Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що 26 травня 2018 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.10.2023 року, яке набрало законної сили 16.11.2023, шлюб розірваний. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з січня 2023 року, сім`я розпалась, спільне домашнє господарство не ведуть, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, взаємних прав та обов`язків не мають, спільного бюджету також не мають. Син [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Відповідачка взагалі не цікавиться сином та постійно проживає без реєстрації в м.Києві. Відповідачка ухиляється від матеріальної підтримки свого малолітнього сина та від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню, не турбується про його харчування, не цікавиться станом його здоров`ям та фізичним розвитком, не забезпечує його їжею, ліками, одягом, взуттям, іграшками, не створює навіть мінімальних елементарних умов проживання. Таким чином, така поведінка відповідачки свідчить про її самоусунення від матеріального утримання та виховання сина. 12 жовтня 2023 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області було видано судовий наказ по цивільній справі № 699/1181/23 про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Проте відповідач не сплачує аліментів на утримання сина [PERSON] . В даний час позивач проживає сам із сином [PERSON] в будинку, який належить його батькам за адресою [ADDRESS] . Він одноосібно утримує та виховує свого сина, а відповідачка до дитини не приїжджає, успіхами, здоров`ям, досягненнями та розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. В дитини відсутні родинні почуття до матері. Вказане свідчить про самоусунення відповідачки від спілкування та виховання сина. Позивач позитивно характеризується по місцю свого проживання. Відповідачка за останній рік жодного разу не цікавилася станом здоров`я дитини, не купувала йому ліків, не вживала заходів щодо його лікування та оздоровлення. Всі профілактичні огляди дитини, огляди у зв`язку із захворюванням, профілактичні щеплення, лікування дитини тощо здійснювались позивачем особисто та виключно за його кошти. Син сторін в даний час зарахований до закладу дошкільної освіти «Світлячок» в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. За весь час відвідування сином даного дошкільного закладу відповідачка не займалася його влаштуванням до закладу та вихованням, не цікавилася його успіхами у навчанні, не відвідувала батьківські збори. За час відвідування сином закладу дошкільної освіти «Світлячок» відповідачка жодного разу не приводила і не забирала дитину з садочка, не цікавилася його духовним і фізичним розвитком, не цікавилася досягненнями сина у навчанні, вихованням дитини не займається, книжок, зошитів, іншого приладдя не купувала . За час відвідин закладу дошкільної освіти [PERSON] жодного разу в розмові з вихователями та дітьми жодним чином не згадав про свою матір, навіть не назвав її ім`я, що свідчить про те, що дитина не знає відповідачки, як своєї матері взагалі. Відповідач не забезпечила сина, хоча б частково, ні одягом, ні взуттям, ні книжками, ні іншим приладдям, що свідчить про безвідповідальне ставлення матері до своєї дитини. Крім того, позивач влаштував сина [PERSON] в гуртки Корсунь-Шевченківського районного центру дитячої та юнацької творчості, а також спортивну секцію з плавання. Проте, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням російської федерації на територію України гуртки та секція своєї діяльності не здійснюють, але відповідачка байдуже ставилася до влаштування та майбутнього відвідування сином гуртків та секції, що свідчить про її свідоме байдуже відношення до своїх батьківських обов`язків щодо дитини. За весь час окремого проживання відповідачка так жодного разу і не поцікавилася успіхами дитини, його досягненнями на гуртках та секції, навіть не цікавилася чи відвідує син вищевказані гуртки та секцію. Таким чином, відповідачка, протягом тривалого періоду, не надавала своєму синові навіть мізерної матеріальної допомоги, жодного разу не приїжджала до нього та навіть не телефонувала. Відповідачка не купувала своїй дитині ні іграшок, ні одягу, ні взуття, ні ліків, ні продуктів харчування, ні будь-яких інших речей. Відсутність будь-якого матеріального утримання чи матеріальної підтримки відповідачкою своєї дитини свідчить про небажання відповідачки навіть цікавитись матеріальним станом сина, не говорячи вже про будь-яку реальну матеріальну підтримку. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та будь-якої підтримки з боку відповідачки. Для належного розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості, а відповідачка жодного разу не поцікавився духовним та/чи фізичним розвитком дитини. Крім того, протягом літа 2023 року позивач мав бажання відправити сина [PERSON] на оздоровлення за межі України, проте не зміг цього зробити так, як відповідачка своєї згоди на виїзд дитини за кордон не надала, що свідчить про її байдуже ставлення до здоров`я сина. Отже, вважає, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства відносно своєї дитини. Вона самоусунулася від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, подальше навчання сина, його підготовку до більш дорослого життя. В позові позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. Ухвалою суду від 29.11.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.34). 28.12.2024р на адресу суду надійшла заява відповідача, згідно якої позов визнає, розгляд справи просила провести у її відсутність (а.с.39). Ухвалою суду від 12.03.2024 залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [INFO] (а.с.69). Ухвалою суду від 04.04.2024 призначено судове засідання; визнано явку відповідача [PERSON] до судового засідання обов`язковою; зобов`язано позивача забезпечити явку дитини [PERSON] у судовому засіданні для опитування; викликано у судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с.82). 3.Судовий розгляд В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. Ухвалу суду щодо забезпечення участі дитини ( для її опитування) не виконав, вважав, що це не потрібно. Відповідач, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання та отримавши ухвалу суду про зобов`язання її явки обов`язковою, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради просила позов задовольнити. Представник третьої особи [INFO] звернувся із заявою про розгляд справи у відсутність їхнього представника, вирішення спору передали на розсуд суду. У судовому засіданні були вивчені наступні докази по справі : -копія рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 17.10.2023 у справі №699/1113/23 (а.с.10,11) -копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12) -копія довідки виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради (а.с.13) -копія судового наказу від 12.10.2023 у справі №699/1181/23 (а.с.14) -копія довідки виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 09.10.2023 (а.с.15) -копія характеристики позивача (а.с.16) -копія характеристики відповідача (а.с.17) -копія довідки закладу дошкільної освіти №31 від 09.10.2023 (а.с.18) -копія довідки ФОП [PERSON] від 31.10.2023 №3 (а.с.19) -копія довідки виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 13.10.2023 (а.с.20) -копія витягу з Реєстру територіальної громади від 19.09.2023 (а.с.21) -копія паспорта, коду позивача (а.с.22, 23) -копія паспорта, коду відповідача (а.с.24,25) -квитанція про сплату судового збору (а.с.28) -довідка виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 23.11.2023 (а.с.33) -заява відповідача від 22.12.2023 (а.с.39) -копія довіреності (а.с.41). -висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 16.01.2024, згідно якого вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини (а.с.59-60) - Крім того, у судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив, що він добре знає сім`ю позивача, знаходиться з ним в дружніх відносинах. Може підтвердити, що більше року відповідачка з позивачем не проживає, з дитиною не спілкується. В розмовах дитина згадує матір, з батьком добрі відносини. До того відповідачка була зразковою матір`ю та дружиною. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову на підставі наступного. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ( а.с.12). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.10.2023 року, яке набрало законної сили 16.11.2023, шлюб між сторонами розірваний. Згідно судового наказу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2023 року по цивільній справі № 699/1181/23 стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 16.01.2024, останній вважає за доцільне позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Вищезазначені документи свідчать про те, що утриманням, лікуванням та вихованням малолітнього сина займається батько [PERSON] . При цьому судом було встановлено, що орган опіки та піклування не отримав від відповідача пояснення стосовно звернення позивача, не заслуховував і не брав до уваги її думку щодо виконання її батьківських обов`язків та позбавлення батьківських прав. Тому суд ставиться критично до висновків органу опіки, але, безумовно бере до уваги інформацію, яка зібрана та підтверджена щодо ставлення позивача до сина і створення йому належних умов проживання та навчання. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. На адресу суду відповідачка направила лист, в якому зазначила, що вона з позовними вимогами чоловіка погоджується, про те просить врахувати, що сина вона сильно любить, але в даний час сину краще з батьком та за домовленістю з позивачем син буде проживати з батьком. ( а.с.39). В судовому засіданні позивач пояснив, що у 2023 р. його шлюб з відповідачкою було розірвано, до того вона поїхала на заробітки у м. Київ і приблизно через місяць перестала спілкуватись з ним та дитиною. Він отримав в суді судовий наказ про стягнення аліментів з відповідачки, на теперішній час вона має заборгованість по аліментам у розмірі 71426 гр. станом на 17.06.2024 р., аліменти не разу не виплачувала, матеріально сину не допомагала. Він особисто кожний тиждень покупає дитині подарунки і каже, що це від мами. Ухвалу суду щодо зобов`язання забезпечити явку дитини для її опитування не виконав, так як вважає, що це не потрібно. Вказаний позов подав не для того, щоб отримати відстрочку від мобілізації і додав, що у 2024 р. він поступив для отримання вищої освіти до Європейського інституту м. Миколаїв ( на тепер має середню-технічну освіту). Він та дитина не спілкується з відповідачкою більше року, хоча до того вона була зразковою матір`ю. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, вважає, що дитина проживає з позивачем за домовленістю сторін ( що було підтверджено заявою відповідачки) та не виключає, що метою вказаного позову було саме отримання позивачем відстрочки від мобілізації. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька ( матері), а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed