Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Представник позивачки\~звернувся з\~позовом до\~суду,\~мотивуючи це\~тим,\~що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,20 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Луганської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3524983100:02:000:0020, та квартири з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] . [PERSON] до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті були зареєстровані також його дружина [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON] , які у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом, як дружина та діти спадкодавця. Однак, син спадкодавця [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично не проживає за даною адресою з 25 листопада 2010 року, тому він не може вважаться таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а заява про прийняття спадщини ним подана не була. Зазначені вище обставин підтверджують факт неприйняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . З метою уникнення поділу зазначеного нерухомого майна на частки, між позивачкою та відповідачем [PERSON] існує домовленість про поділ спадщини наступним чином: позивачці - земельна ділянка, а [PERSON] квартира. Однак, через вище зазначені обставини, поділити таким чином спадкове майно у нотаріуса не представляється можливим, так як позивачка зверталась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому представник позивачки просить суд визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на вищевказану земельну ділянку, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на вищевказану квартиру. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, однак поданими клопотаннями просили суд слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак поданою заявою просив суд слухати справу без його участі, з позовом згідний в повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.07.2021 року Петрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 08.09.1967 року Малошестернянською сільською радою Високопольського району Херсонської області (а.с.20-21). Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,20 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Луганської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3524983100:02:000:0020, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю Серії Р1 № 316518, виданим головою Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області 18.08.2002 року (а.с.22) та квартири з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири з надвірними будівлями від 16 червня 2006 року посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Каліушком Денисом Ігоровичем, витягом з державного реєстру правочинів від 16.06.2006 року № 2513087 та технічним паспортом на квартиру, складеного Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.23-25). [PERSON] , який помер [INFO] , до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті були зареєстровані особи: [PERSON] , [INFO] - його дружина, [PERSON] , [INFO] - його син, [PERSON] , [INFO] - його син, а також онуки [PERSON] та [PERSON] , правнука [PERSON] , що підтверджуються довідкою Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 13.06.2023 року № 875 (а.с.27). Родинні відносини із спадкодавцем [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] , підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.06.1973 року Червонокостянтинівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області (а.с.28). Родинні відносини із спадкодавцем [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] , підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.10.1981 року Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області (а.с.29). Відповідно до вище зазначеного, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом, як дружина та діти спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами 1, 2, 6 статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з пунктом 2.12 - 2.13 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Аналогічним чином наявність реєстрації місця проживання, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець фактично проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, спростовуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. У Постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року справа № 355/832/17 зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця сама по собі не е беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Син спадкодавця [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] , однак фактично не проживає за вказаною адресою з 25 листопада 2010 року, що підтверджується довідкою Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 02.11.2023 року № 554 (а.с.30), таким чином він не може вважатися спадкоємцем, який прийняв спадщину, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При зверненні позивачки, через свого представника [PERSON] , до приватного нотаріуса Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Каліушка Дениса Ігоровича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,20 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Луганської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3524983100:02:000:0020, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2023 року № 486/02-31, з підстав того, що видати свідоцтво про право наспадщину за законом на цілу земельну ділянку неможливо, так як крім неї спадщину прийняли: син [PERSON] за законом та син [PERSON] за заповітом (а.с.31). Крім зазначеного, наявний заповіт [PERSON] , посвідчений Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області від 24.10.2019 року за реєстровим номером 234, на ім`я [PERSON] (а.с.32). Однак, так як син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] не проживав по місцю реєстрації на час відкриття спадщини, він не може вважатися таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а отже, для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] мав би у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України подати заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №211/2011, заведеної приватним нотаріусом Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.51-70). Зазначені вище обставин підтверджують факт неприйняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, відповідно до вище зазначеного, спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли його дружина [PERSON] та його син [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як вище зазначалося позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер: 3524983100:02:000:0020, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для її звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Оскільки спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та його син [PERSON] , спадкове майно має ділитися між ними порівно, а отже половина кватири та половина земельної ділянки [PERSON] , а інша половина [PERSON] . Однак, з метою уникнення поділу зазначеного нерухомого майна на частки, між зазначеними вище особами існує домовленість про поділ спадщини наступним чином: [PERSON] - земельна ділянка, а [PERSON] квартира. Однак, через вище зазначені обставини, поділити таким чином спадкове майно у нотаріуса не представляється можливим. Як зазначено у висновку Верховного Суду у постанові від 24 червня 2021 року у справі №219/13376/17: Відповідно до положень ч.1 ст.1267, ч.1 ст.1278 ЦК частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен зі спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч.2 ст.1278 ЦК). Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (ч.4 ст.355 ЦК), а тому при її поділі застосовуються передбачені в гл. 26 ЦК правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців. До схожих висновків дійшов ВС у справі №243/6275/16-ц у постанові від 22.01.2020 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з чч.І, 2 ст.367 ЦК майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З урахуванням наведеного, виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15.10.2008 року у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25.05.2016 року у справі №6-692цс16. Судовою практикою ВСУ неодноразово визнавалась неможливість одночасного застосування ст. ст. 364 та 365 ЦК, які є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову. Оскільки перша з них передбачає право співвласника на виділ в натурі частки із майна, що у спільній частковій власності, а друга можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні (ухвали ВСУ від 17.02.2010 року у справі №6-6248св09, від 19.05.2010 року у справі №6-23822св09).» Таким чином, відповідно до зазначених правових норм позивачка у відповідності до ст. 364 ЦК України, правомірно порушує питання щодо поділу спільного спадкового майна в натурі належного спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] між спадкоємцями - [PERSON] , шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,20 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Луганської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, кадастровий номер: 3524983100:02:000:0020; - [PERSON] , шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме: квартиру з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] . На підставі викладеного суд вважає, що позов слід задовольнити. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.29,183,203,220,328,334,355,364,365,367,392,1216,1217,1218,1267,1268,1270,1272, 1278,1297 ЦК України.

Outcome: approved