Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 22.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕРОНА» та між нею укладено договір про надання коштів у позику № 1894927 на споживчі цілі, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Загальний розмір позики відповідно до договору склав 6000 грн. Строк позики - до одного місяця. Мета отримання позики - власні потреби. Станом на 03.08.2021 нараховано відсотків за даним кредитом в сумі 10614 грн., відповідно сума, яка підлягає поверненню складає 16614 грн. Вважає, що дії відповідача є незаконними та такими, що порушують її права як споживача . Так, дійсно 22.05.2021 року були надані грошові кошти у кредит 6000 грн. Спілкування з представником компанії проходило у особистому кабінеті веб-сайту компанії. При цьому, як вбачалося із пропозиції, організація надає кредити за умови оплати незначних розумних відсотків і оскільки були потрібні грошові кошти прийняла пропозицію щодо отримання грошей. Вказує, що дійсно фактично було укладено договір споживчого кредитування, оскільки брала кошти на придбання продуктів харчування, оскільки матеріальне становище досить погіршилося. В порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» наразі доступу до свого примірника Кредитного договору № 1894927 від 22.05.2021 року не має, оскільки в особистому кабінеті користувача доступ до нього є закритим відповідачем і не змогла скачати зазначений договір, що вважає є порушенням її прав на доступ до інформації з боку відповідача. Зазначає, що на момент користування грошовими коштами, наданими ТОВ « ФК «ВЕРОНА» не було надано достовірної інформації, в тому числі, про можливу зміну процентів (про їх підвищення), за користування кредитом, які значно перевищують розмір облікової ставки НБУ. Крім того, не надавала своєї згоди на пролонгацію даного кредиту. Проте, як вбачається з інформації, наданої в особистому кабінеті така пролонгація відбулась автоматично. Зокрема, зазначено наступне: «Ваш кредит знаходиться на авто пролонгації. Це означає, що Вам нараховується підвищена відсоткова ставка за користування кредитом. При оплаті 10614 грн. відсоткова ставка буде знижена!» - на підтвердження чого надає скріншот із особистого кабінету. Посилається на норму ст.617 ЦК України, якою встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Починаючи з 12.03.2020 року в Україні встановлено карантин - комплекс тимчасових заходів та обмежень, які запроваджуються урядом України з метою ліквідації епідемій (ст.ст.1, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб») , зазначає, що на даний договір поширюється сфера Дії Закону України «Про споживче кредитування» та до указаних відносин відповідно застосовується Закон України «Про захист прав споживачів». Покликається на те, що порушені її права як споживача на звільнення від нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредитних коштів і підвищення відсоткової ставки в період встановленого карантину з боку відповідача і відповідно наявні підстави для скасування незаконно нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредитних грошових коштів, а також підвищеної відсоткової ставки. Просить суд витребувати у відповідача копію кредитного договору № 1894927 від 22.05.2021 року, укладеного з нею, [PERSON] ; зобов`язати ТОВ «ФК «ВЕРОНА» (ТМ «ГРОШІ ВСІМ») здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 1894927 від 22.05.2021 року, встановивши суму для повернення боргу в розмірі наданої суми кредиту за нарахованими відсотками за користування кредитом, погодженими відповідно до Договору і такими, що відповідають обліковій ставці НБУ; зобов`язати ТОВ «ФК «ВЕРОНА» (ТМ «ГРОШІ ВСІМ») припинити нарахування підвищених відсотків за кредитним договором № 1894927 від 22.05.2021 року та вимагати у неї сплати боргу у більшому розмірі, ніж сума кредиту; зобов`язати ТОВ «ФК «ВЕРОНА» (ТМ «ГРОШІ ВСІМ» погодити з нею, [PERSON] , дату та час оформлення повернення боргу частинами. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 26.11.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою від 26.11.2021 року витребувано у відповідача належним чином посвідчену копію кредитного договору № 1894927 від 22.05.2021 року. 19.01.2022 року відповідачем отримано вищевказані ухвали та позовну заяву з додатками. Також 10.02.2022 представник відповідача адвокат Тихонов О.А. ознайомився з матеріалами справи, проте витребувані судом докази надано не було, як і не надано відзив на позов. 03.06.2022 року на електронну адресу відповідача направлено повторно ухвалу про витребування доказів від 26.11.2021 року. Також судом неодноразово направлялися на адресу відповідача запити та ухвала про витребування доказів. Ухвалою від 22.04.2024 року до відповідача судом застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу, разом з тим від відповідача повертаються конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою - [ADDRESS] ) Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як убачається з матеріалів справи позивач не оспорює укладення з відповідачем 22.05.2021 року договір про надання коштів у позику № 1894927, разом з тим, договір який є предметом спору не надано суду сторонами, що позбавляє суд визначитися чи відповідає він вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, які кореспондуються з вимогами ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставиним, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати , що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за спірним кредитним договором, який навіть суду не надано, встановивши суму для повернення боргу у розмірі наданої суми кредиту з наданими відсотками за користування кредитом, зобов`язання припинити нарахування підвищених відсотків та зобов`язати вчинити погоджувальні дії за договором, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу відсотків є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Суд вважає, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, а тому в задоволенні позову слід відмовити. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст.5, 12, 13, 81, 141, 178 ч.8, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed