Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 11.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», відповідно до Правил надання коштів у позику, було укладено електронний Договір № 5052558 про надання споживчого кредиту шляхом здійснення [PERSON] реєстрації у згаданій системі, обрання ним бажаної суми кредиту та строку кредитування, ознайомлення з текстом примірного кредитного договору, а після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання йому кредиту, то ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробила в особистому кабінеті [PERSON] пропозицію укласти йому електронний кредитний договір, який містив умови з якими останній ознайомився до моменту укладення. В подальшому [PERSON] прийняв умови запропонованого йому електронного кредитного договору на підтвердження чого підписав його у відповідності до умов ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А817731», після чого [PERSON] отримав кредит в сумі 20000 грн строком на 30 днів, тобто дата повернення 11.12.2021 року, та під процентну ставку 1,90% в день у межах строку кредиту, нового строку кредиту (внаслідок пролонгації за ініціативи споживача) або нового строку кредиту (внаслідок автопролонгації), на свою платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів. 11.12.2021 року позичальник [PERSON] здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5700,00 грн, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 10.01.2022 року. Однак, 10.01.2022 року позичальник [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулась його автопоролонгація, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі позичальник [PERSON] оплати за кредитним договором не здійснював. 18.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги за кредитним договором. При цьому, про відступлення права вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило позичальнику [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на його електронну пошту, яка була повідомлена ним при укладенні кредитного договору. Станом на дату звернення до суду (дата подання позовної заяви до суду через систему «Електронний суд» 21.03.2024 року) заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором перед ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не сплачена і складає 48500 грн, з яких 20000 тілу кредиту, а 28500 грн нараховані проценти. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 48500 грн, інфляційні витрати в сумі 10815,50 грн та три відсотка річних в сумі 2802,37 грн, а також стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Також до позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме опис вкладення у цінний лист (а.с.17 на звороті). 29.03.2024 року ухвалою суду (а.с.80-81) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати на адресу суду відзив на позов, а також право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. У встановлений судом строк відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, відповідно, відзив на позовну заяву та заперечення не подав. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення 10.06.2024 року судових повісток до електронних кабінетів цієї особи та її представника, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронних документів (а.с.99-100). При цьому, представник за довіреністю позивача адвокат Столітній М.М. в змісті позовної заяви (а.с.8) просив розглядати справу без участі позивача та його представника, а також подав до суду через систему «Електронний суд» заяву від 25.04.2024 року (а.с.91) окрему заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, згідно відповідної інформації наданої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 27.03.2024 року № 03-17/1223 (а.с.79), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчать відомості у роздруківці з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № 0600271342532 із судовою повісткою, згідно якої останнє повернуто неврученим з причини відсутності адресата за вказаною адресою. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 11.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», відповідно до Правил надання коштів у позику, було укладено електронний Договір № 5052558 про надання споживчого кредиту (а.с.9-13) шляхом здійснення [PERSON] реєстрації у згаданій системі, обрання ним бажаної суми кредиту та строку кредитування, ознайомлення з текстом примірного кредитного договору, а після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання йому кредиту, то ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробила в особистому кабінеті [PERSON] пропозицію укласти йому електронний кредитний договір, який містив умови з якими останній ознайомився до моменту укладення. При цьому, суд відзначає ту обставину, що Паспорт споживчого кредиту / Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.14-16), які містили в собі, серед іншого, умови про суму кредиту 20000 грн, строк кредитування 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору, розмір процентної ставки 1,90% в день, були підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А817731» 11.11.2021 року о 10:46:44 (а.с.16). В подальшому [PERSON] прийняв умови запропонованого йому електронного кредитного договору та підтвердження чого підписав його у відповідності до умов ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А817731» 11.11.2021 року о 10:46:44 (а.с.13 на звороті), після чого [PERSON] отримав кредит в сумі 20000 грн строком на 30 днів, тобто дата повернення 11.12.2021 року, та під процентну ставку 1,90% в день у межах строку кредиту, нового строку кредиту (внаслідок пролонгації за ініціативи споживача) або нового строку кредиту (внаслідок автопролонгації), на свою платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів від 04.05.2023 року за Вих.№ 2634 (а.с.42-44). Водночас [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А817731» 11.11.2021 року о 10:46:44 (а.с.14) також підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. 11.12.2021 року позичальник [PERSON] здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5700 грн, про що свідчать відомості у картці обліку договору (розрахунку заборгованості) (а.с.21 на звороті), внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 10.01.2022 року. Однак, 10.01.2022 року позичальник [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулась його автопоролонгація, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі позичальник [PERSON] оплати за кредитним договором не здійснював. 18.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф (а.с.66-69 і 70 на звороті), згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги за кредитним договором, що також підтверджує копія акту прийому-передачі Реєстру Боржників до згаданого Договору (а.с.70). При цьому, про відступлення права вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило позичальнику [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення (а.с.19 на звороті) на його електронну пошту, яка була повідомлена ним при укладенні кредитного договору. Станом на 14.03.2024 року (а.с.6) і на дату звернення до суду (дата подання позовної заяви до суду через систему «Електронний суд» 21.03.2024 року (а.с.2) заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором перед ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не сплачена і складає 48500 грн, з яких 20000 тілу кредиту, а 28500 грн нараховані проценти, що підтверджує картка обліку договору (розрахунок заборгованості) з інформацією за укладеним договором (а.с.21-34). У змісті самої позовної заяви представником позивача також наведено здійснений ним розрахунок: - суми індексу інфляції\~за час\~прострочення відповідачем [PERSON] кредитного зобов`язання\~за період\~з 01\~квітня 2022\~року (представником\~позивача зазначено\~«за квітень\~2022\~р.»\~без конкретизації\~дати)\~по 29.02.2024\~року (представником\~позивача останнім\~зазначено «за\~лютий 2024\~р.»\~без конкретизації\~дати)\~в загальному\~розмірі складає\~10815,50\~грн (а.с.6\~на звороті);\~ -\~суми трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми відповідачем [PERSON] \~ кредитного зобов`язання за період з 11.04.2022 року (дата зазначена представником позивача у своєму розрахунку) по 14.03.2024 року в загальному розмірі складає 2802,37 грн (а.с.6 на звороті). Нормативно-правове застосування Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1-2 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В свою\~чергу ч.1\~ст.\~612\~ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В свою чергу, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, ч.1 ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Водночас ч.2 ст.\~1054\~ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Відповідач не надав відзив на позовну заяву та доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, тому суд з врахуванням доказів наданих позивачем приходить до висновку про те, що за укладеним кредитним договором відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту і не сплатив відсотки за користування ним, що є порушенням права позивача на своєчасне отримання від позичальника коштів за належним виконанням взятого на себе зобов`язання (основної суми боргу тіла кредиту та відсотків за користування кредитом). Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Згідно пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023, від 26.07.2023 року № 451/2023, від 06.11.2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 року № 49/2024 та від 06.05.2024 року № 271/2024, які в свою чергу були затверджені Законами України від 15.03.2022 року № 2119-IX, від 21.04.2022 року № 2212-IX, 22.05.2022 року № 2263-IX, 15.08.2022 року № 2500-IX, 16.11.2022 року № 2738-IX, 07.02.2023 року № 2915-ІХ, від 02.05.2023 року 3057-IX, від 27.07.2023 року № 3275-IX, від 08.11.2023 року № 3429-IX, від 06.02.2024 року № 3564-IX та від 08.05.2024 року № 3684-IX. Таким чином\~сума індексу\~інфляції за\~час прострочення\~та три\~проценти річних\~від простроченої\~суми,\~які згідно ч.2 ст. 625 ЦК України були нараховані позивачем та пред`явлені у позові до стягнення з відповідача за період починаючи з квітня 2022 року є необґрунтованими, оскільки нараховані у період\~дії в\~Україні воєнного\~стану,\~а тому\~задоволенню не\~підлягають. У зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. - щодо судових витрат: Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову у даній справі становить 62117,87 грн (48500 грн + 10815,50 грн + 2802,37 грн). Позов задоволено судом частково в сумі 48500 грн. щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору При поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджує платіжна інструкція в національній валюті № 3808 ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 14.03.2024 року (а.с.1). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1891,16 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 78,07 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто в сумі 48500 х 100/62117,87), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 21,93 відсотків (100 78,07). щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Представником позивача адвокатом Столітнім М.М. як у змісті позовної заяви (а.с.8) заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Відповідно до копії договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги, укладеного 10.07.2023 року між позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.50-51); копії звіту про надання правової допомоги за згаданим договором від 14.03.2024 року (а.с.18); копії платіжної інструкції № 4075 ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 14.03.2024 року (а.с.18 на звороті) та копії рахунку на оплату по замовленню № 2641/14/03 від 14.03.2024 року (а.с.19), вартість наданих юридичних послуг становить 10000 грн, яка складається з 3000 грн за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 3 години, 5000 грн за складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 5 годин та 2000 грн за подання позовної заяви в інтересах клієнта тривалістю 2 години. Таким чином всього адвокатом було витрачено 10 годин. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 7807 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 78,07 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто в сумі 48500 х 100/62117,87), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 21,93 відсотків (100 78,07). Клопотань відповідача\~ [PERSON] \~про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України, до суду не надходило. При цьому, згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, а саме представником позивача адвокатом Столітнім М.М. надані наступні послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 3 години, складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 5 годин та подання позовної заяви в інтересах клієнта (в електронній формі через систему «Електронний суд») тривалістю 2 години. При визначенні обґрунтованості розміру заявлених витрат та їх пропорційності до предмета спору з урахуванням майнового характеру позову, обсягу виконаних адвокатом робіт та витраченого на це часу суд враховує те, що їх вартість була визначена між позивачем і адвокатом у розмірі 10000 грн за 10 годин роботи. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019\~року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020\~року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial