Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

У липні\~2023\~року [PERSON] \~від імені\~якого діє\~законний представник\~ [PERSON] звернулась\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Кіровограда з\~позовною заявою\~до Фортечного\~відділу Державної\~виконавчої служби\~у м.\~Кропивницькому Південного\~міжрегіонального управління\~міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~про зняття\~арешту з\~майна,\~по якому\~просила зобов`язати Фортечний відділ Державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного Управління міністерства юстиції м. Одеса зняти арешт з нерухомого майна, що належало [PERSON] , померлому, [INFO] , реєстраційний номер обтяження 12809041; дата реєстрації 31.07.2021року; підстава: постанова про відкриття виконавчого провадження 33559554, 31.07.2012, видана Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, зобов`язати Фортечний відділ Державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного Управління міністерства юстиції м. Одеса зняти арешт з нерухомого майна, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , реєстраційний номер обтяження: 14893964; дата державної реєстрації ,09.06.2016 року; підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на то відчуження №48888107, видана 14.04.2016 року Кіровським ВДВС м. Кіровограда ГТУЮ Кіровоградській області та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, зобов`язати Фортечний відділ Державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного Управління міністерства юстиції м. Одеса зняти арешт з рухомого майна, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , реєстраційний номер обтяження: 12809039; номер документ 33559454, дата документа 31.07.2012р., видана Кіровським ВДВС м. Кіровограда МУЮ та виключити запис Єдиного реєстру заборон відчуження рухомого майна, зобов`язати Фортечний відділ Державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного управління міністерства юстиції м. Одеса зняти арешт з рухомого майна, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , реєстраційний номер обтяження: 28035236; дата державної реєстрації 18.08.2020 року; підстава для державної реєстрації: постанова №58164713, видана 03.04.2020 року Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження рухомого майна. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] , помер [PERSON] , який був рідним батьком [PERSON] . Вказує, що 03.07.2023року приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу Воєвода- Брегей Мирослава Петрівна за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в інтересах малолітнього сина [PERSON] , видала його матері [PERSON] роз`яснення по накладеному арешту, де зокрема зазначила, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта [PERSON] накладено: арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 12809041; дата реєстрації 31.07.2021року; підстава: постанова про відкриття виконавчого провадження 33559554, 31.07.2012, видана Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ; арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 14893964; дата державної реєстрації 09.06.2016 року; підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48888107, видана 14.04.2016року Кіровським ВДВС м. Кіровограда ГТУЮ у Кіровоградській області; Арешт рухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 12809039; номер документ 33559454, дата документа 31.07.2012 р., видана Кіровським ВДВС м. Кіровограда МУЮ; арешт рухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 28035236; дата державної реєстрації 18.08.2020 року; підстава для державної реєстрації: постанова №58164713. видана 03.04.2020року Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Позивач звернулась до Фортечного ВДВС та отримала відповідь, що виконавче провадження було знищено за спливом строків зберігання. Тому звернулась до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2023 року вказані матеріали позовної заяви передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку статті 31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. 23.08.2023 ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 06.11.2023 року замінено по справі первісного відповідача належним Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фортечний відділ Державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради. 30.03.2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача, не з`явився, через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляду справи у їх відсутності. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації смерті у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Як вбачається з роз`яснень по накладено арешту від 03.07.2023 року наданим, приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу Воєвода- Брегей М. П. на заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта [PERSON] накладено: арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 12809041; дата реєстрації 31.07.2021року; підстава: постанова про відкриття виконавчого провадження 33559554, 31.07.2012, видана Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ; арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 14893964; дата державної реєстрації 09.06.2016 року; підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48888107, видана 14.04.2016року Кіровським ВДВС м. Кіровограда ГТУЮ у Кіровоградській області; Арешт рухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 12809039; номер документ 33559454, дата документа 31.07.2012 р., видана Кіровським ВДВС м. Кіровограда МУЮ; арешт рухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 28035236; дата державної реєстрації 18.08.2020 року; підстава для державної реєстрації: постанова №58164713. видана 03.04.2020року Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно відповіді Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. №51234/30.189-29 від 19.06.2023\~року зазначено,\~що відповідно\~до моніторингу\~інформації з\~Автоматизованої системи\~виконавчих проваджень\~(АСВП)\~у відділі\~на виконанні\~перебувало виконавче\~провадження ВП33559554 з примусового\~виконання виконавчого\~листа №1109/682/2012\~від 01.06.12р.,\~Кіровського районного\~суду м.\~Кіровограда про\~стягнення з\~ [PERSON] на\~користь ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~заборгованості на\~загальну суму\~5\~371.17грн.\~за даними\~АСВП державним\~виконавцем 31.07.2012р..\~винесено постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~з накладенням\~арешту на\~майно боржника.\~11.06.2014р.,\~державним виконавцем\~винесено постанову\~про повернення\~виконавчого документа\~стягувачу на\~підставі п.\~1\~ст.\~47\~ЗУ «Про\~виконавче провадження».\~Також вище\~вказаний документ\~було пред`явлено\~до відділу\~на виконання\~вдруге та\~державним виконавцем\~05.10.2015р..\~винесено постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~(ВП\~48888107). 14.04.2016 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника. 26.08.2016р., державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію не має можливості оскільки відповідно до правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, а саме розділу XI, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить гри роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк закінчується терміном зберігання. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~5\~ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 16\~ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. У п.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до\~ч.1\~ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить зобов`язати Фортечний відділ\~Державної виконавчої\~служби у\~м.\~Кропивницькому Південного\~міжрегіонального управління\~міністерства юстиції\~(м.\~Одеса) зняти арешт з нерухомого та рухомого майна, який є в якості третьої особи по справі та не наділений правами та обов`язками сторони по справі, а саме відповідача. Враховуючи викладене заявлені, позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав обрання неефективного способу захисту своїх прав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Outcome: dismissed