Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки: - кадастровий номер 1222383000:01:001:1602, загальною площею 4,0647 га, яка належала померлій на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №099246 від 22.02.2010 року, видане Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області; - кадастровий номер 1222383000:01:001:1601, загальною площею 4,0646 га. яка належала померлій на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №099245 від 22.02.2010 року, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області. Вищезазначені земельні ділянки належали померлій на праві приватної власності, про що внесено записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна №1238294212223 та №1186448112223. Позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до Магдалинівської державної нотаріальної контори, однак постановою від 22 грудня 2023 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів. У зв`язку з чим, позивачка просить суд визнати за нею право власності на частину земельною ділянки, кадастровий номер 1222383000:01:001:1602, загальною площею 4,0647га та на частину земельної ділянки, кадастровий номер 1222383000:01:001:1601, загальною площею 4,0646 га, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 20 лютого 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.99). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання по суті покладається на розсуд суду (а.с.51). Крім того, на запит суду, Магдалинівською державною нотаріальною конторою надана копія спадкової справи за №37/2023 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.62-75). Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише докази, надані позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши надані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8, 112-113). Мати позивачки, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.02.2023 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.9). Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на день смерті [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки: - кадастровий номер 1222383000:016001:1601, загальною площею 4,0646 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Дніпропетровська область, Магдалинівський р/н, с/рада Заплавська, право власності на яку зареєстровано на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №099245, виданого 22.02.2010 року Магдалинівської районною державною адміністрацією Дніпропетровської області; - кадастровий номер 1222383000:01:001:1602, загальною площею 4,0647 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Дніпропетровська область, Магдалинівський р/н, с/рада Заплавська, право власності на яку зареєстровано на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №099246, виданого 22.02.2010 року Магдалинівської районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (а.с.25-25, 40-41, 114-115). Відповідно до звіту експерта ТОВ «Ленд Бізнес Консалт» про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0646 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с/рада Заплавська, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 1222383000:01:001:1601, загальною площею 4,0646 га становить 92933 грн. (а.с.13-27). Відповідно до звіту експерта ТОВ «Ленд Бізнес Консалт» про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0647 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с/рада Заплавська, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 1222383000:01:001:1602, загальною площею 4,0647 га, становить 92935 грн. (а.с.28-42). 03 квітня 2022 року позивачка звернулася до Магдалинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.70). 22 грудня 2023 року позивачка звернулася до Магдалинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна (а.с.71). Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 22.12.2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.73). Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що вона має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (Ч.1 ст.1270 ЦК України) Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя не залишила заповіту, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з копії спадкової справи за №37/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є її діти: син, [PERSON] та донька - [PERSON] , які у встановлений законом строк подали до Магдалинівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом (а.с.65, 70). Крім того, сини спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , відмовились прийняття спадщини на користь брата [PERSON] , про що подали державному нотаріусу відповідні заяви (а.с.67, 66). Крім того, постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 26.01.2024 року відмовлено у [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у зв`язку з пропуском терміну для прийняття спадщини (а.с.75). З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2024 року у справі №179/392/24 відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішення набрало законної сили 07.06.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118855579). Таким чином, [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину. Враховуючи наведене, позивачка має право на 1/4 частку спадщини, яка залишилась після смерті матері [PERSON] . За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] матері, [PERSON] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну позивачці частку земельної ділянки площею 4,0646 га, кадастровий номер 1222383000:01:001:1601 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки площею 4,0647 га кадастровий номер 1222383000:01:001:1602 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачці було відмовлено у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Разом з тим, судом встановлено, що право власності на земельні ділянки з кадастровим номером 1222383000:01:001:1601 площею 4,0646 га та кадастровим номером 1222383000:01:001:1602 площею 4,0647 га, які розташовані на території Оленівської с/ради Новомосковського (колишня назва - Магдалинівського) району Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи те, що спадкоємець за законом [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1858,68 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1858,68 грн.

Outcome: approved