Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці 01.07.2024 засобами поштового зв`язку надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 4463037 від 14.07.2021 у розмірі 26\~331,15 грн, а також судові витрати у справі на оплату судового збору у розмірі 3 028 грн та 9 000 грн витрат на правничу допомогу. У позові зазначає, що 14.07.2024 між ТОВ «Авентус України» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4463037, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит 8\~000 грн, під стандартну процентну ставку 1,90\~% в день, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Вказує, що відповідач шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням реквізитів банківської карти (на рахунок якої були перераховані кредитні кошти), - вчинив усі дії спрямовані на укладення Договору. Позикодавець свої зобов`язання виконав та надав позичальнику кредитні кошти, строк повернення настав, однак позичальник кредитні кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Також позивач\~зазначає,\~що 04.02.2022\~було укладено\~договір №\~04-02-01/2022\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Авентус Україна»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~права вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~договором №\~4463037,\~а 10.01.2023\~було укладено\~договір №\~10-01/2023\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4463037, а тому позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором №4463037. Загальний розмір заборгованості за Договором № 4463037 від 14.07.2021, що підлягає до стягнення становить 26\~331,15 з яких: -заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 8\~000 грн, -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18\~190 грн; -інфляційні збитки 128 грн; -нараховані 3 % річних 13,15 грн. З посиланням на відповідні норми просить задовольнити позов. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Згідно із відомостями протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана позовна заява 01.07.2024 передана на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 02.07.2024 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, судове засідання призначено на 16.07.2024. Позивач у своєму позові просив розгляд справи проводити за відсутності його представника, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Жодних клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не скерував. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, надавши їм відповідну оцінку, доходжу таких висновків. Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Авентус України» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4463037, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.3. Договору сума кредиту складає 8\~000 грн. Згідно із п. 1.4 Договору строк кредиту 30 днів та може бути продовжено на умовах, визначених у Розділі 4 Договору. Відповідно до п.1.5 Договору тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,90\~% в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонтація. Також передбачено орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту (12\~560 грн за стандартною ставкою). Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пт. 4.2.2- 4.2.4.Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою поверненікредиту. Відповідно до умов п.2.1 Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. Укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході останнього в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до положень Договору, договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Кредитодавця аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Кредитодавця та відтиску печатки Кредитодавця, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Кредитодавцю в ІТС /зазначений в цьому Договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Договору вважається направленням Кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов Договору. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма йог істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно із даними дослідженого Договору про надання споживчого кредиту № 4463037 такий договір підписаний [PERSON] 14.07.2021 о 19:01 електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також долучено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту у якому містится інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору, а саме: заповнив заяву про надання кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням реквізитів банківської карти (на рахунок якої були перераховані кредитні кошти). Суду надано докази на підтвердження отримання (перерахування) грошових коштів за Договором № 4463037 від 14.07.2021 від ТОВ «Авентус України», а саме перерахування коштів у розмірі 8\~000 грн на відповідний рахунок. Відповідно до даних розрахунку заборгованості до Договору № 4463037 від 14.07.2021 у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 26\~331,15 з яких: -заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 8\~000 грн, -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18\~190 грн; -інфляційні збитки 128 грн; -нараховані 3 % річних 13,15 грн. Також судом\~встановлено,\~що 04.02.2022\~було укладено\~договір №\~04-02-01/2022\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Авентус Україна»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~права вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~договором №\~4463037,\~а 10.01.2023\~було укладено\~договір №\~10-01/2023\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4463037, а тому позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором №4463037, - що підтверджується долученими копіями вказаних договорів від 04.02.2022 та від 10 січня 2023 року, а також доданими до них копією платіжного доручення щодо оплати вартості права грошової вимоги за договором факторингу та даними реєстрів боржників. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача [PERSON] , як боржника, за Договором про надання споживчого кредиту № 4463037 від 14.07.2021 у визначеному первісним кредитором розмірі (тобто після переходу права вимоги не здійснювалося нарахування відсотків, а лише вказано про нарахування 3% річних та інфляційних втрат). Таким чином позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаних вище договорів відступлення прав вимоги № 04-02-01/2022 від 04.02.2022 та № 10-01/2023 від 10.01.2023, суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення таких договорів. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. При укладенні Договору про надання споживчого кредиту № 4463037 від 14.07.2024 сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Таким чином укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Відповідач не надав суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав із ТОВ «Авентус Україна» вказаного вище кредитного договору. Також позивачем підтверджено факт перерахування грошових коштів (кредиту) у розмірі 8\~000 грн на рахунок відповідача 14.07.2021 о 19:02. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором) у розмірі 26\~331, 15 грн. Відповідач в ході розгляду справи не надав альтернативних розрахунків заборгованості за кредитним договором, не спростував проведеного розрахунку, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Таким чином, оцінивши докази в сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а із відповідача підлягає стягненню на користь позивача заявлена сума заборгованості у розмірі 26\~331, 15 грн. Також суд вирішує питання судових витрат у справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028 гривень 00 копійок (платіжна інструкція № 0442400323 від 21 червня 2024 року), а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню така сума судового збору. Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 9\~000 грн. суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію Договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року, укладений між позивачем та Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс лист виду послуг та ціни роботи; копію платіжної інструкції від 11.06.2024 про оплату вартості правничої допомоги; заяву на надання правничої допомоги № 720 від 07.06.2024 та Витяг із Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024. Згідно із даними вказаних документів: на надання консультації витрачено 2 години часу (1 год 1\~500 грн) 3000 грн, складання позовної заяви 2 години (1 год 3000 грн) 6000 грн. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат, та їх розмір. Клопотання про неспівмірність таких витрат відповідачкою не надано, їх розмір не заперечувався. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610 - 612, 625, 633-634, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved