Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 11 лютого 2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись, оскільки після укладення шлюбу виявилось, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та взаємні обов`язки, що викликало постійні сутички і розлад подружніх стосунків. Між сторонами зникли нормальні стосунки та взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, які припинені з червня 2023 року, а з липня 2023 року сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 листопада 2023 року ухвалою суду за клопотанням відповідача сторонам надавався строк для примирення у шість місяців, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинене на цей строк. 29 травня 2024 року провадження у справі поновлене з призначенням до судового розгляду у зв`язку зі спливом наданого судом строку для примирення, протягом якого будь-яких заяв чи клопотань від сторін щодо відновлення сім`ї не надійшло. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася та 04 липня 2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій наполягала на задоволенні позову. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 03 липня 2024 року на електронну пошту суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, а також клопотав про надання додатковий час для примирення. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку на примирення відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 11 лютого 2017 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 11 лютого 2017 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, залученими до матеріалів справи в копіях (а.с. 5, 6). Сімейне життя не склалося, оскільки після укладення шлюбу виявилось, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та взаємні обов`язки, що викликало постійні сутички і розлад подружніх стосунків. Між сторонами зникли нормальні стосунки та взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин з червня 2023 року, а з липня 2023 року сторони стали проживати окремо та після наданого судом строку на примирення з травня 2024 року остаточно припинили спільне проживання і ведення спільного господарства. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Більше того, за клопотанням відповідача сторонам з огляду на наявність в них малолітніх дітей та можливість зберегти сім`ю надався шестимісячний строк для примирення, однак після його спливу обидві сторони у судове засідання не з`явилися, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів щодо вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на досягнення примирення, врегулювання спору та збереження шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved