Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на те, що відповідач не виконала своєчасно зобов`язання за кредитним договором та не здійснила жодних дій для виконання рішення суду по справі №521/6990/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання, які встановлені як кредитним договором, так і рішенням суду, а кредитор має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат від суми боргу, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані за останні три роки відповідно до ст.625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/6990/13-ц від 05.11.2013 року: три відсотки річних у розмірі 25396 (двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто шість) гривень 32 (тридцять дві) копійки та інфляційні втрати у розмірі 131536 (сто тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок, а всього 156932 (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок та судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої, просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11302356000. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6990/13-ц від 05.11.2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в сумі 281937(двісті вісімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок та судовий збір в розмірі 2819 (дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) гривень 37 (тридцять сім) копійок. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6990/13-ц від 14.11.2019 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у цивільній справі №521/6990/13-ц. Тобто, до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» перейшли всі права ПАТ «Дельта Банк» щодо права майнової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №11302356000 від 20.02.2008 року та заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6990/13-ц від 05.11.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факту укладення Договору про надання споживчого кредиту №11302356000, винесення заочного рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6990/13-ц від 05.11.2013 року, однак жодних доказів виконання своїх зобов`язань суду не надала. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не здійснено жодних дій для погашення заборгованості за кредитним договором №11302356000 від 20.02.2008 року та не виконано заочного рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6990/13-ц від 05.11.2013 року. Згідно зі статтею 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625\~ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц). Нарахування 3% річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивачем здійснено розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних за період з 15.12.2020 року по 15.12.2023 року за невиконання зобов`язань, покладених на боржника заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/6990/13-ц від 05.11.2013 року. Розмір заборгованості відповідно до наданого розрахунку складає 156932 (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок, з яких: 131536 (сто тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок сума інфляційних втрат, 25396 (двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто шість) гривень 32 (тридцять дві) копійки сума 3% річних за відповідний період. Згідно п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб Станом на момент ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України не скасовано. Суд зазначає, що позивачем не враховано вищевказаних\~перехідних положень ЦК України\~та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з березня 2022 року по грудень 2023 року, яка відповідно до вимог законодавства підлягає списанню позикодавцем. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період - IIc\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~= 1.14247719. Інфляційне збільшення: 281\~937,25 x 1.14247719 - 281\~937,25 =\~40\~169,63 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Всього штрафних санкцій: 10\~102,32 грн. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних та інфляційні втрати за період 15.12.2020 року по 23.02.2022 року, а саме три відсотки річних у розмірі 10102 (десять тисяч сто дві) гривні 32 (тридцять дві) копійки, інфляційні втрати у розмірі 40169 (сорок тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 63 (шістдесят три) копійки, всього у розмірі 50271 (п`ятдесят тисяч двісті сімдесят одна) гривня 95 (дев`яносто п`ять) копійок. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.141 ЦПК України,\~судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні, що підтверджується платіжною інструкцією №2787 від 15 грудня 2023 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволено, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial