Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 33 204,83 грн., в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2105260 від 19.10.2021 року - в розмірі 13902,23 грн. та за договором позики №3366143 від 21.10.2021 року - в розмірі 19302,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 2105260 від 19.10.2021 року, укладеного з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності та платності. Згодом, 29.11.2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №29/11-1 від 29.11.2021 р., відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» передало (відступило) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. В подальшому, 10.01.2023 р. відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у тому числі за вищевказаним кредитним договором № 2105260 від 19.10.2021 р. щодо [PERSON] . Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, ТОВ «Вердикт Капітал» було нараховано відповідачу інфляційні втрати та три відсотки річних. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» посилається на те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором та не погасив заборгованість. Враховуючи укладені договори факторингу, позивач зазначає, що ним було набуто право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 13 902,23 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 554,50 грн. заборгованість за відсоткам (на дату відступлення права вимоги), 1050 грн. заборгованість з комісії, 50,05 грн. 3 % річних, 247,68 грн. інфляційні втрати. Також, позивач зазначає, що відповідно до ще одного договору позики № 3366143 від 21.10.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ «МАНІФОЮ», відповідач отримав позику на умовах строковості, зворотності та платності. Згодом, 09.02.2022 р. між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 р., відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] за вищевказаним договором позики №3366143 від 21.10.2021 р. В подальшому, 10.01.2023 р. відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до боржників на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у тому числі за вищевказаним договором позики №3366143 від 21.10.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позичач посилається на те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики та не погасив заборгованість. Враховуючи укладені договори факторингу, позивач зазначає, що ним було набуто право грошової вимоги до відповідача за договором позики в сумі 19302,60 грн., з яких: 1500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17802,60 грн. заборгованість за відсотками (на дату відступлення права вимоги). Вказує, що первісні кредитори зобов`язання за вищевказаними договорами виконали у повному обсязі та надали відповідачу кредитні/позичкові кошти у розмірах, передбачених умовами договорів. Проте, в порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 33 204,83 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. Ухвалою суду від 20.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області від 13.05.2024 р. зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 19.10.2021р. між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 2105260 в письмовій формі, згідно якого відповідачу в готівковій формі надано кредит у розмірі 7 000 грн., строком на 15 календарних днів (з 19.10.2021 р. по 03.11.2021 р.) та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % за кожний день строку кредитування з 1-го по 15-й день (пункти 1.1-1.5 кредитного договору). Відповідно до п.1.6 кредитного договору у випадку неповернення позичальником кредиту, а також не сплати позичальником процентів у повному обсязі (плати за користування грошовими коштами та процентів за підвищений ступінь ризику) у строк, встановлений п.1.4 даного договору, в тому числі після визначеного у п.1.7 цього договору подовження строку надання та повернення кредиту, позичальник підтверджує намір та надає згоду на продовження строку користування кредитними коштами на 13 днів (автоматичне продовження). Після такого автоматичного продовження строку користування кредитним коштами, позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) у розмірі 4,95 % за кожний день строку користування кредитом. Кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом видачі готівки з каси кредитодавця або шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника після підписання сторонами договору (п.2.1 кредитного договору). Та згідно п.2.3 кредитного договору [PERSON] для перерахування кредиту не вказував реквізити своєї банківської картки. Згідно заявки на отримання кредиту на умовах пропозиції (оферти) на укладення кредитного договору №2105260 від 19.10.2021 р., вбачається, що дана заявка була акцептована відповідачем 19.10.2021р., шляхом її підписання. Приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору вцілому та підтвердив, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, про що свідчить підпис відповідача в паспорті споживчого кредиту та графіку платежів до кредитного договору. Окрім того, 21.10.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №3366143 в електронній формі, згідно якого відповідач для власних потреб отримав позику в безготівковій формі за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної позичальником, на умовах строковості, зворотності та платності у розмірі 1500 грн., строком на 16 календарних днів - з 21.10.2021 року до 06.11.2021 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,7525 % від суми позики за кожний день користування позикою (акційна процентна ставка, яка нараховується в межах повного строку позики; 2) 1,99 % від суми позики (базова процента ставка, яка нараховується за кожний день користування позикою, в межах повного строку позики) (пункти 2.4.2, 2.4.3 договору дозики). Згідно п.2.4.5 позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Згідно п.2.5 договору розмір процентів на прострочену позику фіксований та становить 1.01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Сторони домовились, що у відносинах між позичальником і кредитодавцем у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором з боку позичальника. Усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором мають таку ж юридичну силу як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжує права і обов`язки для сторін (п.8.1 договору позики). Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами таких договорів. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договорів між сторонами. Судом встановлено, що вищевказаний договір позики підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем в порядку передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень договору позики, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З доводів позивача встановлено, що первісні кредитори (ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «МАНІФОЮ») виконали свої зобов`язання та надали відповідачу кредитні/позичкові кошти у розмірі, вказаному у відповідних договорах, шляхом видачі кредитних коштів в готівковій формі та перерахування коштів на платіжну банківську картку відповідача, та вказана обставина відповідачем не спростована та не заперечується (а.с.18 на звороті, 19). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаних правочинів з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», та отримання відповідачем позики у ТОВ «МАНІФОЮ». Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 29.11.2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 29/11-1 від 29.11.2021 року, згідно якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» зобов`язувалось відступити на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором №2105260 від 19.10.2021 р. щодо [PERSON] (а.с.27-30) В подальшому,\~відповідно до\~договору відступлення\~права вимоги\~№10-01/23\~від 10.01.2023р.\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» у\~свою чергу\~відступило на\~користь позивача\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» право\~вимоги \~щодо погашення\~(стягнення)\~заборгованостей з\~боржників,\~які виникли\~на підставі\~кредитних договорів,\~в тому\~числі за\~кредитним договором\~№2105260\~від 19.10.2021\~р.,\~який укладений\~з [PERSON] ,що підтверджується договором про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/23 від 10.01.2023 р., актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором від 10.01.2023 року та Реєстром боржників до вищевказаного договору про відступлення прав вимог від 10.01.2023 р. (а.с.39-41). Так,\~згідно акту\~прийому-передачі\~реєстру боржників\~від 10.01.2023\~р.,\~Реєстру боржників\~до вищевказаного\~договору про\~відступлення прав\~вимог (том\~№3)\~від 10.01.2023\~р.\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~на користь\~позивача право\~грошової вимоги\~щодо погашення\~(стягнення)\~заборгованостей з\~боржників,\~які виникли\~на підставі\~кредитних договорів,\~згідно реєстру\~боржників від\~10.01.2023\~року,\~в тому\~числі відносно\~відповідача [PERSON] \~в розмірі\~13\~902,23\~грн.,\~в тому\~числі :\~7000\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~5554,50\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~відсотками,1050 грн. заборгованість з комісії, 297,73 грн. 3 % річних та інфляційні втрати за порушення зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України (а.с.41 на звороті, 42 на звороті). Окрім того, з досліджених судом доказів встановлено, що 09.02.2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 р., згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договорів позики, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно відповідача [PERSON] за договором позики №3366143 від 21.10.2021, що підтверджується договором факторингу №09/02-2022 від 09.02.2022 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 09.02.2022 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу (а.с.31 на звороті - 36). В подальшому,\~відповідно до\~договору відступлення\~(купівлю-продаж)\~права вимоги\~№10-01/2023\~від 10.01.2023\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» у\~свою чергу\~відступило на\~користь позивача\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» право\~вимоги \~щодо погашення\~(стягнення)\~заборгованостей з\~боржників,\~які виникли\~на підставі\~договорів позики,\~згідно реєстру\~боржників,\~в тому\~числі відносно\~відповідача [PERSON] \~за договором\~позики №3366143\~від 21.10.2021р.,що підтверджується договором про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р., актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог від 10.01.2023 р., додатковою угодою №1 від 29.12.2023, та витягом зі зміненого реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 10.01.2023 р. (а.с.44-50). Так, згідно зміненого реєстру боржників від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договорів позики, згідно реєстру боржників від 10.01.2023 року, в тому числі відносно відповідача [PERSON] в розмірі 19302,60 грн., в тому числі : 1500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 17802,60 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.51). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит та позику. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного договору позики та кредитного договору взяв на себе зобов`язання погашати позику/кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується розрахунками заборгованості за вищевказаними договорами, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення позики та кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2105260 від 19.10.2021 року заборгованість відповідача за основною сумою боргу становить 7000 грн., за договором позики №3366143 від 21.10.2021 року заборгованість відповідача за основною сумою боргу становить 1500 грн. Відповідач не\~надав суду\~доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~за відсутності\~заперечень щодо\~такого розрахунку\~від відповідача,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних (позичкових) коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту та основної суми позики у вищевказаному розмірі. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Таким чином, договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними/позичковими коштами. При укладенні кредитного договору №2105260 від 19.10.2021 року сторони договору дійшли спільної згоди та встановили, що кредит надається строком на 15 календарних днів та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % за кожний день строку кредитування з 1-го по 15- й день (п. 1.3 кредитного договору). Відповідно до п.1.6 кредитного договору у випадку неповернення позичальником кредиту, а також не сплати позичальником процентів у повному обсязі (плати за користування грошовими коштами та процентів за підвищений ступінь ризику) у строк, встановлений п.1.4 даного договору, в тому числі після визначеного у п.1.7 цього договору подовження строку надання та повернення кредиту, позичальник підтверджує намір та надає згоду на продовження строку користування кредитними коштами на 13 днів (автоматичне продовження). Після такого автоматичного продовження строку користування кредитним коштами, позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) у розмірі 4,95 % за кожний день строку користування кредитом. Виходячи з встановлених умов кредитування за кредитним договором, суд вважає, що розрахунок відсотків за користування позичальником кредитними коштами є наступним: 7000 грн. х 1 % х 15 днів = 1050 грн. (сума заборгованості по сплаті процентів за перші 15 днів користування кредитом); 7000 грн. х 4,95 % х 13 днів = 4504,5 грн. (сума заборгованості по сплаті процентів за наступні 13 днів користування кредитом), а відтак зазначена сума заборгованості по сплаті процентів в розмірі 5 554,50 грн. (1050 грн. + 5\~554,50 грн.) також підлягає стягненню з відповідача. Одночасно з наведеним суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд виходить з наступного. У зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості за кредитним договором, позивачем у порядку ч.2 ст.625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 247,68 грн. та 3% річних у сумі 50,05 грн. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат, інфляційні втрати розраховувалися позивачем починаючи з грудня 2021 року по лютий 2022 року (до введення в Україні воєнного стану) та становлять 247,68 грн., виходячи з сукупного індексу інфляції 103,54%. Відповідач допустив невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а тому позовні вимоги в частині стягнення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. При цьому розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача становить 245 грн., виходячи з розрахунку сукупного індексу інфляції 103,50 % (7000 грн. х103,5 %/100% - 7000 грн. = 245 грн.). Водночас судом встановлено, що умови кредитного договору №2105260 від 19.10.2021 р. не містять домовленості сторін щодо розміру комісії та порядку її нарахування, а відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування заборгованості з комісії у сумі 1050 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування позичковими коштами згідно договору позики №3366143 від 21.10.2021 суд виходить з наступного. Судом встановлено, що при укладенні договору позики № 3366143 від 21.10.2021 року сторони договору досягнули спільної згоди та встановили, що відповідач отримав позику в безготівковій формі за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної позичальником, на умовах строковості, зворотності та платності у розмірі 1500 грн., строком на 16 календарних днів - з 21.10.2021 року по 06.11.2021 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,7525 % від суми позики за кожний день користування позикою (акційна процентна ставка, яка нараховується в межах повного строку позики); 2) 1,99 % від суми позики (базова процента ставка, яка нараховується за кожний день користування позикою, в межах повного строку позики) (п.2.4.2, 2.4.3 договору). Згідно п.2.4.5 позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Згідно п.2.5 договору розмір процентів на прострочену позику є фіксований та становить 1,01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Відповідно до п.3.1.1 договору позики проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до повного погашення заборгованості включно. Пунктами 3.2.1 договору визначено, що проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5 договору за кожен день прострочення. Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми, або іншого розміру процентів, який визначений сторонами з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами договору, виходячи з встановлених судом умов кредитування, суд дійшов висновку, що сума заборгованості по відсоткам, яка підлягає стягненню з відповідача згідно договору позики, в межах строку кредитування - 16 днів, складає 477,60 грн. (1500 грн. х 1,99 % х 16 днів = 477,60 грн.) Крім того, судом встановлено, що позивачу згідно умов договору факторингу було передано право на стягнення відсотків за прострочення виконання основного зобов`язання за договором позики за період з 06.11.2021 р. (дата повернення позики) по 10.01.2023 р. (дата відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»). Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, нараховані відсотки у порядку ст.625 ЦК України, як міра відповідальності за прострочення зобов`язання, у період дії в Україні воєнного стану, стягненню не підлягають. Відтак, суд вважає, що розрахунок відсотків за користування позичальником грошовими коштами за весь період користування позикою є наступним: 1500 грн. х 1,01 % х 110 днів (період прострочення виконання основного зобов`язання з 06.11.2021 р. по 23.02.2022 р. (дата введення воєнного стану)) = 1666,50 грн. Отже, до стягнення з відповідача підлягає 2144,10 грн. заборгованості по сплаті процентів. Відповідачем не\~надано належних\~та допустимих\~доказів,\~які б\~свідчили про\~сплату ним\~заборгованості у\~повному розмірі\~чи про\~причини несвоєчасного\~погашення заборгованості\~за кредитним\~договором у\~добровільному порядку. Відповідач власного контрозрахунку відповідного боргу до суду не надав, та наданий позивачем розрахунок не спростував. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Суд також звертає увагу на те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17). Як встановлено судом, укладені відповідачем вищевказані кредитний договір та договір позики відповідачем не оспорювались та не визнавалися судом недійсними. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних/позичкових коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісних кредиторів до позивача на підставі вищевказаних договорів факторингу. З врахуванням наведеного, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача : - за кредитним договором №2105260 від 19.10.2021 року становить 12 850 грн., в тому числі: 7000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5554,50 грн. сума заборгованості по відсоткам, 50,50 грн. 3% річних, 245 грн. інфляційні втрати; - за договором позики №3366143 від 21.10.2021 року становить 3 644,10 грн., в тому числі : 1500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, та 2144,10 грн. сума заборгованості по відсоткам. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1 504,12 грн. (16 494,10 х 3 028 грн. / 33 204,83 грн. = 1504,12 грн.) Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 9000 грн. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, заявку про надання юридичної допомоги №720 від 01.03.2024, витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024. Відповідачем будь-яких клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не направлялось. З наданих суду доказів вбачається, що 02.01.2023 року між позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс». було укладено договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року. Згідно п.4.1 вищевказаного договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Згідно заявки на надання юридичної допомоги №720 від 01.03.2024 клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 9000 грн.: 3000 грн. за надання усної консультації, 6000 грн. складання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] (а.с.67). Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, а також часткове задоволення позовних вимог, дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 4 470,64 грн. (16494,10 грн. х 9000 грн. / 33204,83 грн. = 4470,64 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial