Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Желіховський В.М., звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2020 року [PERSON] був прийнятий на посаду директора Регіональної філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема», про що генеральним директором підприємства видано наказ № 160-к від 15.12.2020 року «Про прийняття [PERSON] » та відповідно зроблено запис №21 до трудової книжки серії [NUMBER] . Наказом від\~28.12.2023\~ [PERSON] \~звільнено з\~посади директора\~Регіональної філії\~ДП «УкрДАГП»\~-\~«Геосистема»,\~з 29\~грудня 2023\~року,\~за власним\~бажанням,\~стаття 38\~КЗпП України.\~Відповідно до\~довідки №\~17\~від 29.12.2023\~року виданої\~Регіональною філією\~ДП «УкрДАГП»\~-\~«Геосистема» заборгованість\~Регіональної філії\~ДП «УкрДАГП»\~-\~ «Геосистема»\~по оплаті\~праці перед\~ [PERSON] \~станом на\~29.12.2023\~складає 299\~480\~грн.\~10\~коп.\~З огляду\~на те,\~що право\~людини на\~заробітну плату\~гарантоване Конституцією\~України,\~нормами КЗпП\~України,\~Законом України\~«Про оплату\~праці»,\~а позивач\~перебував з\~ДП «УкрДАГП»,\~в особі\~регіональної філії\~ДП «УКРДАГП»\~-\~«ГЕОСИСТЕМА» в\~трудових відносинах\~до 29.12.2023,\~виконував свої\~трудові обов`язки\~в повному\~обсязі,\~а також\~при звільненні\~не отримав\~усі належні\~йому платежі,\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача на\~свою користь\~суму нарахованої,\~але не\~виплаченої заробітної\~плати в\~розмірі 299\~480,\~10\~грн.\~Крім того\~представник позивача\~зазначає,\~що середньоденна\~заробітна плата\~ [PERSON] \~становить 844,54\~грн.\~виходячи із\~розрахунку:\~37\~160,00\~грн.\~(заробітна\~плата за\~останні два\~календарні місяці\~роботи,\~що передували\~місяцю,\~в якому\~позивача було\~звільнено без\~вирахування сум\~податку на\~доходи фізичних\~осіб та\~інших обов`язкових\~платежів)\~/\~44\~(кількість\~фактично відпрацьованих\~робочих днів\~у зазначений\~період).\~За таких\~обставин,\~враховуючи,\~що строк\~затримки виплати\~належної позивачу\~при звільненні\~суми,\~з урахуванням\~дати звільнення\~29.12.2023,\~не проведено\~в повному\~обсязі на\~день подачі\~цієї позовної\~заяви 06.03.2024,\~ становить\~ 51\~робочий день,\~що з\~урахуванням розміру\~його середньоденної\~заробітної плати\~в розмірі\~844,54\~грн.,\~свідчить про\~те,\~що розмір\~середнього заробітку\~останнього за\~вказаний період\~становить 43\~071,54\~грн.\~(51\~дн.\~х 844,54\~грн.\~=\~43\~071,54\~грн). При цьому, зазначена сума є орієнтовною, оскільки розрахунок здійснювався на день звернення з вказаним позовом до суду, однак має здійснюватися по день постановлення рішення, а тому на даному етапі не можливо вирахувати середній заробіток за весь період затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь працівника. З огляду на що, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 299\~480, 10 грн. та стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 29.12.2023 року по день ухвалення рішення у справі, розмір якого станом на 06.03.2024 року становить 43 071,54 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник відповідача у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Судова кореспонденція направлялась судом за місцем знаходження відповідача: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 69, яку представник відповідача отримав 02.04.2024. (а.с. 44). Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 17 грудня 2020 року [PERSON] був прийнятий на посаду директора Регіональної філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема», що підтверджується наказом № 160-к від 15.12.2020 року «Про прийняття [PERSON] » та відповідно зроблено запис №21 до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 22, 25 зворот). Наказом ДП «УкрДАГП» - «Геосистема» № 62-к від 28.12.2023 «Про звільнення [PERSON] » [PERSON] звільнено з посади директора Регіональної філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема», 29 грудня 2023 року, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, та вирішено нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за всі дні щорічної основної відпустки (а.с. 26). Відповідно до довідки № 17 від 29.12.2023, виданої Регіональною філією ДП «УкрДАГП» - «Геосистема» заборгованість Регіональної філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема» по оплаті праці перед [PERSON] станом на 29.12.2023 складає 299 480 грн. 10 коп. (а.с. 27). Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок роботодавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або імперативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Таким чином, обов`язок щодо проведення повного розрахунку при звільненні чинним законодавством України покладено виключно на роботодавця, більш того, даний обов`язок у останнього виникає автоматично з його прийняттям заяви працівника про звільнення та винесення відповідного наказу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже судом встановлено, що в день звільнення позивача 29.12.2023 року, відповідач не здійснив виплату належних йому грошових коштів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати, надані позивачем, таким чином, заборгованість по оплаті праці станом на 29.12.2023 складає 299\~480, 10 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, то суд приходить до наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 по справі № 711/4010/13-ц (провадження №14-429цс19) зробила висновок, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Вихідна допомога, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер. А тому до таких виплат згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону незастосовні». Аналогічні правові висновки містяться і в постановах Великої Палати Верховного Суду\~у справі № 910/4518/16 від 30.01.2019року та у справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Пункт 21 зазначеної постанови передбачає, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43\~071, 54 грн. Період такої затримки визначено з 29.12.2023 по день звернення до суду із даним позовом, тобто 06.03.2024, зазначивши, що період не є остаточним. (розрахунок позивачем виконано, як наведено в розрахунку за 51 робочий день). Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складала 844, 54 грн., оскільки виходячи з довідки № 17 від 29.12.2023, виданої Регіональною філією ДП «УкрДАГП» - «Геосистема», заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому позивача було звільнено ( з жовтня 2023 року по листопад 2023 року включно) без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, становила 37\~160, 00 грн. та кількість фактично відпрацьованих робочих днів у зазначений період становила 44 робочих дні. При цьому суд не погоджується з розрахунком позивача за наведений період, оскільки позивача звільнено з 29.12.2023, що відповідно до норм КЗпП України є останнім робочим днем, а тому 29.12.2023 в розрахунок робочих днів для виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не входить. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні у повному обсязі становить 40\~537, 92 гривень (за період з 01.01.2023 (перший робочий день після 29.12.2023) по 06.03.2024 включно (дата звернення до суду з позовом), що становить 48 робочих дні). Разом з цим представника позивача вказує на те, що зазначена сума є орієнтовною, оскільки розрахунок здійснювався на день звернення з вказаним позовом до суду, однак має здійснюватися по день постановлення рішення. На момент постановлення рішення суду, відповідачем не здійснено виплату позивачу належних йому грошових коштів у розмірі 299\~480, 10 грн., доказів протилежного відповідачем до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Отже суд дійшов до висновку, що існують правові підстави для здійснення розрахунку компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з дня наступного за днем звільнення 30.12.2023 по 30.06.2024, тобто в межах шестимісячного строку. За таких обставин, враховуючи, що строк затримки виплати належної позивачу при звільненні суми, з урахуванням дати звільнення 29.12.2023 року, не проведення в повному обсязі протягом шестимісячного терміну, становить 130 робочих днів, що з урахуванням розміру його середньоденної заробітної плати в розмірі 844,54 грн., свідчить про те, що розмір середнього заробітку останнього, за час затримки розрахунку при звільненні, за вказаний період становить 109\~790,20 грн. (130 дн. х 844,54 грн. = 109\~790,20 грн). При цьому відповідач, як колишній роботодавець позивача, та як податковий агент, зобов`язаний здійснити відрахування з цієї суми всіх, передбачених законом податків та зборів (обов`язкових платежів) оскільки розрахунок судом здійснено по сумах без проведення відповідних відрахувань. Таким чином позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~та враховуючи,\~що позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь держави 2\~422, 40 грн. судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 47, 75, 83, 94, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved