Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Зазначає, що після її смерті відкрилась спадщина. До складу спадкового майна померлої входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до Свалявської ДНК з метою прийняття спадщини після смерті бабусі, їй мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що покійною бабусею не було проведено первинну реєстрацію спірного будинку. Окрім того виявлено, що за вказаною адресою вже зареєстроване нежитлове приміщення, магазин, за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначила, що у спірному житловому будинку, на день смерті бабусі разом з нею проживали залучені у даній справі як треті особи, які не заперечують щодо реєстрації права власності на такий за нею. Тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який згідно запису погосподарської книги №1 с.Мала Мартинка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлового будинку «А»; господарської будівлі «Б»; сарай «В»; вбиральні «Г»; воріт з хвірткою «№-1»; огорожі «№ -2», в порядку спадкування за законом після смерті бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] та змінити адресу житлового будинку, який згідно запису погосподарської книги №1 с.Мала Мартинка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на адресу: [ADDRESS] . Учасники в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с.36-50). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є онучкою [PERSON] (а.с.11-14, 17-18). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.05.2000 року [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 14 (а.с.10). На день смерті останньої разом з нею в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані окрім покійної четверо осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується відповіддю Відділу «ЦНАП» від 26.04.2024 року №395 (а.с.22). Відповідно до довідки відділу «ЦНАП» Свалявської міської ради від 26.04.2024 року №394, на момент смерті [PERSON] була головою дворогосподарства за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). З технічного паспорту , інвентаризаційна справа №91/2024 від 04.04.2024 року виготовленого ФОП [PERSON] вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] складається з : житлового будинку літера «А», господарська будівля - «Б», сарай - «В», вбиральня - «Г», Огорожі - №1-2. Рік побудови спорудження - 1990 рік (а.с.24-28). Згідно довідки КУП «Свалявське МБТІ» від 08.09.2024 року №57, згідно архівних даних та реєстрових книг житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] не зареєстровано на паперових носіях (а.с.19). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. За приписами ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами ст. 328 ЦК України право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1-3 статті 26-3 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловий та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна Пунктом 52 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затверджених постановою КМУ від 07.07.2021 року № 690 присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна визначено, що у разі виявлення дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об`єктами державної чи комунальної власності та не підпадають під випадки, зазначені у пункті 50 цього Порядку, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved