Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі КП «Київтеплоенерго»), в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог та заяви про зміну предмета позову, просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок плати за послугу з централізованого опалення, нарахованої по квартирі [ADDRESS] , власником якої вона є, у вигляді сум перерахунків за грудень 2020 року, травень та червень 2021 року, а також стягнути на її користь з відповідача 16 246,77 грн. моральної шкоди та понесені нею витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що на підставі публічного договору приєднання, який був опублікований в газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28.03.2018 та розміщений на сайті: kte.kmda.gov.ua, КП «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, у тому числі й позивачу. Згідно з пунктом 14 Договору оплата послуг здійснюється на підставі рахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Позивач (споживач) отримала рахунки-повідомлення станом на: 01.01.2021, в якому до складу загальної суми нарахування за грудень місяць 2020 року була включена сума перерахунку в розмірі 7 970,32 грн.; 01.06.2021, в якому до складу загальної суми нарахування за травень місяць 2021 року була включена сума перерахунку в розмірі 5 285,64 грн.; 01.07.2021, в якому до складу загальної суми нарахування за червень місяць 2021 року була включена сума перерахунку в розмірі 1 277,38 грн. Вказані рахунки-повідомлення не містили жодних пояснень щодо сум нарахованих КП «Київтеплоенерго» перерахунків у вказані місяці, а декілька спроб позивача отримати пояснення від фахівців комунального концерну «Центр комунального сервісу» (далі - КК «Центр комунального сервісу»), який здійснює обслуговування споживачів - мешканців багатоповерхових будинків з питань нарахування плати за житлово-комунальні послуги, надані КП «Київтеплоенерго» на підставі укладених між ними договорів №56 від 10.05.2018 та №1898/Е3-19 від 27.12.2019, результатів не дали. У зв`язку з наведеним позивач вимушена була звернутися зі скаргами до директора КП «Київтеплоенерго» Бінди В.Є. , у відповідь на які отримала листи за підписом директора структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіна К. №30/3/2/2250 від 16.02.2021, №30/3/2/9335 від 25.06.2021 та №30/3/2/11449 від 02.08.2021, зі змісту яких і отримала інформацію щодо здійснених перерахунків в грудні 2020 року, травні та червні 2021 року. Позивач стверджує, що зазначені у таких листах пояснення не відповідають: - умовам укладеного Договору, а саме: пунктам 1, 8 та частині 4 пункту 27; - нормам законодавства України з питань житлово-комунального господарства, що діють для споживачів, договори з якими були укладені до 01.05.2019; - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 (далі - Закон №1875-IV), а саме пунктам 1 статей 19, 16 та 32; - Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (далі - Правила №630), а саме пунктам 12, 15, 18, 28; - Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженій наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 (далі Методика №359); - пункту 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон №2189-VIII). У зв`язку з наведеним вона звернулася із даним позовом до суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що зі змісту листів відповідача слідує, що розподіл спожитої теплової енергії, яка використовується на потреби централізованого опалення, здійснюється відповідачем відповідно до статей 9 та 10 Закону України №2119-VIII від 22.06.2017 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», тобто КП «Київтеплоенерго» надає позивачу комунальну послугу з централізованого опалення, порядок надання якої регламентують Закон №1875-IV та Правила №630, а розподіл спожитої теплової енергії відповідач здійснює відповідно до статей 9 та 10 Закону №2119-VIII. Розподіл спожитої теплової енергії, як вказує відповідач, здійснюється відповідно до статей 9 та 10 Закону №2119-VIII та за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Методика, на яку посилається КП «Київтеплоенерго» - це «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 (далі - Методика №315). Таким чином, КП «Київтеплоенерго» використовує норми статей 9 - 10 Закону №2119-VIII та положення Методики №315 для визначення обсягу теплової енергії витраченої на: приготування гарячої води; опалення місць загального користування. З опалювального періоду 2019/2020 років КП «Київтеплоенерго» почав використовувати положення Методики №315 для визначення обсягу теплової енергії витраченої на опалення місць загального користування, що особисто підтверджує відповідач в листі №30/3/2/2250. Згідно з частиною 1 статті 16 Закон №1875-IV порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Постановою Кабінету Міністрів України №1082 від 24.12.2019 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію та послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для споживачів у зв`язку із зміною ціни природного газу» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Правила №630), в частині 3 пункту 51 якого вказано, що для зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення виконавець перераховує вартість послуг з централізованого опалення для споживачів з урахуванням перерахованої вартості теплової енергії, що враховує перераховану вартість природного газу, визначену для відповідного місяця опалювального періоду. Виходячи із тверджень КП «Київтеплоенерго», ним постійно вноситься інформація до програмного комплексу, тому через незалежні від відповідача причини постійно здійснюються перерахунки з урахуванням норм Закону України №2119-VIII. Разом із цим, протягом опалювального періоду 2018/2019 та 2019/2020 років було зроблено лише два перерахунки - по одному в кожному з вказаних опалювальних періодів. Суми перерахунку зменшували зобов`язання споживача по оплаті за комунальної послуги, відповідно, на: (-328,67) грн. та (-29,54) грн. за квітень та грудень 2019 року відповідно. В міжопалювальні періоди 2019 та 2020 років також було здійснено два перерахунки - по одному в кожному з вказаних міжопалювальних періодів. Знову таки суми перерахунку зменшували зобов`язання споживача комунальної послуги, відповідно, на: (-0,83) грн. та (-1 019,33) грн. за травень 2019 року та вересень 2020 року відповідно. ??Перші два висновки дозволяють позивачу стверджувати, що перерахунки у період з 01.11.2018 по 31.10.2020 відповідач здійснював не частіше одного разу протягом кожного, з вказаних ним у листі №30/3/2/2250 опалювальних періодів: 2018/2019 та 2019/2020 років, до того ж значення сум перерахунків зменшували зобов`язання споживачів комунальної послуги. З огляду на наведене, твердження відповідача щодо «постійного здійснення перерахунків» не відповідають дійсності. При цьому порядок здійснення відповідачем в грудні 2020 року «перерозподілу» не відповідає порядку проведення перерахунку, що містить частина 4 пункту 27 публічного Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 28.03.2018. Дані, наведені позивачем у Таблиці №4, що є додатком до позовної заяви, свідчать, що перерахунок, здійснений КП «Київтеплоенерго» в грудні 2020 року, охоплював 12 попередніх розрахункових періодів: з 01.11.2018 по 06.04.2020, що повністю відповідає положенням, викладеним у пункті 4 Розділу ХІ Методики №315. Виходячи з редакції пункту 4 Розділу ХІІ Методики №315, період, у якому споживачі відновили надання показань квартирних засобів обліку, - це грудень 2020 року. Підстави для здійснення, порядок розрахунку та період, охоплений перерахунком плати за послугу з централізованого опалення, здійсненого КП «Київтеплоенерго» в грудні 2020 року, повністю відповідають нормам, викладеним у Розділі ХІІ «Перерозподіл обсягів теплової енергії, гарячої, холодної води, спожитої та розподіленої між споживачами у будівлі» Методики №315. Разом із цим, Законом №1875-IV встановлено, що відносини між виконавцем комунальної послуги та споживачем здійснюються виключно на договірних засадах (пункт 1 статті 19), а порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства (пункт 1 статті 16). Результати зіставлення норм пункту 12 Правил №630 та частини 4 статті 11 Закону №2119-VIII свідчать про наступне. Відмінність порядку нарахування плати споживачам, що мають квартирні засоби обліку/вузли розподільного обліку теплової енергії, та не передали їх показання виконавцю комунальної послуги полягає в тому, що згідно з: пунктом 12 Правил №630 - такі споживачі відразу, після встановлення факту ненадання показань квартирних засобів обліку теплової енергії виконавцю комунальної послуги, оплачують послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі квартири; частиною 4 статті 11 Закону №2119-VIII - вказані споживачі отримують нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії виходячи з того, що: 1) протягом перших трьох місяців виходячи з середнього споживання попереднього опалювального періоду; 2) після закінчення тримісячного строку розрахунки з такими споживачами здійснюються як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії. Співпадіння полягає в тому, що, як пунктом 12 Правил №630, так і частиною 4 статті 11 Закону №2119-VIII передбачено проведення перерахунку таким споживачам після відновлення ними надання показань квартирних вузлів обліку теплової енергії. Положення щодо порядку проведення перерахунку вказані в частині 4 пункту 27 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 01.05.2018 згідно з яким: «27. Виконавець зобов`язаний: 4) після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкового лічильника, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої споживачем послуги, що відображається окремо у виставленому рахунку (платіжному документі) наступного періоду». Положення частини 4 пункту 27 Договору аналогічні нормам, викладеним у третьому абзаці пункту 18 Правил №630: «Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування». Отже, єдиною можливою підставою для здійснення перерахунку відповідно до частини 4 пункту 27 Договору «Про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 28.03.2018 та згідно з пунктом 18 Правил №630 є відновлення надання показань квартирних засобів обліку теплової енергії споживачами. Пунктом 15 Правил №630 встановлено, що періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує послуги з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. Можливість здійснення перерахунку пунктом 15 Правил №630 не передбачена. Перелік підстав для здійснення перерахунків в грудні 2020 року, травні та червні 2021 року, які вказані в листах відповідача №30/3/2/2250 від 16.02.2021, №30/3/2/9335 від 25.06.2021 та №30/3/2/11449 від 02.08.2021, не відповідає положенням частини 4 пункту 27 Договору та нормам пункту 18 Правил №630. Крім того, спосіб проведення перерахунку, вказаний в частині 4 пункту 27 Договору та в пункті 18 Правил №630, передбачає внесення в розрахунки часткових змін шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої послуги з централізованого опалення. Використаний КП «Київтеплоенерго» спосіб здійснення перерахунків в грудні 2020 року та травні 2021 року, який вказаний у вищезазначених листах відповідача, складається з двох етапів: 1) спочатку відповідач здійснює скасування первинного нарахування методом «сторно» за попередні розрахункові періоди; 2) потім здійснює нове нарахування плати за послугу з централізованого опалення у попередніх розрахункових періодах. Однак такий порядок здійснення перерахунку не відповідає положенням частини 4 пункту 27 Договору та нормам пункту 18 Правил №630. Коригування плати за надану послугу, згідно з частиною 4 пункту 27 Договору та Пунктом 18 Правил №630, виконавець комунальної послуги здійснює в розрахунковому періоді, що слідує за розрахунковим періодом, у якому споживач відновив надання показань квартирних засобів обліку теплової енергії. Можливість здійснення коригування у попередніх періодах частиною 4 пункту 27 Договору (пунктом 18 Правил №630) не передбачена. Результат коригування плати за надану послугу з централізованого опалення відображається окремим рядком в платіжному документі наступного розрахункового періоду, що слідує за періодом здійснення коригування. Виходячи з редакції частини 4 пункту 27 Договору та враховуючи той факт, що перерахунок КП «Київтеплоенерго» здійснив у грудні 2020 року, показники квартирних засобів обліку від споживачів, що відновили надання їх показань, відповідач мав отримати у листопаді 2020 року, а фактично отримав у грудні 2020 року. Крім того, здійснивши перерахунок у травні 2021 року, показники квартирних засобів обліку від споживачів, що відновили надання їх показань, відповідач мав отримати у квітні 2021 року, а фактично отримав у травні 2021 року. Крім того, здійснивши перерахунок у червні 2021 року, показники квартирних засобів обліку від споживачів, що відновили надання їх показань, відповідач мав отримати у травні 2021 року, а фактично отримав у червні 2021 року. Таким чином, позивач стверджує, що при наданні послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідач, в порушення ?пунктів 1, 8 та частини 4 пункту 27 Договору; пунктів 12 та 18 Правил №630; частин 1 статей 19 та 16 Закону №1875-IV; статей 526 та 525 Цивільного кодексу України, керувався нормами Закону України №2119-VIII від 22.06.2017 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 при визначенні об?єму теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води та опалення місць загального користування, починаючи з опалювального періоду 2019/2020 років, а також нарахуванні плати за надану послугу з централізованого опалення споживачам, які не надали виконавцю комунальної послуги показань квартирних засобів обліку, та здійсненні перерахунків плати за послугу з централізованого опалення у загальній сумі 13 255,96 грн, а саме: - в грудні місяці 2020 року, сума донарахування за яким склала 7 970,32 грн.; - в травні місяці 2021 року, сума донарахування за яким склала 5 285,64 грн.; - в червні місяці 2021 року, сума донарахування за яким склала 1 277,38 грн. Із урахуванням наведеного позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок плати за послугу з централізованого опалення, нарахованої по належній їй квартирі [ADDRESS] , у вигляді вказаних вище сум перерахунків за грудень 2020 року, травень та червень 2021 року, відповідно до положень, встановлених частиною 4 пункту 27 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 28.03.2018 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 16 246,77 грн., посилаючись на положення статті 611 ЦК України, якими визначено, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути порушення зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Обґрунтовуючи таку вимогу, позивач вказує на протиправність дій відповідача, яка полягає у тому, що здійснивши перерахунки всупереч вимогам закону, КП «Київтеплоенерго» продовжує щомісячно надсилати позивачу рахунки-повідомлення із вимогою сплатити вказані нарахування. КП «Київтеплоенерго» в односторонньому порядку змінило умови зобов`язання відповідача здійснювати перерахунки відповідно до положень, встановлених частиною 4 статті 27 Договору, на умови, встановлені положеннями Методики №315. Спроби позивача переконати КП «Київтеплоенерго» у тому, що нарахування перерахунків плати за послугу з централізованого опалення не відповідає умовам Договору від 28.03.2018, укладеного між виконавцем комунальної послуги та споживачем, позитивних результатів не дали. Не дивлячись на неодноразові застереження Міністерства розвитку громад та територій України про необхідність утриматись від застосування Методики №315 при нарахуванні плати споживачам комунальних послуг, договори з якими укладені до 01.05.2019, КП «Київтеплоенерго» все ж таки використовувало при здійсненні перерахунків в грудні 2020 року, травні та червні 2021 року і норми Закону №2119-VIII, ??і положення Методики №315. Відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб?єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України №49-р від 05.03.2002, Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України здійснено дослідження становища КП «Київтеплоенерго» на ринку надання послуг з централізованого опалення у м. Києві з урахуванням пункту 2.2 Методики та відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яким встановлено наступне. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підприємство є таким, що у період з 01.05.2018 по 26.05.2021 у територіальних межах м. Київ, де розташовані мережі, які використовуються (експлуатуються) підприємством для надання послуг з централізованого опалення своїм абонентам (споживачам), займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з централізованого опалення населенню з часткою 100%. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб?єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб?єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Позивач зазначає, що перелічені нею дії КП «Київтеплоенерго», які полягають у систематичному (перерахунки плати: у грудні 2020 року, травні та червні 2021 року) обов?язків виконання умов укладеного Договору від 28.03.2018 та діючих законодавчих актів України з питань житлово-комунального господарства, можуть містити ознаки порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частини першої статті 13 Закону України №2210-III від 11.01.2001 «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку надання послуг з централізованого опалення у межах м. Києва, де розташовані мережі, які використовуються підприємством для надання послуг з централізованого опалення своїм споживачам, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б не можливим за умови існування значної конкуренції на цьому ринку. Таким чином, враховуючи доведеність факту завдання позивачці моральної шкоди з боку КП «Київтеплоенерго» та виходячи з положень частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України, в якій вказано на недопустимість дій особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом: частина 1 статті 13 (ущемлення інтересів споживачів) та частини 2 статті 50 (зловживання монопольним (домінуючим) становищем) Закону України №2210-III від 11.01.2001 «Про захист економічної конкуренції», на підставі частини 4 пункту 29 частини 18 пункту 27 Договору, частини 4 статті 611 ЦК України, позивач вважає, що розмір завданої їй відповідачем моральної шкоди, із урахуванням відповідних сум перерахунку, становить 16 246,77 грн., які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2023 головуючим суддею у справі було визначено [PERSON] . Ухвалою суду від 21.02.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 06.06.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Щодо предмета позову відповідачем зазначено, що перерахунок плати за послугу з централізованого опалення, проведений у травні 2021 року на суму 5285,64 грн., був предметом розгляду справи №758/9298/21-ц у Печерському районному суді міста Києва за позовом [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про визнання рішення протиправним, за результатом розгляду якої суддею Хайнацьким Є.С. було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Станом на 21.03.2023 рішення суду набрало законної сили. Таким чином, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Крім того, вказує відповідач, як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 у справі №462/5889/16-ц, оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Рахунки-повідомлення на оплату послуг з централізованого опалення фактично є претензією та не свідчать про порушення прав споживача, а є підставою для подальшого звернення виконавця послуг з відповідним позовом до суду. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №234/18252/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/12901/17-ц та постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №34416988/14-ц. Питання надання послуг з централізованого опалення (ЦО) між позивачем та відповідачем на спірний період, про який йде мова в позовній заяві, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення №359 та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Систему централізованого опалення житлового будинку [ADDRESS] обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії марки MULTICAL-UF 601, заводський номер № [NUMBER] , встановлений на загальному тепловому вводі, що обліковує обсяг теплової енергії на потреби централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) корпусів 6 та 7. Також житловий будинок за зазначеною адресою оснащено будинковим засобом обліку холодної води, що йде на підігрів для надання послуг ЦПГВ. Окремих засобів обліку теплової енергії для визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у будинку немає. Власники квартир, як співвласники МЗК, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі житла, а визначення плати їх опалення проводиться відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006. В будинку не всі 100% квартир обладнані вузлами розподільчого обліку (індивідуальними засобами обліку) теплової енергії. На момент спірних правовідносин у позивача не було встановлено індивідуального засобу обліку теплової енергії. При цьому, перерахунки у грудні 2020 року, травні та червні 2021 року було проведено у зв?язку з перерозподілом наданої послуги з постачання централізованого опалення, зумовленого в уточненнях наданих показань квартирних засобів обліку споживачами будинку. Таким чином, підстави проведення таких перерахунків є цілком законними. Пунктом 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об?єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Згідно з п. 18 вищевказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення після отримання показань квартирних засобів облік, якщо вони відрізняються від розрахункових за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Аналогічні вимоги закріплено в ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Враховуючи зазначене, після отримання фактичних показань, враховуючи обов?язковість врахування несвоєчасно поданих фактичних показань, змінюються сумарні обсяги спожитої теплової енергії згідно показань квартирних засобів обліку та, відповідно, обсяг теплової енергії, що підлягає розподілу між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку. Отримання фактичних показань індивідуальних засобів обліку, надання невідповідних показань індивідуальних засобів обліку фактичним, що виявляється після проведення контрольного зняття показників, отримання інформації про встановлення індивідуального засобу обліку, відкриття нового особового рахунку та отримання фактичних показників, відновлення ознак наявності засобів обліку після проходження метрологічної повірки - всі ці, незалежні від КП «Київтеплоенерго» причини є підставами для проведення перерахунків (коригування) упродовж усього періоду нарахувань за послуги з централізованого опалення. І саме отримання цих даних від споживачів впливає на період, за який потрібно провести перерахунок. Щодо тверджень позивача про те, що КП «Київтеплоенерго» неправомірно застосовувало Закон України №2119-VIIІ від 22.06.2017 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закон України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» в новій редакції до даних правовідносин в спірний період, відповідач зазначив наступне. Положеннями розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2119-VIIІ визначено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон України №2189-VIII введено в дію з 01.05.2019. З цієї дати визнано таким, що втратив чинність, Закон України №1875-ІV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги». Що стосується застосування Методики №315, то відповідач зазначив, що з травня 2019 року набув чинності у повному обсязі новий Закон України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено переукладення договорів між споживачами та виконавцями житлово-комунальних послуг. Відтоді споживачі житлово-комунальних послуг поділились на дві групи: - споживачі, які отримують послугу з централізованого опалення відповідно до умов публічного договору приєднання, який було опубліковано у газеті «Хрещатик», укладеного до 01.05.2019; - споживачі, які уклали договір, зокрема, на послуги з постачання теплової енергії відповідно до вимог Закону №2189-VIII, після 01.05.2019. КП «Київтеплоенерго» під час здійснення нарахувань за спожиті послуги мало керуватись: - для договорів, укладених до 01.05.2019 - Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення (Методика №359); - для нових договорів, укладених після 01.05.2019 - новою Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (Методика №315). Однак, дійсно в опалювальному періоді 2019/2020 років КП «Київтеплоенерго» для визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування помилково почало застосовувати Методику №315 до договорів на послугу з централізованого опалення, які укладені до 01.05.2019. Роз?яснення Антимонопольного комітету України щодо застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 під час розрахунків із споживачами, з якими укладено договори відповідно до вимог Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» було оприлюднено 26.06.2021. Відповідно до рекомендацій Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції №60/17-рк/к від 24.06.2021, підприємству рекомендовано: - утриматись від застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 (Методика №315) під час розрахунків із споживачами, з якими не укладено договори відповідно до вимог Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги»; - здійснити перерахунки споживачам, з якими буди укладені до 01.05.2019 договори про надання комунальних послуг, розміру плати за послуги з централізованого опалення відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 (Методика №359). Частиною 2 ст. 46 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що рекомендації органів Антимонопольного комітету України підлягають обов?язковому розгляду органами чи особами, яким вони надані. КП «Київтеплоенерго» відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» застосувало надані рекомендації задля недопущення порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції і утрималось від застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 під час розрахунків із позивачем, як з споживачем, з яким не укладено договори відповідно до вимог Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги». В липні 2021 року КП «Київтеплоенерго» було зроблено перерахунок споживачам, зокрема, позивачеві на суму 4762,70 гривень, яка відображена в розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення (ЦО) постачання теплової енергії та з централізованого постачання гарячої води (ПГВ)/постачання гарячої води (ГВ). Разом з тим, КП «Київтеплоенерго» застосовувало Методику №315 лише в частині визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування. Щодо використання методу проведення перерахунку відповідач зазначив, що алгоритм проведення перерахунку закладено програмно-апаратним комплексом, який використовується в роботі підприємством та є його господарсько діяльністю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем невірно трактується поняття моральної шкоди, а її вимоги у цій частині є надуманими, безпідставними та необґрунтованими. 22.05.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив. 23.06.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача. 26.06.2023 до суду надійшли заперечення позивача на письмові пояснення відповідача. 11.07.2023 до суду надійшли письмові пояснення позивача. 03.07.2023 до суду надійшла відповідь відповідача на заперечення позивача. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 справу передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., оскільки згідно з наказом №4/02-02 від 11.01.2024 суддю [PERSON] відраховано зі штату Подільського районного суду міста Києва. 23.10.2023 представником відповідача подано доповнення до відзиву. 24.10.2023 позивачем подано відповідь на доповнення до відзиву. 31.10.2023 позивачем подано відповідь (доповнення) на доповнення до відзиву. 09.11.2023 представником відповідача подано доповнення до відзиву. 24.10.2023 позивачем подано письмові пояснення щодо фактичних доказів по справі. Ухвалою суду від 25.01.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25.01.2024 позивачем подано письмові пояснення (доповнення) щодо фактичних доказів по справі. Ухвалою суду від 29.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та наданих нею до суду письмових поясненнях та додаткових поясненнях. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в позові з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях на пояснення позивача. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10.04.2018 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01.05.2018 житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в м. Києві надає відповідач на підставі публічного договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, який був опублікований в газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28.03.2018. Позивач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго» у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , в якому розташована належна [PERSON] квартира [ADDRESS] . Систему централізованого опалення житлового будинку [ADDRESS] обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії марки MULTICAL-UF 601, заводський номер № [NUMBER] , встановлений на загальному тепловому вводі, що обліковує обсяг теплової енергії на потреби централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) корпусів 6 та 7. Також житловий будинок за зазначеною адресою оснащено будинковим засобом обліку холодної води, що йде на підігрів для надання послуг ЦПГВ. Окремих засобів обліку теплової енергії для визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у будинку немає. В будинку не всі 100% квартир обладнані вузлами розподільчого обліку (індивідуальними засобами обліку) теплової енергії. На момент спірних правовідносин у позивача не було встановлено індивідуального засобу обліку теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у вигляді сум перерахунків за грудень 2020 року, травень та червень 2021 року позивач зазначає, що при здійсненні перерахунків наданих послуг за вказані періоди відповідач порушив ?пункти 1, 8 та частини 4 пункту 27 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 28.03.2018, пункти 12 та 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (Правила №630), частини 1 статей 19 та 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 (Закон №1875-IV), статті 526 та 525 Цивільного кодексу України, чим порушив її права як споживача комунальної послуги. Вирішуючи обґрунтованість доводів та заперечень сторін у цій частині позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. За положеннями ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Правовідносини між виконавцем/виробником послуг з централізованого опалення та споживачем фізичною особою регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами № 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин. Правовідносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії та індивідуальним/колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії та порядок оплати врегульовано положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами №630. Порядок оснащення будівель вузлами комерційного обліку визначено ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За приписами ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлові послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг. Споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV). Виконавець, тобто суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (абз. 5 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV). Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV). Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (ч.ч. 2, 4 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 6 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів (абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п. 12 Правил №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За змістом п. 21 Правил №630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. м (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Разом із цим, розділом IV Методики №315 передбачений порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, а саме: «12. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів житлових/нежитлових приміщень». Таким чином, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Вказані положення стосуються також наймачів та членів їх родин. Розділом V Методики № 315 визначені вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку та визначення максимальної частки споживання теплової енергії в опалювальному приміщенні без приладу обліку. Отже, вартість наданих споживачам послуг з постачання теплової енергії складається: - нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (в разі відсутності індивідуального засобу обліку, по показниках будинкового засобу обліку пропорційно до опалювальної площі Споживача); - донарахування до мінімального споживання теплової енергії (в разі проведення нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі); - постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби; - функціонування системи опалення. Вартість наданих споживачам послуг з гарячого водопостачання складається: - нарахування за спожиту гарячу воду на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (у разі відсутності індивідуального засобу обліку по нормі споживання на кількість проживаючих осіб чи по показниках будинкового засобу обліку відповідно до кількості проживаючих осіб); - функціонування системи гарячого водопостачання будинку. Відповідно до вимог Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11.12.2019 (зі змінами) комерційний облік послуги ведеться вузлом комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі з урахуванням показань вузлів розподільного обліку гарячої води споживачів. У разі ненадання у визначений договором строк споживачем(ами) виконавцю показань індивідуального(их) вузла(ів) розподільного обліку гарячої води, виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким(ими) споживачем(ами) послуги за попередні 12 місяців. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку таким(и) споживачем(ами) виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним(н), а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів. Відповідно до Методики №315 у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями вузла комерційного обліку (загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку) та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку. Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання, визначеного за показаннями /будинкового вузла комерційного обліку), згідно вимог Методики №315. Згідно пункту 2 розділу VI Методики №315 у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії до мінімального середнього питомого споживання теплової енергії на опалення будівлі. Показання індивідуальних вузлів розподільного обліку зазначаються у рахунку на оплату наданих послуг, який кожен споживач отримує від виконавця індивідуально. По особових рахунках споживачів також нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ). Відповідно до Методики №315 в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: - за умови наявності циркуляції - 20 % ; - при непрацюючій циркуляції - 10 %. Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики. За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики. За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому при поділі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб приміщенні споживача. Основою для розрахунку є звіти з показаннями приладів будинкового засобу обліку теплової енергії. Таким чином, показники будинкового засобу обліку теплової енергії та засобів вимірювальної техніки питної води, встановлені перед водопідігрівачами, в опалювальні періоди розподіляються окремо на спожиті послуги по опаленню будинку та на спожиті послуги з гарячого водопостачання, а не в опалювальний період - визначають кількість споживання гарячої води та функціонування системи. Показники будинкового засобу обліку теплової енергії (опалення) розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень, а показники гарячої води по переданих споживачами будинку показниках індивідуальних засобів обліку чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб. Як встановлено судом та не оспорювалося відповідачем, з опалювального періоду 2019/2020 років КП «Київтеплоенерго» почало використовувати положення Методики №315 для визначення обсягу теплової енергії витраченої на опалення місць загального користування. 26.06.2021 Антимонопольним комітетом України було оприлюднено роз?яснення щодо застосування Методики №315 під час розрахунків із споживачами, з якими укладено договори відповідно до вимог Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги». Так, відповідно до рекомендацій Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції №60/17-рк/к від 24.06.2021, підприємству рекомендовано: - утриматись від застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 (Методика №315) під час розрахунків із споживачами, з якими не укладено договори відповідно до вимог Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги»; - здійснити перерахунки споживачам, з якими буди укладені до 01.05.2019 договори про надання комунальних послуг, розміру плати за послуги з централізованого опалення відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 (Методика №359). Частиною 2 ст. 46 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що рекомендації органів Антимонопольного комітету України підлягають обов?язковому розгляду органами чи особами, яким вони надані. Встановлено, що КП «Київтеплоенерго» відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» застосувало надані рекомендації задля недопущення порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції і утрималось від застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 під час розрахунків із позивачем, як з споживачем, з яким не укладено договори відповідно до вимог Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги». В липні 2021 року КП «Київтеплоенерго» було зроблено перерахунок споживачам, зокрема, позивачеві на суму 4762,70 гривень, яка відображена в розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення (ЦО) постачання теплової енергії та з централізованого постачання гарячої води (ПГВ)/постачання гарячої води (ГВ). Водночас, в частині визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, КП «Київтеплоенерго» застосовувало Методику №315. Разом із цим, Законом №1875-IV встановлено, що відносини між виконавцем комунальної послуги та споживачем здійснюються виключно на договірних засадах (пункт 1 статті 19), а порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства (пункт 1 статті 16). Постановою Кабінету Міністрів України №1082 від 24.12.2019 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію та послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для споживачів у зв`язку із зміною ціни природного газу» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Правила №630), в частині 3 пункту 51 якого вказано, що для зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення виконавець перераховує вартість послуг з централізованого опалення для споживачів з урахуванням перерахованої вартості теплової енергії, що враховує перераховану вартість природного газу, визначену для відповідного місяця опалювального періоду. Відмінність порядку нарахування плати споживачам, що мають квартирні засоби обліку/вузли розподільного обліку теплової енергії, та не передали їх показання виконавцю комунальної послуги полягає в тому, що згідно з: пунктом 12 Правил №630 - такі споживачі відразу, після встановлення факту ненадання показань квартирних засобів обліку теплової енергії виконавцю комунальної послуги, оплачують послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі квартири; частиною 4 статті 11 Закону №2119-VIII - вказані споживачі отримують нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії виходячи з того, що: 1) протягом перших трьох місяців виходячи з середнього споживання попереднього опалювального періоду; 2) після закінчення тримісячного строку розрахунки з такими споживачами здійснюються як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії. Таким чином, як пунктом 12 Правил №630, так і частиною 4 статті 11 Закону №2119-VIII передбачено проведення перерахунку таким споживачам після відновлення ними надання показань квартирних вузлів обліку теплової енергії. Положення щодо порядку проведення перерахунку визначені частиною 4 пункту 27 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 01.05.2018, згідно з яким: «27. Виконавець зобов`язаний: 4) після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкового лічильника, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої споживачем послуги, що відображається окремо у виставленому рахунку (платіжному документі) наступного періоду». Положення частини 4 пункту 27 Договору аналогічні нормам, викладеним у третьому абзаці пункту 18 Правил №630: «Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування». Ураховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що єдиною можливою підставою для здійснення перерахунку відповідно до частини 4 пункту 27 Договору «Про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 28.03.2018 та згідно з пунктом 18 Правил №630 є відновлення надання показань квартирних засобів обліку теплової енергії споживачами. Крім того, судом враховується, що пунктом 15 Правил №630 встановлено, що періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує послуги з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. Можливість здійснення перерахунку пунктом 15 Правил №630 не передбачена. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що перелік підстав для здійснення перерахунків в грудні 2020 року, травні та червні 2021 року, які вказані в листах відповідача №30/3/2/2250 від 16.02.2021, №30/3/2/9335 від 25.06.2021 та №30/3/2/11449 від 02.08.2021, не відповідає положенням частини 4 пункту 27 Договору та нормам пункту 18 Правил №630. Крім того, спосіб проведення перерахунку, вказаний в частині 4 пункту 27 Договору та в пункті 18 Правил №630, передбачає внесення в розрахунки часткових змін шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої послуги з централізованого опалення. Використаний КП «Київтеплоенерго» спосіб здійснення перерахунків в грудні 2020 року та травні 2021 року, який вказаний у вищезазначених листах відповідача, складається з двох етапів: 1) спочатку відповідач здійснює скасування первинного нарахування методом «сторно» за попередні розрахункові періоди; 2) потім здійснює нове нарахування плати за послугу з централізованого опалення у попередніх розрахункових періодах. Однак такий порядок здійснення перерахунку не відповідає положенням частини 4 пункту 27 Договору та нормам пункту 18 Правил №630. Коригування плати за надану послугу, згідно з частиною 4 пункту 27 Договору та Пунктом 18 Правил №630, виконавець комунальної послуги здійснює в розрахунковому періоді, що слідує за розрахунковим періодом, у якому споживач відновив надання показань квартирних засобів обліку теплової енергії. Можливість здійснення коригування у попередніх періодах частиною 4 пункту 27 Договору (пунктом 18 Правил №630) не передбачена. Результат коригування плати за надану послугу з централізованого опалення відображається окремим рядком в платіжному документі наступного розрахункового періоду, що слідує за періодом здійснення коригування. Виходячи з редакції частини 4 пункту 27 Договору та враховуючи той факт, що перерахунок КП «Київтеплоенерго» здійснив у грудні 2020 року, показники квартирних засобів обліку від споживачів, що відновили надання їх показань, відповідач мав отримати у листопаді 2020 року, а фактично отримав у грудні 2020 року. Крім того, здійснивши перерахунок у травні 2021 року, показники квартирних засобів обліку від споживачів, що відновили надання їх показань, відповідач мав отримати у квітні 2021 року, а фактично отримав у травні 2021 року. Крім того, здійснивши перерахунок у червні 2021 року, показники квартирних засобів обліку від споживачів, що відновили надання їх показань, відповідач мав отримати у травні 2021 року, а фактично отримав у червні 2021 року. Із урахуванням наведеного, суд визнає обґрунтованими доводи позивача, наведені у цій частині позовних вимог, та приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання позивача здійснити перерахунок плати за послугу з централізованого опалення, нарахованої по квартирі позивача, у вигляді сум перерахунків за грудень 2020 року, травень та червень 2021 року (у грудні 2020 року - сума перерахунку 7970,32 грн.; у травні 2021 року - сума перерахунку 5285,64 грн.; у червні 2021 року - сума перерахунку 1277,38 грн.), відповідно до положень, встановлених частиною 4 пункту 27 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 28.03.2018 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин). На думку суду, доводи позивача у цій частині позовних вимог відповідачем не спростовані. Крім того, суд визнає безпідставними доводи відповідача, наведені у відзиві, про те, що перерахунок плати за послугу з централізованого опалення, проведений у травні 2021 року на суму 5285,64 грн., був предметом розгляду справи №758/9298/21-ц у Печерському районному суді міста Києва за позовом [PERSON] до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про визнання рішення протиправним, за результатом розгляду якої суддею Хайнацьким Є.С. було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Так, зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що судом було відмовлено у позові у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту своїх прав, тобто вказані вище обставини судом в межах розгляду справи №758/9298/21-ц не перевірялися та доводи сторін у цій частині не вирішувалися. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що здійснивши перерахунки всупереч вимогам закону, КП «Київтеплоенерго» продовжує щомісячно надсилати їй рахунки-повідомлення із вимогою їх сплатити. Крім того, змінивши в односторонньому порядку умови здійснення перерахунків, КП «Київтеплоенерго» принизило її гідність та порушило її права як споживача. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 16 246,77 грн., оскільки заподіяння такої шкоди відповідачем не доведено належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1073,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем за вимогу про здійснення перерахунку згідно з квитанцією до платіжної інструкції №0.0.2848235644.1 від 08.02.2023. На підставі викладеного,

Outcome: partial