Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 26 вересня 2023 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району, та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також просила стягнути витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовує свої вимоги тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з вересня 2010 року, який був розірваний Комінтернівським районним судом Одеської області 11 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] життям дітей не цікавиться, не надає батьківської уваги та любові, не спілкується з дітьми, не приймає ніякої участі в житті дітей, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позивач і вимушена звернутися до суду даним позовом. Позивач у судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала, зазначила. Що батько дітей взагалі не цікавиться життям дітей, не телефонує, не приймає участі в їх вихованні і взагалі у неї є новий чоловік, який виховує дітей, та якого діти називають батьком Відповідач у судовому засіданні проти заявлених вимог категорично заперечував, зазначив, що хотів і хоче спілкуватися з синами та телефонував їм багато разів, проте позивач налаштовує дітей проти нього та не дає телефон для спілкування, а щоб приїхати вони живуть в іншому місті. Крім того, він офіційно працює та сплачує аліменти вчасно, від дітей не відмовляється. Представник Органу опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без участі представника та просили врахувати висновок наданий до суду раніше. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-Х11 від 27.02.1991, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, що їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний розумовий та духовний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2010, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року (справа № 504/1443/16-ц). Від даного шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 27.04.2016, актовий запис № 12), та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 27.04.2016, актовий запис № 130). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 07.09.2023 за № 22031/21.21-32, у [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на утримання двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , станом на 01.09.2023 відсутня. Відповідно до довідки Трояндівського старостинського округу Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області за № 316 від 28.08.2023, [PERSON] склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю однією сім`єю та знаходяться на її вихованні. Відповідно до довідок Трояндівського закладу загальної середньої освіти Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області за № № 85, 86 [PERSON] , [INFO] , навчається у 7 класі, а [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку Органу опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району, відповідача [PERSON] , [INFO] , недоцільно позбавляти батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтований тим, що під час бесіди з [PERSON] було з`ясовано, що він проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до синів, зазначив, що телефонував та спілкувався с старшим сином [PERSON] , але на наступний день у сина змінився настрій, після чого він запитував коли батько відмовиться від них, на що він вважає, що це його колишня дружина налаштовує дітей проти нього. [PERSON] повідомив, що неодноразово приїжджав у відрядження до міста Одеса та просив [PERSON] привезти дітей, щоб він побачився з ними. Позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому встановлено, що [PERSON] бере участь у вихованні та утриманні своїх дітей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні розповів, що він наразі є чоловіком позивача, проживають разом з дітьми, мають спільну дитину, позбавлення батьківських прав необхідно, так як не мають можливості прописати дітей за адресою по якій вони прописані з дружиною та сумісною дитиною, діти хочуть бути на його прізвищі, вважають його батьком. На початку вторгнення рф на територію України для безпеки дітей, хотіли виїхати з країни, проте батько дітей згоди не надав. Малолітня дитина - [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] не телефонує йому, не приїжджає та його життям не цікавиться. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно двох синів є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , його слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed