Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є наймачем трикімнатної (неприватизованої) квартири жилою площею 41,00 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Позивач, його батько та мати, а також його рідний дядько - [PERSON] , зареєстровані за адресою спірної квартири з 1986 року родиною з чотирьох осіб. Відповідач, будучи фактично зареєстрованим за адресою спірної квартири, ще у 1999 році за власною ініціативою, без будь-яких поважних причин, припинив проживати у спірній квартирі, та зі слів сторонніх осіб - останній раз відповідача бачили у районі Караваєвих Дач у місті Києві. Станом до теперішнього часу, фактична реєстрація місця проживання відповідача у жилому приміщенні спірної квартири завдає позивачу, як наймачу спірної квартири, постійних та значних збитків, що мають місце внаслідок необхідності оплачувати комунальні послуги щодо спільної квартири в частині, що припадає на відповідача, як на особу, яка згідно вимог закону має брати часткову участь у витратах по утриманню спірної квартири та прибудинкової території, проведенню ремонту, по сплаті комунальних послуг та інших необхідних платежів щодо спірної квартири. Усі витрати по утриманню спірної квартири несе позивач та його мати [PERSON] , в тому числі й у відповідній частині зазначених витрат, що припадає на відповідача. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом до відповідача за захистом своїх прав та інтересів. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалися. В судове засідання, яке відбулось 22.07.2024 року, позивач та його представник не з`явились, представник подав до суду заяву про проведення розгляду справи в письмовому провадженні. В заяві проти винесення заочного рішення заперечень не надав. В судове засідання, яке відбулось 22.07.2024 року, відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. В судове засідання, яке відбулось 22.07.2024 року, третя особа-1 не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 22.07.2024 року, третя особа-2 не з`явилась, представник подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.08.2013 року № 487, [PERSON] , є наймачем трикімнатної (неприватизованої) квартири жилою площею 41,00 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із копії довідки №90 виданої ТОВ «Київжитлосвіт» 11.09.2013 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 4 особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . 04.03.2017 року [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть від 10.03.2017 року. Довготривале не проживання [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами-довідками, складеними комісією балансоутримувача житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: - актом-довідкою № 59 від 08.08.2023 року; - актом-довідкою № 69 від 18.10.2023 року; - актом-довідкою № 85 від 27.12.2023 року. Позивач стверджує про те, що відповідач в квартирі не з`являється, не цікавиться нею, не бере участь в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні житлового приміщення. Відповідно до вимог статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Також, відповідно до статті 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Згідно норм статті 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства України, є недійсними. Згідно статті 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира. Відповідно до норм статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Статтями 29, 310 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним. Положенням статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Проте, відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстрації, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні житловою площею на свій розсуд. Отже, право позивача, підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Надані позивачем докази щодо тривалого не проживання відповідача у спірному житлі, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем не надано доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному житлі. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі, й, в свою чергу, буде захищати права наймача такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідача" є співмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві". Суд зазначає, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved