Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

22.09.2023 представник позивача, адвокат Коломоєць Ірина Василівна, звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, що зареєстрований судом 03.10.2023, мотивуючи тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . З часу розірвання фактичних шлюбних відносин, відповідачка почала створювати перешкоди у спілкуванні батька із дітьми та наразі можливості спілкування немає взагалі. Відповідачка ігнорує бажання батька спілкуватися з дітьми, додзвонитись до них він не має змоги, місцезнаходження дітей йому також не відомо, відомостей про їх стан та умови - відсутні. З даного приводу, позивач звертався до органу опіки за місцем проживання дітей, однак позитивного результату немає. За весь час створюваних перешкод, позивач намагався уникнути судового вирішення спору, сподівався на налагодження стосунків та безперешкодне спілкування з дітьми, однак все було марним, відповідачка так і продовжує протиправну поведінку. В Хортицькому районному суді м. Запоріжжя розглядається позов між тими ж сторонами щодо встановлення місця проживання дітей з матір`ю, справа № 337/2537/23. В межах даної справи надано висновок щодо вирішення спору про визначення місця проживання дітей, в якому містяться відомості про фактичне місце проживання дітей та перешкоди у спілкуванні з батьком. Між дітьми та позивачем, встановилися родинні і довірчі відносини, наявна емоційна прихильність дітей до батька. Спілкування дітей з батьком відповідає їх найкращим інтересам, а батько підтверджує своє бажання брати в житті дітей найактивнішу участь. Із врахуванням складних відносин між сторонами, сварками та конфліктами, які виникають при їх одночасному перебуванні, спілкування із дітьми в присутності матері не буде сприяти спілкуванню дітей із батьком. Діти самостійно можуть спілкуватися з батьком без матері, адже можуть самостійно їсти, ходити до туалету, спати, одягатися та взуватися, тому присутність матері не є необхідною. При встановленні спілкування дітей з батьком в присутності матері, діти не зможуть сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бере участь в її житті і вихованні нарівні з матір`ю. Тому, просила усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які створює [PERSON] , встановивши такий порядок спілкування та спільного проведення часу: 1) з понеділка по п`ятницю з 18.00 до 19.30 за Київським часом, спілкування з дітьми в режимі відео зв`язку через мережу Інтернет (Telegram. Viber. WhatsApp та інші застосунки) без присутності матері; 2) щотижня, з суботи з 09.00 год. до 09.00 год. неділі, без присутності матері з правом відвідування дітьми: [PERSON] та [PERSON] культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків; відвідуванням місця проживання батька - [PERSON] , з можливістю залишатися з ночівлею без супроводу матері; 3) спільний відпочинок з дітьми: [PERSON] та [PERSON] - один місяць влітку з метою їх оздоровлення, один тиждень під час зимових канікул, за попереднього повідомлення матері дітей, без присутності матері; 4) в дні народження дітей [PERSON] та [PERSON] , з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері з правом відвідування дітьми культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків з урахуванням режиму дня навчального закладу який відвідує кожна дитина; 5) зобов`язати [PERSON] не обмежувати спілкування [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] , засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram, Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp); 6) зобов`язати [PERSON] погоджувати та письмово попереджати за десять календарних днів - [PERSON] про зміну місця фактичного проживання, місця реєстрації, місця навчання дітей: [PERSON] та [PERSON] ; 7) зобов`язати [PERSON] погоджувати та письмово попереджати за десять календарних днів - [PERSON] про намір перетину кордону дітьми: [PERSON] та [PERSON] та стягнути судові витрати з відповідача. 31.10.2023 судом отримано відповідь на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідачки, згідно із ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 01.11.2023 судом отримано відповідь на запит з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, в якій зазначено, що відповідачка - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо-переміщена особа. 03.11.2023 судом постановлено ухвалу, про залишення позову без руху та встановлення строку для усунення недоліків позову. 21.11.2023 судом постановлено ухвалу, про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання. 25.12.2023 відповідачка - [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 19.12.2022 рішенням Комунарського райсуду м. Запоріжжя по справі №191/2277/22 був між ними розірваний. Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із нею. Твердження позивача щодо створення йому перешкод у спілкуванні із дітьми не відповідають дійсності, так як вона жодним чином їх не здійснювала, натомість сам позивач уникає спілкування із дочками, він не телефонує, не цікавиться їхнім життям, не цікавиться успіхами дітей у навчанні, не цікавиться на які гуртки ходять діти, жодного разу не відвідував школу, в якій навчаються дівчатка, та не спілкувався з їхніми вчителями. Наразі вона проживає разом із доньками у місті Біла Церква. Після початку повномасштабної агресії РФ, після окупації Мелітопольського району, де вони раніше проживали сім`єю, вони вимушені були переїхати до безпечнішого місця для проживання. Позивачу завжди було відомо точне місце їх знаходження. Діти навчаються в школі, пройшли повне медичне обстеження перед зарахуванням у школу, відвідують позашкільні гуртки, дитячого психолога, так як війна все ж таки вплинула на їх психологічний стан. Діти перебувають у якнайкращих умовах, забезпечені усім необхідним для комфортного та щасливого дитинства. [PERSON] зарахована наразі до Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №7 імені генерала-полковника Геннадія Воробйова , відвідує 3-Б клас. [PERSON] наразі зарахована до Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №7 імені генерала-полковника Геннадія Воробйова та відвідує вже 1-ий клас. Обидві дівчинки зараз ходять займатися на додаткові гуртки з гімнастики та танців. В літній період дівчатка також ходили на різні гуртки, а молодша ходила додатково на підготовчі заняття до школи. Також, діти час від часу відвідують дитячого психолога у центрі реабілітації м. Біла Церква, оскільки згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 561 від 11.07.23 неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, які постраждали внаслідок військових дій та озброєних конфліктів. Діти зазнали психологічне -насильство. Діти пройшли курс реабілітації у дитячого психолога. Тобто, психологічним, фізичним, ментальним здоров`ям дітей займається тільки вона, а батька не цікавлять ніякі деталі щодо цього. В будні дні, діти з матір`ю, інколи без сторонньої допомоги, роблять домашнє завдання в період з 18.00 до 20.00 за Київським часом. Після уроків і до 18:00 вони відвідують гуртки які їх цікавлять ( наразі це танці, гімнастика). Далі, після 21:00 - 22:00 в них вільний час і зазвичай в цей період вони готуються до сну або займаються своїми справами, граються у різні ігри разом чи просто спілкуються сім`єю. Наразі діти не мають відповідних гаджетів для спілкування і не просять їх купити, бо вони ще малі і їм не цікаво проводити час в телефонах, а вона привчає їх до різних активностей, а не до телефону чи телевізору. Тому наразі спілкування можливе через телефон матері, так як тільки у неї є гаджет. Вона, як мати дітей не проти спілкування дітей з батьком по неділям, так як в неділю діти мають повністю вільний день, але при бажанні дітей, тому що діти взагалі неохоче говорять про батька і від спілкуванні з ним по телефону відмовляються. Вони розуміють, що батько покинув їх і має іншу сім`ю і цей фактор впливає на відношення дівчаток до батька. Тому просить спілкування залишити тільки в присутності матері, оскільки вона хвилююсь за їхній психологічний стан та вона хоче бути впевненою, що дівчата хочуть і проявляють бажання говорити із батьком. Враховуючи їх на даний час місце проживання графік батька щодо спілкування за його місцем проживання не є можливим через відстань між дітьми та позивачем. Постійні переїзди, проведення кожних вихідних дітей у дорозі суперечить їх інтересам і порушує їх право на повноцінний відпочинок, більше того проведення часу дітей за місцем проживання батька може загрожувати їхньому здоров`ю, так як батько наразі проживає у місті Запоріжжя, яке постійно перебуває під обстрілами. Окрім цього, дівчата бояться батька, оскільки в період шлюбу позивач часто приходив додому в нетверезому стані, діти бачили насильство у сім`ї, а саме, як батько міг підняти руку на матір. Тому наразі зустрічі без присутності матері неможливі, оскільки це безпека дітей та їхнього як психологічного, так і фізичного здоров`я, коли вона поряд діти розуміють, що їх ніхто не скривдить. Окрім того, у святкові дні, дівчатка хочуть бачити сім`ю разом, а не кожного окремо. Також просить приїжджати позивача до дітей без його нової сім`ї, так як для дітей важко як морально так і психологічно розуміти, що їхній батько пішов із сім`ї заради іншої дитини та жінки. Діти часто плачуть через це і не хочуть бачити батька з новою сім`єю. Тому вона не погоджуюся з вимогами позивача та вважаю їх не справедливим та такими, що суперечить інтересам та безпеці дітей. Також, відповідач ухиляється від сплати аліментів на дітей, що були призначені Калинівським райсудом Вінницької області у справі №132/979/22, та станом на 01.10.2023 борг по аліментам складає 88545,10 грн. Відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дітей, не купляє предметів одягу, продуктів, іграшок та шкільної канцелярії, не оплачує додаткові заняття донькам. Тому, просила у позовних вимогах відмовити в повному обсязі. 12.12.2023 судом постановлено ухвалу, про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача - адвоката Коломоєць Ірини Василівни. 01.04.2023 судом постановлено ухвалу, про забезпечення участі у судовому засіданні учасників справ: представника позивача - адвоката Коломоєць Ірину Василівну та позивача - [PERSON] , в режимі відеоконференції з Хортицькому районним судом м. Запоріжжя. 16.02.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви з процесуальних питань до суду не подав. Представник позивача, адвокат Коломоєць Ірина Василівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, повідомила, що позивач виїхав за кордон, тому не має можливості приймати участь у судовому засіданні та пояснила, що сторони у справі перебували у шлюбі та мають двох дітей, які проживають із відповідачкою. Позивач у 2022 році був мобілізований до лав ЗСУ, а у квітні 2023 року демобілізувався і проживав у м. Запоріжжя разом з другою дружиною та новонародженою дитиною. Після того, як відповідачка виїхала з м. Запоріжжя через окупацію території РФ, позивач не мав можливості спілкуватися із дітьми, адже відповідачка переїздила з області до області. З квітня 2023 року стосунки між сторонами не покращилися. Заявлені позивачем вимоги вказані з урахуванням віддаленого проживання батька від дітей, а без присутності матері тому, що між ними напружені стосунки. Перебування дітей із батьком за місцем його проживання буде позитивно на них впливати, адже вони будуть спілкуватися з третьою дитиною позивача. Щодо боргу, то позивачу було відомо про його існування у серпні 2023 року, однак він не мав можливості з`явитися до відділу ДВС, адже перебував у лавах ЗСУ і наразі подав заяву про відстрочку /розстрочку сплати боргу. Позивач з жовтня 2023 року перебуває на обліку центру зайнятості населення, який має відраховувати аліменти на дітей. Станом на 08.07.2024 борг по аліментах позивачем сплачений. Відповідачка - [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, підтримала викладені у відзиві обставини та пояснила, що м. Запоріжжя знаходиться близько до лінії проведення воєнних дій, постійні тривоги, діти без неї не зможуть поїхати до батька. Спільний відпочинок дітей із батьком можливий лише після закінчення війни. Вона згодна щоб позивач спілкувався із дітьми за їх місцем проживання, адже вона ніколи не обмежувала його у цьому. Також, вона не заперечує проти спілкування батька із дітьми по телефону, однак у дівчаток немає окремих гаджетів, батько їх цим не забезпечував та не сплачував аліменти, крім того, таке спілкування можливе за їх бажанням. Вона згодна повідомляти позивача про зміну місця їх фактичного проживання, місця реєстрації та місця навчання дітей. Вона ніколи не перешкоджала батьку спілкуватися із дітьми він сам не виявляв такого бажання і півроку взагалі з ними не спілкувався. Про переїзд з м. Запоріжжя позивача не попередила, оскільки не знала де він знаходиться, лише під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дітей дізналася його місцезнаходження. З м. Запоріжжя вона із дітьми виїхала у Вінницьку область до родичів, а потім до м. Біла Церква. Позивачу було відомо місце проживання дітей у Вінницькій області, адже вони спілкувалися у телефонному режимі, а через два тижні зв`язок перервався та з 01.04.2022 вони не спілкувалися. Потім позивач приїздив у Вінницьку область, однак вона із дітьми вже переїхала до м. Біла Церква. У квітні 2023 року позивач хотів забрати у неї дітей, тому вона подала позов про визначення місця проживання дітей із нею. Вона не змінювала номер телефону, який відомий позивачу, однак він останній раз писав їй у 2023 році, коли діти хворіли, і просив передати їм від нього вітання. Дітям відомо, що у їх батька народилася ще одна дитина, вона не заперечує спілкуванню усіх дітей позивача, однак заперечує, що її діти спілкувалися із другою дружиною позивача, адже через неї вона з ним розлучилася. Позивач знайомив дітей із своєю новою дружиною, ще до війни, але діти хотіли щоб їх батьки об`єдналися знову, тому повідомили, що не бажають спілкуватися із новою дружиною батька. Позивач у квітні 2024 року сплатив борг по аліментах, однак знову перестав їх сплачувати. Представник відповідачки, адвокат Сокол Іванна Анатоліївна, у судовому засіданні позов визнала частково мотивуючи тим, що батько має право спілкуватися із дітьми і відповідачка цьому не заперечує, однак необхідно враховувати інтереси дітей, військовий стан в країні, необхідно щоб батько попереджав матір про свій приїзд та вказати за якою адресою чи номером телефону його попереджати про зміну місця фактичного проживання, місця реєстрації та місця навчання дітей, адже відзив повернувся без вручення адресату. Враховуючи болісне сприйняття дітьми одруження батька вдруге, було б не доречно дозволяти побачення за місцем його проживання. Третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та висновок щодо спору. Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та висновок щодо спору. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 27 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року, у справі № 191/2277/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких, відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року, у справі № 337/2537/23, що набрало законної сили 09.11.2023, було визначено із матір`ю - [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4-6, 9-10), інформацією з ЄДРСР та визнається сторонами. Також, встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає, як внутрішньо переміщена особа, разом зі своєю дружиною - [PERSON] та малолітньою дочкою - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , адже є можливість виділи окрему кімнату, яка оснащена місцями для сну та відпочинку, в наявності письмовий стіл та комп`ютер для онлайн - занять, шафа для зберігання особистих речей, постільна білизна та засоби гігієни, батьківський потенціал позивача на достатньому рівні. Позивач наразі не працює, але перебуває на обліку в Запорізькому обласному центрі зайнятості, 19 листопада 2021 року був прийнятий на військову службу до лав ЗСУ за контрактом, з 27.02.2022 по 21.03.2022 приймав участь у бойових діях, заходах оборони України, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ проти України та 24.04.2023 на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] був звільнений зі служби через сімейні обставини, що підтверджено матеріалами справи (а.с.4,11,128-133). Відповідачка - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 13 березня 2023 року зареєстрована разом із дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для повноцінного розвитку та життєдіяльності дітей, батьківський потенціал відповідачки на достатньому рівні. Відповідно до судового наказу Калинівського районного суду від 22 листопада 2022 року, у справі № 132/979/22 (а.с.94) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. З матеріалів справи (а.с.96-100) вбачається, що [PERSON] уклала декларацію з лікарем КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» [PERSON] щодо медичного обслуговування та лікування дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; малолітні діти навчаються у Білоцерківській гімназії - початковій загальноосвітній школі І-ІІІ ступеню №7 імені генерала-полковника Геннадія Воробйова Білоцерківської міської ради Київської області. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Згідно з ч.1 ч.2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач в обґрунтування обставин щодо вчинення йому перешкод відповідачкою у спілкуванні, вихованні дітей та у побаченнях із ними, жодних належних, допустимих та достатніх доказів до суду не надав, разом з тим, судом встановлено, що між батьками малолітніх дітей відсутнє взаєморозуміння, вони не можуть дійти спільної згоди щодо порядку участі батька у спілкуванні, вихованні та побаченнях із доньками, тому суд дійшов висновку, що вимоги в даній частині не підлягають до задоволення, однак є необхідність встановлення судом способів участі [PERSON] у спілкуванні із дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1, ч. 3 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку та стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали позивачу приймати участь у спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в тому числі за місцем проживання батька, адже відповідачка не надала до суду доказів в підтвердження заперечень проти позову та не надала до суду доказів щодо відвідування дітьми гуртків та додаткових занять. Разом з тим, судом приймається до уваги, що Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено Указами Президента України, зокрема і на час розгляду справи. Тому, вказана обставина є підставою для встановлення певних обмежень у визначенні порядку участі батька у побаченнях із дітьми, з урахуванням їх інтересів, а також, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дітей до кожного з них, віку дітей та стану її здоров`я. Крім того, при визначенні способів участі [PERSON] у спілкуванні із дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом надання йому систематичних побачень та часу спілкування судом враховується, що він тривалий час не бачився і не спілкувався із дітьми, втратив певний батьківський зв`язок із ними, тому дітям необхідний достатній час для налагоджування відносин із батьком в присутності матері, для забезпечення спокійної, безпечної для них атмосфери. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 30 січня 2024 року за № 68 (а.с.126-127), орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей, встановлення судом такого порядку участі батька [PERSON] у спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та їх вихованні: щонеділі з 18.00 години до 19.00 години в режимі відеоконференції. Згідно висновку районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради від 30 січня 2024 року за № 21.01/03-23/67 ( а.с.128-129), орган опіки та піклування вважає можливим визначення [PERSON] наступних способів участі у спілкуванні та вихованні дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] : з понеділка по п`ятницю з 18.00 до 19.30 спілкування з дітьми в режимі відеозв`язку через мережу інтернет (Telegram, Viberта інші різні застосунки) без присутності матері, за згодою дітей; 1 раз на місяць, з суботи 9.00 години до 9.00 години неділі за місцем проживання дітей з правом відвідування з дітьми: розважальних закладів, дитячих майданчиків, парків, кінотеатрів без присутності матері, але за попереднього її повідомлення; спільний відпочинок з дітьми, [PERSON] , 2015 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н. - один місяць влітку з метою їх оздоровлення, один тиждень під час зимових канікул за згодою самих дітей та за попереднього повідомлення матері дітей; в дні народження дітей [PERSON] , 2015 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н., з правом відвідування з дітьми: розважальних закладів, дитячих майданчиків, парків, кінотеатрів, в присутності матері та за спільною домовленістю про часи відвідування; інші дні та часи за домовленістю між матір`ю дітей та батьком. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, діючи максимально та виключно в інтересах дітей,

Outcome: partial