Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Посилається на те, що рішенням Карлівського районного суду від 22.11.2021 було розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Після вторгнення росії на територію України, відповідачка виїхала до республіки Польщі. Діти залишилися проживати з батьком. У розмові відповідачка повідомила позивачу, що не має наміру повертатися до України. Дочці [PERSON] більше 14 років, тому вона може самостійно визначати місце свого проживання. який після розлучення сторін залишився проживати з позивачем. Позивач в судове засідання не з`явився, мається заява його представника про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про визнання позовних вимог, зазначила, що не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком, оскільки вона проживає за кордоном. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника та доручення до матеріалів справи документів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Карлівського районного суду від 22.11.2021 було розірвано шлюб між сторонами (а.с.16). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.13) та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). До матеріалів справи додано Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.03.2023 (а.с.15), відповідно до якого, станом на вказану дату, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Будинок належить [PERSON] . Діти мають окремі кімнати, забезпечені всім необхідним. Дочка навчається у Гадячському фаховому коледжі культури і мистецтв, син, на дату складання акту був учнем 7 класу. Сім`я проживає за рахунок заробітної плати батька та стипендії дочки. Згідно довідки від 02.03.2023 [PERSON] навчається у 7 класі Нижньоланнівської гімназії. Регулярно відвідує заняття, завжди охайний, доглянутий, має все необхідне шкільне приладдя. З педагогами спілкується батько хлопця. У 2022-2023 навчальному році, мати [PERSON] контакту з навчальним закладом не підтримувала, із вчителями не спілкувалася (а.с.14). Пізніше родина змінила місце проживання та почала проживати в [ADDRESS]. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Частиною 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з чинним законодавством України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла 10 років - за спільною згодою батьків та самої дитини. Дитина, яка досягла 14 років, у разі окремого проживання батьків, сама обирає з ким із батьків вона буде проживати. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (Постанова ВС від 26 січня 2023 у справі №164/812/21). Згідно висновку органу опіки та піклування ВК Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області щодо недоцільності проживання [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.56-60), [PERSON] проживає з сином [PERSON] по [ADDRESS] . Житло орендоване. [PERSON] працює художнім керівником в Комунальному закладі «Центр культури, дозвілля та спорту» Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Позитивно характеризується за місцем роботи. [PERSON] навчається у Тарасівському ліцеї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області з 26.02.2024. У ході бесіди з дитиною, встановлено, що [PERSON] підтримує хороші стосунки з матір`ю, 2-3 рази на тиждень спілкується з нею у телефонному режимі. Мати цікавиться життям та навчанням сина. [PERSON] за допомогою за стосунку «VIBER» повідомила службу, що проживає у м.Познань Республіки Польща, повертатися до України не планує, її влаштовує, що син [PERSON] проживає з батьком, забрати до себе вона не має можливості, оскільки весь час працює і не має часу для догляду за сином. У бесіді з практичним психологом, [PERSON] впевнено висловив бажання, на даний час залишитися проживати з батьком. Варіант виїзду на проживання до матері не розглядає. У висновку зазначено, що враховуючи, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком і мати не заперечує проти цього, не створює перешкод у проживанні дитини з батьком, спір між батьками з цього приводу відсутній, а тому вважають за доцільне відмовити [PERSON] у визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з ним. Право батьків на вибір місця проживання дитини має сприяти забезпеченню належного виконання батьками своїх обов`язків та безперешкодному здійсненню прав щодо виховання дитини. Визначаючи місце проживання дитини, батьки здійснюють своє право на особисте виховання дитини, оскільки дитина, як правило, проживає з батьками чи одним з них. У тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, і кожен з них має брати участь у визначенні місця проживання дитини на засадах рівності. При цьому не мають значення причини роздільного проживання батьків (відсутність або розірвання шлюбу між ними, тимчасове роздільне проживання з поважних причин). Ніхто з них не може бути усунений від вирішення цього питання. Визначення місця проживання дитини має значний вплив на її добробут, розвиток та загальний стан її життя. Для дитини важливо мати стабільне та підтримуюче середовище. Визначення місця проживання може забезпечити їй постійність догляду та умови, що сприяють розвитку та благополуччю. Визначення місця проживання може вплинути на стосунки дитини з обома батьками. Воно може визначити, наскільки часто вона буде зустрічатися з кожним з батьків та як будуть встановлені їхні зв`язки. Місце проживання може визначити доступ дитини до шкіл, дитячих садків, медичних закладів та інших важливих установ, що впливає на її освіту та здоров`я. Середовище, в якому проживає дитина, може впливати на її соціальну адаптацію та взаємодію з оточуючими. Визначення стабільного місця проживання може забезпечити їй певну стабільність та впевненість у її оточенні. Отже, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування і вважає, що, з метою забезпечення стабільності та прогнозованості для дитини, враховуючи думку [PERSON], яку він висловив в ході бесіди з практичним психологом, з урахуванням найкращих інтересів дитини, а також беручи до уваги те, що хлопець вже тривалий час проживає з батьком, який про нього піклується належним чином, і мати не заперечує проти вказаної обставини, оскільки перебуває за кордоном і найближчим часом не має наміру повертатися до України, слід визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . З урахуванням зазначеного, суд приймає визнання позову відповідачкою та задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачем сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 1211 грн. 20 коп. Оскільки, позов відповідачем визнано до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605 гривень 60 копійок, а з відповідача стягнути 605 гривень 50 копійок на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.141, 157, 160 СК України, ст.29 ЦК України,

Outcome: approved