Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Представник позивач 16.11.2023 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитними договорами № 4055004071 від 15.10.2020 року, № 3520310437/365512 від 20.01.21, загальна сума яких становить 35\~318,85 грн, з яких: за Кредитним договором № 4055004071 в розмірі 24 518,85 грн, з яких: - 11 332,59 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту; - 1,45 грн\~заборгованість за відсотками; - 13\~184,81 грн заборгованість по комісії; за Кредитним договором № 3520310437/365512 в розмірі 10 800,00 грн, з яких: - 2 700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 100,00 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтуванні позову представник позивача зазначає, що 15.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4055004071. 07.10.2016 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та первісним кредитором було укладено договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016. 21.03.2023 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та позивачем було укладено договір факторингу № НІ/11/9-Ф, згідно з Реєстром боржників до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 24\~518,85 грн. 20.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3520310437/365512. 08.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та позивачем було укладено договір факторингу № 08122021, згідно з Реєстром боржників до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 10 800,00 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 07.12.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~15.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 4055004071 (далі Договір 1), згідно з яким сума кредиту становить 13 599 грн, строком 12. \~ \~ \~ \~Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК». Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з п. 2.3 договору факторингу № НІ/11/9-Ф від 22.03.2023 (далі Договір факторингу) укладеного між позивачем (фактором) та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (клієнтом), перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників, згідно з Додатком № 2, але не раніше здійснення оплати фактором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 2656. Абзац із загальною сумою заборгованості позивачем стерто . У витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 зазначено ПІБ боржника\~ [PERSON] , сума заборгованості за тілом кредиту 11 332,59 грн, сума заборгованості за відсотками\~1,45 грн, заборгованість по комісії 13\~184,81 грн, сума заборгованості разом\~24 518,85 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором за період з 18.02.2022 по 31.01.2023 станом на 31.01.2023 сума заборгованості за основною сумою боргу5000 грн, сума заборгованості за відсотками15 000,00 грн, сума заборгованості разом20 000,00 грн. 20.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 3520310437/365512 (далі Договір 2), згідно з яким сума кредиту становить 2\~700 грн. Згідно з п. 1.2 Договору про надання фінансового кредиту, Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18.02.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладання відповідно до вимог Закону України «Про електрону комерцію». \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.1 Договору 2 невід`ємною частиною договору є Графік розрахунків, згідно з яким здійснюється повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом. Згідно з п. 1.2 договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 (далі Договір факторингу), укладеного між позивачем (фактором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (клієнтом), перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників, згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 08122021 від 08.12.2021 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 11 869. Абзац із загальною сумою заборгованості позивачем стерто. У витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 зазначено ПІБ боржника\~ [PERSON] , сума заборгованості за основною сумою боргу 2 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками\~8 100,00 грн, сума заборгованості разом\~10 800,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором за період з 08.12.2021 по 31.10.2023 станом на 31.10. сума заборгованості за основною сумою боргу 2 700,00 грн, сума заборгованості за відсотками\~8 100,00 грн, сума заборгованості разом\~10 800,00 грн. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У Анкеті-заяві не встановлено розмір і порядок нарахування процентів, а також тип процентної ставки. Умови та Правила надання банківських послуг …, які разом з Анкетою-заявою є невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг, з підписом відповідача суду не надано. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України\~\~«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Виписка по картковому рахунку або її засвідчена копія суду не надані. \~ \~ \~ \~Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку, довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування є внутрішніми\~документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 216/1704/17. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 Верховний Суд зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі № 127/33824/19. Відповідно до\~ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис"\~електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно із\~ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис"\~сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем підписано електронним цифровим підписом будь-якого документу, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Відтак, суд дійшов висновку про те, що\~позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг", в той час, як позивачем не доведено підставність користування відповідачем кредитними коштами банку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 916/16/16. У Анкеті-заяві не встановлено розмір і порядок нарахування процентів, а також тип процентної ставки. Відповідачем не надано заперечень відносно того, що він не підписував вищевказану Анкету. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядкув повному обсязі позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої\~ статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. \~ \~ \~ \~Також відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 сума заборгованості відповідача за основною сумою боргу 11\~332,59 грн, що менше ніж сума кредиту, зазначена в Кредитному договорі № 4055004071, а саме 13\~599,00 грн. Проте суду не надано докази часткового погашення кредиту відповідачем.\~ \~ \~ \~ V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як \~встановлено у\~п.\~1\~ч.\~1\~ ст.\~ 176\~ ЦПК\~ України\~ ціна\~позову визначається\~ у\~позовах \~про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Ціна позову 35 318,85 грн. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2684 грн з 01.01.2023. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed