 15 серпня 2023 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського району Одеської області Гайдаржи А.А., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на майно, яке залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду. Судом досліджено спадкову справу № 11/2023 заведену 18 березня 2023 року щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 28 березня 2023 року до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу А. Гайдаржи із заявою звернулась [PERSON] , щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який 28 вересня 2017 року залишив на її ім`я заповіт. Відповідно до довідки № 419/02-32 від 29 березня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті, яка настала [INFO] , був зареєстрований в будинку по [ADDRESS] . Згідно даних погосподарської книги сільської ради, на момент його смерті в будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] . Арешту на майно померлого немає. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки останній після смерті [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що він знав про існування вищевказаного заповіту та розраховував, що Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 йому надано додаткові чотири місяці для подачі заяви про прийняття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст.1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України); законодавець як у ст.1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014 св21), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 лютого 2024 року у справі № 279/3762/23 та від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23. Разом з тим, як вбачається із досліджених матеріалів [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста від 02 грудня 2015 року має діагноз цукровий діабет, I тип, тяжка форма, та відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 20 червня 2024 року [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні з 12 червня 2023 року по 15 серпня 2023 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Отже, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті батька у зв`язку з із тяжкою хворобою дочки, яка вимагає постійного лікування та перебування під наглядом лікарів, що могло бути підставою неможливості своєчасної реалізації позивачем своїх спадкових прав та вчасного звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того, суд враховує, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Застосування принципу змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Враховуючи викладене, суд вважає причину пропуску позивачем встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною. Отже наведені позивачем причини є об`єктивними та істотними труднощами, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в межах визначеного законом строку. Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк три місяці для подачі ним заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки він пропустив вказаний строк з поважних причини. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved