Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , треті особи - Виконавчий комітет Червоногригорівської сільради Нікопольського району та Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з літа 2009 року позивач перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] народилася дитина [PERSON] , в свідоцтві про народження якої в відомостях про батька зазначений позивач. Влітку 2015 року фактичні шлюбні відносини сторін були припинені. На момент припинення фактичних шлюбних відносин сторонами було досягнуто домовленості щодо проживання дитини з матір`ю. З того часу дитина мешкала та зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За час проживання дитини з матір`ю остання неналежним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини: не займається її вихованням, не піклується про її здоров`я, побут, харчування, одяг, розвиток. Про таку поведінку відповідача позивач дізнався зі слів самої дитини при зустрічах, яка почала йому скаржитись на неналежну поведінку матері щодо піклування про неї та висловила бажання жити з батьком. На спробу позивача розібратись в ситуації, яка відбувається між відповідачем та дитиною, відповідач розпочала чинити перешкоди у зустрічах та спілкуванні батька і дитини: не випускала дитину з квартири, коли позивач приїжджав до неї, телефоном спілкуватись неможливо також, оскільки ні у самої позивачки, ні у дитини немає мобільного телефону. Мобільний телефон, який позивач купив дитині, відповідач кудись поділа, у позивача є підозри, що відповідач його продала. Також, не дало результатів намагання позивача брати участь у вихованні дитини. Отримання позивачем, за його зверненням, рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 10.03.2021 року № 183 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] », яким визначено спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною через зустрічі один раз на два тижні у вихідні дні з 10.00 години суботи до 19:00 години неділі, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Відповідач, зловживаючи визначеним у рішенні режимом зустрічей «за попередньою домовленістю з матір`ю дитини», його не виконує, пояснюючи і викликаним позивачем працівникам поліції і представникам Служби у справах дітей Нікопольської міської ради, що немає попередньої домовленості, хоча, в рішенні чітко визначені дні тижня та години для спілкування дитини з батьком. Таким чином, позивач був позбавлений можливості втрутитись та контролювати процес виховання і догляду за дитиною, виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, які все далі виконувалися відповідачем неналежним чином. Відповідачка взагалі не займаоась здоров`ям дитини, усі обстеження стану здоров`я дитини проводяться позивачем, після чого відповідач, навіть, не виконувала лікарських призначень, не лікувала дитину. Відповідачка у 32 роки ніде не працює, жодного доходу не отримує, мешкає в одній квартирі зі своїми батьками та знаходиться з дитиною на їх утриманні, нехтуючи своїми обов`язками піклуватися про дитину, дбати про її фізичний та духовний розвиток. У дитини з відповідачем постійно виникають сварки, оскільки мати не цікавиться життям дитини, не знає її проблем та потреб. Через такі негативні відносини 16 червня 2021 року дитина у відчаї втекла від матері до батька, та пішки пішла з м.Нікополя до смт.Червоногригорівка по автомобільному шосе, де була помічена знайомими позивача, які проїжджали повз. Позивач негайно виїхав до дитини та забрав її до себе, зафіксувавши цей факт викликом поліції. З того часу дитина мешкає з батьком за місцем його проживання в будинку [ADDRESS] . В цьому будинку також мешкає мати позивача, бабуся дитини, яка є власницею будинку. Повертатися до матері дитина відмовляється, переконливо просить позивача залишитися проживати з ним, пояснює, що мати постійно здійснює психологічний тиск на неї, кричить, дитина її сильно боїться. Зі слів дитини мати постійно ходить у гості до своїх подруг та бере її з собою, хоча вона цього не хоче, бо вони там проводять багато часу, дитині не вистачає часу займатися навчанням, відпочивати. Причиною втекти від матері до батька став випадок, коли о 5-й годині ранку відповідач розбудила дитину, сказавши, що вона хоче вийти покурити і щоб [PERSON] йшла з нею, та потягла дитину на вулицю. У відчаї дитина самостійно вирішила змінити своє місце проживання та пішки вирушила в інший населений пункт. [PERSON] панічно боїться матері, але хоче жити з батьком, через це дитина страждає, нервує. За час проживання з батьком, дитина заспокоїлась, він зайнявся відновленням її здоров`я, за його ініціативою на даний час проводиться лікарське обстеження дитини, надані рекомендації лікування, придбані необхідні ліки. За ініціативою батька дитина почала відвідувати секцію танців при будинку культури Червоногригорівської селищної ради, що підтверджується листом Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 12.07.2021 року № 1036/0/2-21, чому вона дуже радіє, бо до цього не відвідувала жодного гуртку для розвитку дітей, оскільки матері дитини до цього було байдуже. Побутові умови за місцем проживання позивача гарні: в будинку [ADDRESS] є усі сучасні зручності, у [PERSON] є окрема кімната, обладнана для навчання та відпочинку. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Червоногригорівської селищної ради 13.07.2021 року, умови проживання дитини за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , задовільні, будинок обладнаний усіма необхідними зручностями, у дитини окрема кімната, в якій відведено місце для сну та відпочинку, в наявності розвиваючі іграшки, одяг, взуття, засоби особистої гігієни та інше. Стосунки в родині доброзичливі. Під час відвідування родини опитано сусідів, які підтвердили, що батько приділяє дитині увагу та проводить з нею час. Позивач працює в ТОВ «Мегапромекологія» на посаді машиніста конвеєру 4-го розряду, отримує постійний достатній доход у вигляді заробітної плати. На роботі та за місцем проживання характеризується позитивно. Позивач веде здоровий спосіб життя, не вживає спиртних напоїв, не перебуває на обліку в лікарських закладах з приводу будь-яких хвороб, у тому числі, й психічних. Проте, позивачу відомо, що відповідач лікувалась у лікаря-психіатра, має нестабільну психіку, не стримує своїх емоцій при дитині, що негативно відображається на дитячому емоційному стані та здоров`ї. Зі слів самої дитини вбачається, що найбільш сприятливі умови для її розвитку та проживання створені батьком. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , змушена звернутись до суду та просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не прибув, від його представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та на їх задоволенні наполягають. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Конверт, який був направлений за адресою її місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.33). Треті особи - Виконавчий комітет Червоногригорівської сільради Нікопольського району та Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, надали до суду витребувані документи, а також заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили суд ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, допитавши свідка, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [INFO] народилася [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 825, складений 17 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами, починаючи з 2021 року, був спір щодо участі у вихованні та спілкуванні позивача як батька дитини, проте, рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області 10 березня 2021 року за № 183 було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Однак, у справі містяться листи та довідки, які свідчать про той факт, що відповідачка вищевказане рішення не виконує (а.с.7). При цьому, позивач як на підставу звернення до суду з даним позовом, долучив довідки та документи, а також характеризуючі матеріали як на нього, так і на малолітню дитину, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 2021 року проживає разом з батьком - позивачем по справі та перебуває на його утриманні (а.с.23). Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст.160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому, не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 964 від 19 червня 2024 року було затверджено висновок про визначенням місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . При цьому, критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку, послугувало те, що умови проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , є задовільними, сім`я проживає в будинку, дитина має власну кімнату, а й, відповідно, місце для сну, відпочинку та місце для зберігання речей й іграшок. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, з урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з батьком буде відповідати саме її інтересам, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положенням ст.8 ЗУ Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладені вище обставини справи, суд приходить висновку про необхідність визначення місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , тим самим задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі, оскільки це відповідає інтересам дитини Крім того, суд зауважує, що мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved