Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив,\~що 16.10.2019\~року між\~ [PERSON] \~та АТ\~«РВС Банк»\~підписано заяву-договір\~№0042323\~про надання\~банківських послуг,\~за умовами\~якої відповідач\~отримала споживчий\~кредит у\~сумі 10256,41\~грн,\~на строк\~24\~місці,\~процентна ставка\~18,00\~%,\~тип ставки\~фіксована,\~разова комісія\~при видачі\~кредиту 2,5\~%\~від суми\~наданого кредиту,\~щомісячна комісія\~за супроводження\~3\~%\~від суми\~наданого кредиту.\~Грошові кошти\~в сумі\~10256,41\~грн.\~були зараховані\~АТ «РВС\~Банк» 16.10.2019\~року на\~картковий рахунок\~клієнта.\~Разом з\~тим,\~28.12.2021\~року між\~АТ «РВС\~БАНК» та\~ТОВ «ФК\~«ПАРІС» укладено\~Договір факторингу\~№28/12/2021-1,\~у відповідності\~до умов\~якого АТ\~«РВС БАНК»\~передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ПАРІС» за\~плату належні\~йому Права\~Вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ПАРІС»\~приймає належні\~АТ «РВС\~БАНК» Права\~Вимоги до\~Боржників,\~вказаних у\~Реєстрі боржників.\~Згідно з\~п.п\~1.1.п.1\~Договору факторингу,\~Фактор зобов`язується\~передати грошові\~кошти врозпорядження\~Клієнта (ціна\~продажу)\~за плату,\~а Клієнт\~відступити Факторові\~Право грошової\~Вимоги,\~строк виконання\~зобов`язань\~за якою\~настав або\~виникне в\~майбутньому до\~третіх осіб\~-\~Боржників,\~включаючи суму\~основного зобов`язання\~(кредиту),\~плату за\~кредитом,\~пеню за\~порушення грошових\~зобов`язань\~та інші\~платежі,\~право на\~одержання яких\~належить Клієнту.\~Станом на\~30.04.2024\~року за\~відповідачем виникла\~заборгованість за\~кредитним договором\~в загальній\~сумі 12662,19\~грн.,\~з яких:\~6447,43\~грн.\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~1599,41\~грн.\~-\~заборгованість за\~процентами;\~4615,35\~грн.\~-\~заборгованість за\~комісією;\~0,00\~грн.\~ заборгованість\~за штрафними\~санкціями (пеня);\~60,36\~грн.\~-\~3%\~річних за\~користування грошовими\~коштами за\~період з\~28.12.2021\~року по\~23.02.2022\~року;\~369,84\~грн.\~-\~інфляційні втрати\~за період\~з 28.12.2021\~року по\~23.02.2022\~року.На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати, сплачені при зверненні до суду у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві однією із вимог просив провести розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Паріс». Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталася, відзив на позов не подала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надала, також не подала відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, доводи сторони відповідача, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.10.2019 року між [PERSON] та АТ «РВС Банк» було підписано заяву-договір № 0042323 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб. Відповідно до умов договору, банк надав відповідачу кредит на суму 10256,41 грн., строком на 24 місяці. Процента ставка, фіксована - 18,00 % річних. Разова комісія при видачі кредиту складає 2,5 % від суми наданого кредиту. Щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3 % від суми наданого кредиту. Додатком №1, який є невід`ємною частиною заяви-договору № 0042323 вiд 16.10.2019 року визначаються такі деталі: складовi загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення кредиту та сплати відсотків(процентів)за його користування, суми комісійної винагороди та iншi платежі за договором. Наявність підпису відповідача у вказаних вище документах свідчить про її обізнаність з усіма умовами кредитування. Також, 16.10.2019 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування аналогічні умовам, визначеним у заяві-договорі №0042323 вiд 16.10.2019 року. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами № 6654, № 6655 від 16.10.2019 року. 28.12.2021 між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №28/12/2021-1. Відповідно до умов якого первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами зазначеними в Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками. Права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. З опису документів, що передаються по договору про відступлення права вимоги (додаток №1) вбачається, що право вимоги , зокрема за договором №0042323 передано ТОВ «ФК «Паріс». Відповідно до акту прийому передачі прав вимоги і документів до договору про відступлення права вимоги від 28.12.2021, його підписано первісним кредитором та новим кредитором 28.12.2021\~вдень укладення договору відступлення права вимоги. Тобто, ТОВ «ФК «Паріс» набула права вимоги за кредитним договором № 0042323 вiд 16.10.2019 року. Згідно з статтями 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно із ч.1ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 25.01.2022 року ТОВ «ФК «Паріс» на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Паріс» становить 12662,19 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту\~6447,43 грн., проценти\~1599,41 грн., комісія\~4615,35 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних\~60,36 грн., інфляційні витрати\~369,84 грн. За приписами ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Правилами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями статті 629 ЦК України. На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості за заявою-договір від 16.10.2019 року у розмірі 8046,84 гривень, з яких 6447,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1599,41 грн. заборгованість за процентами, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 4615,35 грн., то суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в частині стягнення комісії у сумі 4615,35 грн. Що стосується вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у порядку ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання. Як встановлено, умовами договору визначено графік погашення боргу та строк виконання зобов`язання до 16.10.2021 року. Судом проведено розрахунок наступним чином: Розрахунок 3% річних у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 на заборгованість в розмірі 8046,84 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 6447,43 грн, процентів 1599,41 грн. За період з 28.12.2021 по 23.02.2022 нараховуються 3% річних в розмірі 38,36 грн., (днів: 58) сума 3% річних становить 38,36 грн (8046,84 х 3 х 58 / 365 / 100). Інфляційні нарахування з 28.12.2021 по 23.02.2022 складають 235,03 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.02920800 (січень 2022 року - 101.3%, лютий 2022 року - 101.6%). Отже, відповідно до проведеного судом розрахунку за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 розмір 3% річних становить 38,36 грн, інфляційні витрати 235,03 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1539,43 грн.

Outcome: partial