Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

25.01.2024 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, в якій просив: припинити стягнення аліментів з ного на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] за виконавчим листом № 2-1407/12, виданим 16.01.2013 року Вишгородським районним судом Київської області з моменту звернення з позовом до суду та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] , яку нараховано за виконавчим листом № 2-1407/12, виданим 16.01.2013 року Вишгородським районним судом Київської області та який перебуває на виконанні у Вишгородському відділі державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 55383079. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Позивач та Відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 жовтня 2012 року шлюб сторонами розірвано. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 жовтня 2012 року №2-1407/11 стягнуто щомісячно на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2012 року до його повноліття, тобто до [INFO] . 15.12.2017 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1407/12, виданого 16.01.2013 року Вишгородським районним судом Київської області. Проте, з лютого 2021 року і по теперішній час син [PERSON] проживає разом з Позивачем, спочатку за адресою: [ADDRESS] , а станом на теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Акту (від 16.09.2021 року та копією Акту від 05.01.2024 року і перебуває на моєму утриманні. На підставі викладеного, Позивач змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.02.2024 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Пояснили, що дитина рік проживає з батьком, який займається його забезпеченням та вихованням. Відповідач просила відмовити в задоволенні позову на підставах викладених у відзиві, який подано через систему «Електронний суд» 03.04.2024 р., в якому зазначено, що основна сума заборгованості виникла навіть до спірного періоду часу, вказаного позивачем у позовній заяві. Доводи позивача, про те, що їх син - [PERSON] з лютого 2021 року постійно проживав з позивачем, не відповідають дійсності. Так, у спірний період часу, дитина почала періодично проживати то з Відповідачем, то з Позивачем, то з бабусею. Водночас таке проживання не мало постійного характеру, оскільки це було виключним бажанням дитини спілкуватись з обома батьками у силу його віку. Стверджувати про постійне проживання дитини з батьком є нічим іншим, як введенням суду в оману. Окрім того, утриманням дитини незалежно від того де і з ким він проживав у спірний період часу Відповідач продовжувала займалась особисто, а саме: купівля одягу, взуття, забезпечення школи та дозвілля. Позивач вказані обставини не заперечує та не спростовує. Вимоги позивача направлені виключно на ухилення від сплати заборгованості. Неповнолітній син сторін - [PERSON] в судовому засіданні вказав, що з 01.02.2021 р. почав проживати за батьком. 5 місяців був у матері в Польщі. Коли він знаходиться з батьком, то він забезпечував його, однак мама іноді висилала кошти, посилки. На його карту надходять кошти від батька, хрещеної та мами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є сусідкою сторін. Дитина проживає з батьком протягом року, у нього є окрема кімната, він забезпечений усім необхідним. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий виконкомом Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 39 (а.с.8). 15.10.2012 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області по справі № 2-1392/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10-11). 15.12.2017 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дороніною В.О. винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 55383079 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів по виконавчому листу № 2-1407/12 (а.с.14). З Акту обстеження фактичного місця проживання від 16.09.2021 року, виданого старостою [PERSON] видно, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою свого батька [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] , але фактично проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Зі слів батька син проживає з ним з лютого 2021 року. Факт проживання підтверджують також сусіди (а.с.12) З Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000257648 від 09.01.2024 року видно, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 7). З Акту № 2 від 09.01.2024 року, виданого старостою Катюжанського старостинського округу Димерської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований та проживає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). З Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000286388 від 10.01.2024 року видно, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.03.2024 № 21924, наданої Вишгородським районним відділом Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), заборгованість перед [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON] станом на 01.03.2024 становить 36 588, 54 грн, з яких: 27 973, 77 грн. станом на 31.12.2020 р.; 27 814, 02 грн. станом на 31.12.2021 р.; 37 715, 78 грн. станом на 31.12.2022 р.; 38 553, 22 грн. станом на 31.12.2023 р.; 36 588, 54 грн. станом на 01.03.2024 р. (а.с.55-57). До матеріалів справи долучені також: інформація про виконавче провадження від 05.01.2024 (а.с. 15-16), виписка з банку [PERSON] (а.с. 51-52, 59). Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВерховноїРади України№ 789-ХІІвід 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. За результатом системного аналізу вказаних приписів законодавства вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, а дитина разом з цим не проживає разом з нею та не перебуває на її утриманні. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів, утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що дитина [PERSON] , не проживає з відповідачем, на користь якої були стягнуті аліменти. Відповідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено неповнолітня дитина проживає з батьком, тобто з позивачем по справі та знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.10.2012 року. Щодо позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліменти, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст.\~197\~СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Відповідно до ст.\~273\~СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліменти на утримання сина, посилаючись на спільне проживання його зі своїм сином, однак, суд зазначає, що з наданої Довідки-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів видно, що заборгованість у Позивача станом на серпень 2020 року становила вже 33387,77 грн., тоді як дитина почала проживати з ним з лютого 2021 року, а тому це не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки не скасовує та не звільняє позивача від зобов`язання сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволеню не підлягають.

Outcome: partial