Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок травми на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він в період з 13.02.2012 по 15.03.2023 перебував у трудових відносинах із відповідачем. Працював гірником з ремонту гірничих виробок, що підтверджується копією трудової книжки. 05.09.2022 із ним стався нещасний випадок на виробництві, отримано травму закритий компресійних перелом Д-4 хребта з больовим синдромом. Забій поперекового відділу хребта. 14 вересня 2022 року на підприємстві відповідача було складено та затверджено акт за формою Н-1/п про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. 13.02.2023 Міжрайоною травматологічною МСЕК м. Покровськ вперше йому встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. 29.02.2024 року повторно Міжрайона травматологічна МСЕК м. Покровськ йому встановила 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Згідно медичних документів йому протипоказано праця із фізичним навантаженням, вимушене положення тулубу, підземні умови роботи. Рекомендовано спостереження неврологом, травматологом, хірургом. Тобто йому потрібно докладати зайвих зусиль для постійного проведення реабілітації та лікування його невиліковних хвороб для підтримання стану здоров`я позивача хоч би у теперішньому стані, та для запобігання погіршення його стану здоров`я. Тепер він непрацездатний і є неповноцінним членом суспільства, думки про це його пригнічують. Вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Він все своє трудове життя присвятив гірництву, про що свідчить копія трудової книжки. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. А це не почесна регалія. Вважає, що це соромне тавро на все остаточне життя. Йому важко жити, думаючи про це. Тепер він у розпачі, що йому тепер робити. Окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, наприклад, відремонтувати побутові предмети, пересуватися, нахилятись, ходити на тривалі відстані, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Тому він вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат. Відшкодування йому моральної шкоди не здійснювали та не пропонували. Відповідач використав трудовий його потенціал та викинув його, як відпрацьований матеріал. Відповідач не захистив позивача соціально, що є безвідповідальною протиправною поведінкою відповідача. Відповідач не забезпечив його аналогічною працею у колективі, а повинен був створити умови безпечної праці. Відповідачем були порушені санітарні норми та норми охорони праці. Нормативні акти з охорони праці він не порушував. При цьому мала місце протиправність дій відповідача, пов`язаних з порушенням Закону України „Про охорону праці, Правил безпеки у вугільних шахтах, що стало причиною втрати його здоров`я. Відповідач не забезпечив робочі місця позивача допоміжним устаткуванням, яке б зменшувало несприятливі виробничі фактори до допустимої величини. Вважає життя людини найціннішим, що може бути в світі, що відповідає принципам гуманізму. А здоров`я людини це основа життя. Оцінити важкість моральних страждань у зв`язку із втратою 40% працездатності неможливо. На його думку, найменша сума, яка може наблизити його до відшкодування моральної шкоди це 1 000 000 грн, які він просив суд стягнути з відповідача на його користь. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач, представник позивача надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду відзив в якому зазначив, що позивач в якості підстав для задоволення позовних вимог зазначає, що перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 13.02.2012 по 15.03.2023. 05.09.2022 з позивачем трапився нещасний випадок на підприємстві при виконанні ним трудових обов`язків, а саме: 05.09.2022 об 11 годині 50 хвилин ГРП з РГВ дільниці РГВ-7 ПрАТ «ШУ «Покровське» [PERSON] прибув згідно графіка виходів робітників дільниці РГВ-7 на вересень 2022 на роботу в ІІ зміну приміщення нарядної, розташованої в будівлі адміністративно-побутового комплексу на території повітряподавального стволу № [NUMBER] ПрАТ «ШУ «Покровське». У період з 12 годині 00 хвилин до 12 години 30 хвилин заступник начальника дільниці РГВ-7 [PERSON] видав робітникам дільниці РГВ-7 ІІ зміни наряд на виконання робіт з установки анкерного кріплення (анкер канатний l=7,0 м АСК.00.00 АСБ) на виробках блоку 10, у тому числі ГРП з РГВ [PERSON] і ГРП [PERSON] отримали наступний наряд: буріння шпурів і установка анкерного кріплення (l=7.0 м) на конвеєрному штреці 4 лави південної панелі блоку 10. Наряд був проведений з реєстрацією у книзі нарядів дільниці РГВ-7 і наряд-путівці на виробництво робіт гірничого майстра дільниці РГВ-7 з проведенням інструктажу з питань охорони праці по професіям і видам виконуваних робіт. Контроль за безпечним виконанням робіт у ІІ зміну на дільниці РГВ-7 був покладений на гірничого майстра дільниці РГВ-7 [PERSON] . Після отримання наряду робітникам дільниці РГВ-7, у тому числі [PERSON] , отримали спец.одяг, спец.взуття, засоби індивідуального захисту після чого вентиляційним стволом № [NUMBER] (далі ВС-3) о 13 годині 45 хвилин спустились в шахту і направились на місце виконання виробничого завдання. О 14 годині 50 хвилин [PERSON] і [PERSON] прибули на своє робоче місце конвеєрний штрек 4 лави південної панелі блоку 10 і приступили до виконання виробничого завдання буріння шпурів і встановлення анкерів канатних l=7,0 м. АСК.00.00 АСБ. Після виконання виробничого завдання і по закінченню ІІ зміни робітники прибули до стволу ВС-3, потім о 20 годині 00 хвилин виїхали на поверхню шахти, після чого автобусом підприємства робітники, у тому числі [PERSON] і [PERSON] прибули на пром.майданчик ППС-2 і прослідували в АПК в лазню. Після відвідування лазні о 21 годині 30 хвилин [PERSON] на виході з центрального входу будівлі АПК на сходах ганку будівлі підсковзнувся, втратив рівновагу і впав додолу і покотився по сходах вниз. При спробі самостійно підвестись на ноги відчув гострий біль в області хребця. Працівники, які слідували з будівлі АПК допомогли потерпілому підвестися на ноги, після чого супроводили до легкового авто одного з робітників дільниці РГВ-7, який 06.09.2022 о 02 годині 45 хвилин доставив [PERSON] в приймальне відділення КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради. Висновком по важкості виробничих травм №1666/19 від 14.09.2022 КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради позивачеві встановлений діагноз: Закритий компресійний перелом Д-4 хребта з больовим синдромом. Забій поперекового відділу хребта. Актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії Н-1/П від 14.09.2022 даний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. По даному випадку Міжрайонною травматологічною МСЕК м.Покровська 13.02.2023 при первинному огляді було встановлено 40% втрати професійної працездатності та ІІІ гр. інвалідності із наступним переосвідуванням 13.02.2024, при повторному огляді 29.02.2024 встановлено 40% втрати професійної працездатності ІІІ гр. інвалідності із наступним переосвідуванням 29.02.2026. Заявлені позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності вперше. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 05.07.2023 по справі № 686/22769/22 провадження № 61-6621св23. Відповідно до наданих позивачем довідок МСЕК стійкої втрати працездатності не встановлено, оскільки інвалідність встановлено на строк до 29.02.2026. Комісією з розслідування даного нещасного випадку встановлено, що Позивач сам винен в отриманні травми, оскільки в порушення п.1, гл.5, розд. ІV НПАОП 10.0-1.01- 10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» (наказ №62 від 22.03.2010 року «Про затвердження Правил безпеки у вугільних шахтах», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 р. під №398/17693), п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2020-2022 р.р.»; п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2020-2022 р.р.» проявив необережність при пересуванні сходами ганку адміністративно побутового комплексу. Згідно п. 1 р. 4 Правил безпеки у вугільних шахтах, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010 №62 (із змінами) вугільна шахта - це гірниче підприємство підвищеної небезпеки, під час виробничої діяльності в підземних виробках якої можуть виникнути небезпечні та шкідливі виробничі чинники, від дії яких працівники мають бути захищені. При прийомі на роботу на ПрАТ «ШУ «Покровське», згідно ст. 29 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про охорону праці», Позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний: - дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; - знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Позивач має тривалий стаж роботи в шахті, пройшов попередній та позачерговий інструктаж з правил техніки безпеки перед зміною. Отже, мав усвідомлювати рівень та характер небезпеки, використовувати засоби захисту та додержуватися правил безпеки при пересуванні з роботи. Позивач усвідомлював, що необережне пересування сходами може привести до падіння та його травмування, є небезпечним та протиправним. Проте, внаслідок власного легковажного нехтування вищевказаними заходами безпеки був травмований. Просить застосувати до спірних правовідносин ч. 2 ст. 1193 Цивільного кодексу України, оскільки шкоду здоров`ю позивача спричинено внаслідок його власної грубої необережності. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні травми. У постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц Верховний Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. звернуто увагу судів на необхідність з`ясування питання: якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно моральну шкоду позивачеві, ступінь вини відповідача та якими доказами це підтверджується. Теж саме закріплено і в ч.3 ст.23 ЦК України, і якій йдеться, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що моральна шкода відшкодовується власником за наявності його провини. Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Крім того, єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті виробничої травми є висновок експерта за наслідками відповідної експертизи. Висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаряпсихіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Крім того, необхідно врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач також має право на отримання пенсії по інвалідності. Інвалідом позивача не визнано, проте навіть інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто, позивач у зв`язку з отриманою травмою права на працю не позбавлений. Таким чином, позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб. Вважають, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1000000,00 грн. не обгрунтовані, не відповідають глибині душевних страждань потерпілого, вимогам розумності і справедливості, а також усталеній судовій практиці. До того ж, компенсація моральної шкоди має суто умовний характер, - неможливо точно визначити в грошовому еквіваленті біль та страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.). Просимо зважити на загальновідому правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його навіть неістотного збагачення. Щодо виконання відповідачем функцій податкового агента. У випадку задоволення/часткового задоволення позовних вимог позивач отримає дохід у вигляді відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров`ю, після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене слід застосовувати положення актів законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Відповідно до п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент. Згідно п.п. 163.1.2 п.163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Згідно п. 14.1.180 Податкового кодексу України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Таким чином, податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті при добровільному виконанні відповідного судового рішення. З аналізу вище наведених норм також вбачається, що у випадку, якщо особа відшкодовує на користь фізичної особи моральну шкоду, вона виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу та за рахунок фізичної особи, якій виплачується такий дохід. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» становить 7100,00 грн, отже, якщо сума відшкодування моральної шкоди за рішенням суду перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (7100,00 грн х 4 = 28400,00 грн), необхідно стягнути моральну шкоду з утриманням податків та загальнообов`язкових платежів. Окремо відзначають, що Державна податкова служба України в індивідуальній податковій консультації від 03.09.2021 (додається) роз`яснила, що у випадку, коли за судовим рішенням сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров`ю, більша аніж 4х кратний розмір мінімальної заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Отже, у судів відсутні повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків. Верховний Суд в постанові від 07.10.2020 в справі № 523/14396/19 (провадження № 61-10657св20) вказав: «… якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу». При цьому платником виступає особа, на користь якої винесено судове рішення про стягнення відшкодування моральної шкоди. Перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 1000000,00 грн, як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставною та, на думку відповідача, не підлягає задоволенню. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Інших клопотань в порядку статті 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. \~ \~ \~ \~ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ 6 травня 2024 року провадження у справі відкрите, визначено її розгляд у загальному провадженні. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 6 червня 2024 року підготовче провадження у справі закінчене, призначено справу до судового розгляду на 4 липня 2024 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 13.02.2012 по 15.03.2023 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське». Згідно із наказом № 597-к від 15.03.2023 року він був звільнений за п. 2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я. 05.09.2022 о 21.30 год з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, отримано травму закритий компресійних перелом Д-4 хребта з больовим синдромом, забій поперекового відділу хребта. З тексту акту Н-1/П вбачається, що основною причиною настання нещасного випадку з позивачем є особиста необережність під час пересування на сходах ганку адміністративно-побутового комплексу. У період з 14.07.2023 по 24.07.2023, 14.12.2023 по 22.12.2023 звертався до лікарів амбулаторно зі скаргами на болі в грудному відділі хребта. Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 13.02.2023 [PERSON] за наслідками трудового каліцтва вперше визначено третю групу інвалідності, 40 % втрати професійної працездатності на строк до 01.03.2024. Йому рекомендовано медикаментозне та оперативне лікування. Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 29.02.2024 [PERSON] за наслідками трудового каліцтва повторно визначено третю групу інвалідності на строк до 29.02.2026 року. V. Оцінка суду. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1\~ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно із ч.1\~ст.9 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі\~Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того 01.01.2015 набув чинності\~Закон України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» в редакціїЗакону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина восьма статті 36\~цього Закону передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Пункт 1 частини другої статті 10\~цього Закону передбачає обов`язок страховика\~Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. Отже Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. Таким чином, у разі нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі\~ст.237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог\~ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника. Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування нещасного випадку, який трапився з позивачем. Суд вважає, що у позивача виникле право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЭК підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Як зазначено вище, [PERSON] протягом тривалого часу лікувався через отриману травму на виробництві. В його медичних документах зафіксовані скарги на біль. Отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків травма вимагає від нього продовження лікування, позивач зазнавав фізичний біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров`я, те що позивач є інвалідом третьої групи, розмір і строковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у 33 років втратив 40% своєї працездатності на підприємстві відповідача, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, тобто отримана ним травма заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, потребує продовжувати лікування. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд також, враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення правил безпеки праці, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості,\~вважає за можливе визначити позивачеві до відшкодування відповідачем розмір моральної шкоди у 28000 грн. Суд при ухваленні рішення враховує положення\~Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до\~статті 164 ПК України\~(норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених\~Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України). У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 28000 грн підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за позов майнового характеру, поданий фізичною особою, оскільки позивач при зверненні до суду від сплати цих витрат був позбавлений. На підставі викладеного,

Outcome: partial