Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.04.2024 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів у орозмірі 99\~264,59 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року у справі № 334/325/24, яке набуло чинності 02 квітня 2024 року, виконавчий напис № 9577 від 04.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 21.09.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , за період 21.09.2006 року по 31.07.2017 року в розмірі 99 264, 59 грн. заборгованості за кредитним договором та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису визнаний таким, що не підлягає виконанню. Однак до набуття рішенням чинності Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) постановою від 25.01.2018 року було відкрито виконавче провадження № 55604475 на підставі заяви Відповідача про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого напису № 9577 від 04.10.2017 року, яке завершене постановою ВП № 55604475 від 23.02.2022 року. У виконавчому провадженні № 55604475 з рахунків Позивача стягнуто кошти на загальну суму 99 264, 59 грн Правовою підставою для набуття АТ АБ «Приватбанк» грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який згаданим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України. 10.05.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Наявність договірних правовідносин між [PERSON] як позичальником та відповідачем як кредитором на підставі укладеного між цими сторонами кредитного договору № б/н від 21.09.2006 року, а також наявність боргових зобов`язань [PERSON] перед ПриватБанком за цим самим договором підтверджено рішенням суду по цивільній справі № 334/2330/15-ц, яке набрало законної сили. 25.01.2018 р. Дніпровським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № 55604475 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса за № 9577 виданого 04.10.2017 р. 23.02.2022 р. Дніпровським ВДВС м. Запоріжжя прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження № 55604475 в зв`язку «з фактичним виконанням» цього виконавчого напису. Отже, в період з 25.01.2018 р. по 23.02.2022 р. виконавчий напис перебував на примусовому виконанні у Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя, а тому [PERSON] має право вимагати повернення їй коштів стягнутих ВДВС в примусовому порядку лише на підставі виконавчого напису саме за цей період і лише в межах виконавчого провадження. 26 лютого 2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі № 334/325/24 прийнято рішення суду про визнання таким, що не підлягає виконанню вищевказаного виконавчого напису, вчиненого 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 21.09.2006 року у розмірі 99444,59 грн., яке набрало законної сили. Цим рішенням суду встановлено лише те, що: приватним нотаріусом порушено Порядок вчинення нотаріальних дій під час вчинення виконавчого напису, а також, що заборгованість за спірним кредитним договором не є безспірною на момент вчинення оскаржуваного напису і Банком не доведено відповідність вчиненого виконавчого напису вимогам закону. Єдиним доказом позивача, що обґрунтовує суму «безпідставно» стягнутих з неї коштів на підставі виконавчого напису є лист Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.04.2024 року, у якому вказується, що в ході виконання ДВС виконавчого документу/виконавчого напису з [PERSON] було стягнуто борг у сумі 48751,28 грн, а не 99 264,59 грн як вказує позивач. Більш того, у цьому ж листі детально зазначено, що на користь ПриватБанка як стягувача було перераховано лише 35 469,31 грн. Також, зазначено що 9944,46 грн стягнуто виконавчий збір, 197,62 грн витрати виконавчого провадження, а 3139,89 грн на користь Концерну «Міські теплові мережі» як надлишково стягнуто, тобто ці кошти повернуті самій [PERSON] за місцем її роботи. Стягнуті з [PERSON] кошти на витрати виконавчого провадження № 55604475: 9944,46 грн. виконавчий збір та 197,62 грн. витрати виконавчого провадження перераховані до Державного бюджету України, а не на користь ПриватБанка, а тому банк не є належним відповідачем щодо стягнення цих коштів. Згідно вказаної банківської виписки за вищевказаний період ПриватБанк отримав коштів на поповнення рахунку/погашення боргу за договором в сумі 39 521,04 грн. Різниця вищевказаних сум (35 469,31 грн та 39 521,04 грн) полягає у тому, що Банк, окрім примусового стягнення боргу через ВДВС, здійснював також договірне списання коштів з інших рахунків [PERSON] в ПриватБанку і правомірність подібних списань підтверджено ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2015 року по справі № 334/2330/15-ц. 06.10.2020 р. АТ КБ «Приватбанк», враховуючи наявність рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 року по цивільній справі № 334/2330/15-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь ПриватБанка суми заборгованості за вищевказаним договором, яке набрало законної сили, здійснив дебетування рахунку шляхом скасування вже нарахованих процентів та штрафів за попередній період Боржниці на загальну суму 395 590,31 грн. і це відображено у виписці як «Поповнення картки», тобто Банк списав вказану суму, а тому, вже станом на 31.01.2022 р. після останнього погашення на суму 59,39 грн. залишок боргу [PERSON] за договором дорівнював 0,00 грн. Отже, саме ці вищевказані обставини були підставою для подання представником відповідача до Дніпровського ВДВС заяви про «фактичне» виконання виконавчого напису, бо відповідач не може більше отримувати коштів за договором, борг за яким вже дорівнює 0,00 грн. Також, 10.05.2024 року представником позивача подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача. 05.06.2024 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 39\~521,04 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник третьої особи державний виконавець Вербицька Л. Г. пояснила, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №55604475. 23.02.2022 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. У ході виконавчого провадження на користь банку було перераховано 35469,31 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позов подав. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази, копію матеріалів виконавчого провадження №55604475, суд прийшов наступного висновку. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/325/24 від 26.02.2024 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9577, виданий 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 21.09.2006 року у розмірі 99444,59 грн. 25.01.2018 року державним виконавцем Дніпровського відділу виконавчої служби м. Запоріжжя розпочато виконавче провадження №5560475 на підставі виконавчого напису №9577, виданий 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 21.09.2006 року у розмірі 99444,59 грн. 23.02.2022 року державним виконавцем Дніпровського відділу виконавчої служби м. Запоріжжя прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №55604475 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням напису. Відповідно до копії листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 22.04.2024 на адвокатський запит повідомлено, що на виконанні у Дніпровському відділі виконавчої служби м. Запоріжжя перебуло виконавче провадження №55604475 щодо примусового виконання виконавчого напису №9577, виданий 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 21.09.2006 року у розмірі 99444,59 грн. Постанову про звернення стягнення на заробітну плату 14.02.2019 року було направлено за місцем роботи [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі». 10.02.2022 року до Дніпровського відділу ДВС надійшов лист АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з погашенням боргу у повному обсязі. В ході виконання вказаного виконавчого документу з [PERSON] було стягнуто суму у розмірі 48\~751,28 грн, з яких 35469,31 грн було перераховано на рахунок стягувача АТ «Приватбанк», 9944,46 грн перераховано виконавчий збір на державного бюджету, 197,62 грн перераховано витрати виконавчого провадження, 3139,89 грн повернуто на рахунок Концерну «Міські теплові мережі», як надлишково стягнуті. Таким чином судом встановлено, що під час примусового виконання виконавчого напису №9577 від 04.10.2017 року державним виконавцем з позивача (боржника) на користь відповідача (стягувача) було стягнуто грошові кошти у сумі 35469,31 грн, що також підтверджується копіями платіжних доручень ( а.с. 79-102), копією матеріалів виконавчого провадження №55604475. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Якщо позивач в односторонньому порядку не відмовлявся від договору або договір не був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним. (постанови ВП ВС від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17). Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України ( постанова КЦС ВС від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17). Оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України ( постанова ВП ВС від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16). Судом встановлено, що 21.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.09.2006 року, яке залишено буз змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2015 року ( за апеляційною скаргою [PERSON] ). За період примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 9577 від 04.10.2017 року державним виконавцем на користь відповідача було стягнуто 35469,31 грн, інша частина коштів відповідачем була отримана шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позивача в АТ КБ «Приватбанку» на підставі умов кредитного договору б/н від 21.09.2006 року. Про існування виконавчого провадження про стягнення з позивача вказаних коштів за виконавчим написом нотаріуса позивачу було відомо, про що свідчить копія заяви [PERSON] від 20.03.2018 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №55604475. Виконавче провадження №55604475 закінчено 23.02.2022 року у зв`язку з повним погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed