Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 24.09.2018 сторони уклали угоду про надання кредиту № 501069221, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно цього кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 300 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором, Умовами та графіком погашення кредиту. Банк на виконання своїх зобов`язань надав відповідачці кредит у розмірі 300000 грн. Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого її заборгованість станом на 08.07.2020 складає 264862,53 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 223462,80 грн, заборгованість за відсотками - 16824,73 грн, комісія - 23375,00 грн, а також неустойка у розмірі 1200 грн. Позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3972,94 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2023 замінено первісного позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на належного позивача - Акціонерне товариство «Сенс Банк». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2024 вирішено призначити справу з повідомленням сторін та відкласти розгляд справи. 01.04.2024 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». 12.04.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки самостійно встановлюють комісійну винагороду за надані послуги і відповідачка з такими умовами погодилась, частково її сплачуючи. Суд, розглянувши подані позивачем та відповідачкою документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.09.2018 сторони уклали угоду про надання кредиту № 501069221, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно цього кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 300000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Банк на виконання своїх зобов`язань надав відповідачці кредит у розмірі 300000 грн. Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого її заборгованість станом на 08.07.2020 складає 264862,53 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 223462,80 грн, заборгованість за відсотками - 16824,73 грн та комісія - 23375,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного Банку України постановою від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит ,- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У рамках розгляду даної справи суд установив, що пп. «б» п. 1 укладеної між сторонами угоди встановлено сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,25 % від суми кредиту, без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, що суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору. Також в цьому пункту зазначено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку сплачуються згідно діючих тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на сайті: www.alfabank.com.ua. Вказані Тарифи позивачем долучені до матеріалів справи не були. Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223ск21), оцінюючи зміст оспорюваної умови Акцепту ПАТ «Альфа-банк» пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, якою передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, та зміст наведених положень Договору, якими визначено, у чому полягає послуга банку по обслуговуванню кредиту, дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 2.21 Договору про надання позичальнику не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Також у цій постанові Верховний Суд вказав, що наведене дає підстави для висновку, що оспорювані положення кредитного договору, якими передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним. З огляду на викладене, враховуючи встановлену судом обставину щодо нікчемності пп. «б» п. 1 укладеного між сторонами кредитного договору про оплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,25 % від суми кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідачки в цій частині, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення комісії у розмірі 23375,00 грн. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 1200 грн, передбаченою ст. 550 ЦК України, оскільки з угоди про надання кредиту не вбачається домовленості між сторонами про сплату такої неустойки, не визначений її розмір, а позивачем не надано детального розрахунку, яким чином він нараховував неустойку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з відповідачки слід стягнути на користь банку 216912,53 грн заборгованості за кредитним договором, з урахуванням відсотків, виходячи з розрахунку: 223462,80 - 23375,00 (заявлена до стягнення комісія за обслуговування кредиту). Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial