Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 16.02.2024 року позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Гайтан К.О. звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що позивачка і відповідач 19.09.2014 року уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] . Право власності на зазначене майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , натомість вказане майно набуте під час шлюбу сторін, тому відповідно до приписів чинного законодавства є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу між подружжям в рівних частках по 1/2 частки кожному. У зв`язку із чим просила здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати квартиру [ADDRESS] , спільним майном подружжя, поділити між сторонами в рівних частках по 1/2 частки, присудити позивачці грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру у розмірі 1\~450 310 грн. 57 коп. Право спільної сумісної власності на вказану квартиру припинити. В порядку поділу майна подружжя просила визнати: за позивачкою - право власності на автомобіль «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; за відповідачем право власності на автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Припинити право спільної сумісної власності на вказані автомобілі. Зменшити суму відшкодування за квартиру на суму різниці вартості автомобілів у розмірі 274\~485 грн. Крім того позивачка просила стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 15\~140 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 14 000 грн. 12.03.2024 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Новіцьку І.Л. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю, спростовуючи презумпцію спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Зазначив,\~що автомобіль\~«Nissan\~Pathfinder»,\~2018\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний повністю за кошти, які належали його батькові [PERSON] . Вказав, що автомобіль придбавався на американському аукціоні. Вказане підтверджується укладеним 27.01.2022 року договором №2701 із ФОП [PERSON] , предметом якого є надання останнім послуг [PERSON] з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу, які замовник зобов`язався прийняти та оплатити. Купівля битого автомобіля здійснювалася повністю за кошти [PERSON] , які належали останньому особисто. Оскільки між відповідачем [PERSON] та його батьком [PERSON] склалися довірительні відносини, організацією покупки та розмитненням даного автомобіля займався відповідач [PERSON] , тому і оформлення відбулося на ім`я останнього. Оскільки автомобіль був придбаний побитим та у несправному стані, після розмитнення та транспортування автомобіля в Україну, відповідач [PERSON] організаційно допомагав батькові із ремонтом, позичив йому частину коштів, які були повністю повернуті після продажу належного батькові автомобіля «Chevrolet Cruze», номерний знак [NUMBER] , відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу №3247/2023/1153571717 від 29.03.2023 року. Крім того, зазначив, що позивачкою [PERSON] заявлені до поділу не всі належні подружжю об`єкти майна, а саме, набуту 07.08.2020 року частку у житловому будинку [ADDRESS] , та частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150. У зв`язку із чим повідомив про звернення до суду із зустрічним позовом і просив допитати у якості свідка [PERSON] 18.03.2024 року представником позивачки [PERSON] адвокатом Гайтан К.О. подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій викладено заперечення проти доводів відповідача [PERSON] .. Зазначила, що останнім не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільної сумісної власності подружжя. Із наданих письмових доказів на підтвердження набуття спірного автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , за власні кошти, не вбачається, що саме ці кошти були витрачені на придбання спірного автомобіля. Щодо житлового будинку №10 з відповідною часткою надвірних будівель та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зазначила, що частку вказаного майна позивачкою [PERSON] було набуто на підставі договору довічного утримання від 07.08.2020 року. Виникнення спільної\~сумісної власності\~на майно,\~передане за\~договором довічного\~утримання,\~зумовлює солідарне\~виконання ними\~обов`язків за\~цим договором\~на користь\~відчужувача. Для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на це майно згідно ст.60 і 61 СК України заявила клопотання про допит в якості свідка відчужувача за договором довічного утримання [PERSON] 12.03.2024 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Новіцьку І.Л. подав зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебувають в шлюбі з 29.09.2014 року, наразі відповідачем було подано позов до суду про розірвання шлюбу. За період шлюбу ними було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру за №269К-217 від 07.12.2019 року; автомобіль «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, які набуті 07.08.2020 року відповідно до договору довічного утримання. Вказав, що при поділі квартири [ADDRESS] , необхідно відійти від презумпції спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана, у тому числі, й за особисті кошти позивача за зустрічним позовом. А саме, 21.08.2018 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та його батьками [PERSON] і [PERSON] було продано за 249\~280,00 грн. квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала співвласникам в рівних частках та набута шляхом приватизації на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Виконкомом Бучанської міської ради 13.11.2015 року на підставі рішення №373/9 від 15.09.2015 року. Кошти від продажу своїх часток батьками були подаровані позивачу за зустрічним позовом для придбання нерухомості. Особисті приватні кошти від продажу його частки зазначеної квартири та подаровані батьками кошти, були відразу інвестовані [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (проектний номер) площею 58,66 кв.м. в 2 секції на 7 поверсі в першому пусковому комплексі першої черги будівництва житлового будинку об`єкту капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] . Загальна сума договору становила 498\~610,00 грн. У зв`язку із чим в зазначеній квартирі особиста приватна частка [PERSON] становить 49,9%, а 50,1% - спільна сумісна власність сторін. Таким чином, частка [PERSON] становить 74,95%, а частка [PERSON] 25,05%. В подальшому 06.12.2018 року даний об`єкт незавершеного будівництва був відчужений шляхом укладання Договору про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 30.08.2018 року. Уступку права вимоги здійснено за 506\~600,00 грн., з яких пропорційно вказаних часток [PERSON] належить 379\~696,70 грн., [PERSON] 126\~903,30 грн. 09.12.2019 року сторони, додавши до отриманих 506\~600,00 грн. спільні кошти у розмірі 138\~805,00 грн., уклали Договір №269К-217 купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Загальна сума договору становила 645\~405, 00 грн. Враховуючи попередній розподіл часток, сума вкладених коштів [PERSON] становить 449\~099,20 грн., [PERSON] 196\~305,80 грн., що у відсотковому відношенні становить: [PERSON] володіє 69,58% нерухомого майна, а [PERSON] 30,42%. Відповідно до Звіту про оцінку майна (квартири [ADDRESS] ), що проведена оцінювачем [PERSON] , вартість об`єкту оцінки станом на 01.03.2024 року становить 2 475 000,00 грн. Таким чином, вартість частки [PERSON] у грошовому еквіваленті станом на дату подання позову становить 1\~722\~105,00 грн., вартість частки [PERSON] 752\~895,00 грн. Щодо розподілу транспортного засобу зазначив, що автомобіль «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , набутий у шлюбі за спільні кошти. Відповідно до Звіту про його оцінку, надану позивачкою за первісним позовом, його вартість становить 947\~765,00 грн. Щодо набуття 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, зазначив, що 07.08.2020 року між відповідачкою за зустрічним позовом (позивачкою за первісним позовом) [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, що був посвідчений нотаріально. Відповідно до предмету даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та 45/100 часток приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, яка розташована за тією ж адресою. Відповідно до п.16 Договору довічного утримання вказаний договір було укладено за згодою чоловіка [PERSON] , яка доведена до відома відчужувача нотаріусом. Увесь період догляду за відчужувачем [PERSON] здійснював обов`язки набувача, оскільки договір було укладено в інтересах сім`ї, позивач за зустрічним позовом брав активну участь в утримуванні відчужувача, здійснював його лікування, допомагав матеріально, повне утримання відчужувача здійснювалося виключно із сімейного бюджету. Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного оцінювачем [PERSON] , вартість 45/100 часток приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га, (з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, становить 1\~030 500,00 грн. Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку житлового будинку, виконаного оцінювачем [PERSON] , вартість 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] становить 1\~135\~000,00 грн. Зазначив, що за загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст.60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, зазначив, що у позивача за зустрічним позовом [PERSON] наявні боргові зобов`язання у розмірі 77\~027, 06 грн.. Дані кошти були витрачені в інтересах сім`ї з метою облаштування квартири, де проживають сторони. У зв`язку із викладеним, просив в порядку поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу, виділити та визнати за позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом) [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В порядку поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу, виділити та визнати право особистої приватної власності за відповідачем за зустрічним позовом (позивачем за первісним позовом) [PERSON] на: -автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] ; -45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , та 45/100 часток приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150. Стягнути з [PERSON] відшкодування різниці вартості майна, що передається їй у приватну власність, та її частки у вартості квартири [ADDRESS] , у розмірі 803\~737,50 грн. Крім того просив стягнути із відповідачки за зустрічним позовом на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 15\~140 грн. та витрат на правничу допомогу, орієнтовний попередній розмір яких визначив у розмірі 27 000 грн. 15.04.2024 року представником відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] адвокатом Гайтан К.О. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечила проти заявлених позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] безпідставно не включено до спільного сумісного майна подружжя автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Вважає твердження [PERSON] щодо придбання вказаного автомобіля за кошти батька [PERSON] не підтвердженими належними доказами. Договір №2701 від 27.01.2022 року між ФОП [PERSON] і [PERSON] про надання послуги інформування щодо придбання на торгах (аукціоні) автомобіля не підтверджує факту придбання конкретного автомобіля. Доказів здійснення оплати автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не надано, як не надано і доказів позичання останньому коштів [PERSON] , та їх повернення після продажу автомобіля «Chevrolet\~Cruze». Щодо поділу квартири [ADDRESS] , зазначила, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] та його батьками [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу сторін. Належних доказів передання [PERSON] в якості подарунку коштів від продажу своєї частини квартири батьками останнього не надано, тому придбана квартира [ADDRESS] та в подальшому спірна квартира [ADDRESS] належала сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Щодо автомобіля «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , зазначила, що він є спільним сумісним майном подружжя, і відсутні заперечення щодо позовної вимоги про його поділ. Щодо набуття 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та 45/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, зазначила, що частку вказаного майна позивачкою [PERSON] було набуто на підставі договору довічного утримання від 07.08.2020 року. Виникнення спільної сумісної власності на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача. Крім того, договір має бути укладений в інтересах сім`ї, а не власних інтересах одного із подружжя, не пов`язаних із сімейними. Для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на це майно згідно ст.60 і 61 СК України заявила клопотання про допит в якості свідка відчужувача за договором довічного утримання [PERSON] .. Крім того, заявила клопотання про допит в якості свідка [PERSON] 17.04.2024 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатом Новіцькою І.Л. подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій заперечила щодо доводів, викладених представником відповідача за зустрічним позовом у відзиві на нього. Щодо автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , наполягала на його придбанні виключно за кошти [PERSON] , на підтвердження чого додатково надала в якості доказів скріншоти листування в месенджері Телеграм в мобільному телефоні, з якого вбачається, що спірний автомобіль придбавався для [PERSON] , а у зв`язку із довірительними відносинами між [PERSON] і [PERSON] , організацією купівлі та розмитненням займався позивач за зустрічним позовом [PERSON] , тому і оформлення відбулося на його ім`я. Цей факт також підтверджується і Актом опитування [PERSON] , що було здійснено на підставі п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Щодо поділу квартири [ADDRESS] , зазначила, що факт дарування [PERSON] коштів від продажу своїх часток батьками [PERSON] та [PERSON] підтверджується Актом опитування [PERSON] .. Таким чином, у даному об`єкті нерухомості особиста приватна частка [PERSON] становить 49,9%, а 50,1% є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, на підтвердження факту перебування в особистій приватній власності [PERSON] частини квартири, кошти від продажу якої останній вклав у нерухоме майно, що є предметом поділу, надала відповідь Бучанської міської ради від 14.03.2024 року. В частині набуття 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та 45/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, заперечила проти доводів, викладених у відзиві, оскільки відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано доказів наявності у неї особистого доходу, що не входить у спільну сумісну власність подружжя, і давало б їй змогу виконувати умови укладеного договору, де передбачена вартість щомісячного матеріального забезпечення відчужувача у сумі 5000 грн. Зазначила, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] увесь період догляду за відчужувачем фактично здійснював та продовжує здійснювати обов`язки набувача. Оскільки договір укладено в інтересах сім`ї, [PERSON] брав активну участь в утриманні відчужувача, здійснював її лікування, допомагав матеріально, і, відповідно, повне утримання відчужувача здійснювалося виключно з сімейного бюджету. Враховуючи надану до суду довідку про доходи [PERSON] , щомісячне утримання відчужувача надавав виключно позивач за зустрічним позовом, оскільки відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] ніде не працює, власного доходу не має, і надавати кошти на утримання за договором не має можливості. Отже, договір був укладений в інтересах сім`ї, позивач за зустрічним позовом [PERSON] брав солідарно участь у виконанні даного договору на рівні з відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , усі кошти, що були витрачені під час виконання даного договору були з сімейного бюджету. 18.04.2024 року представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатом Гайтан К.О. подано заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких підтримала позицію, викладену у відзиві на зустрічну позову заяву. Додатково зазначила, що надані позивачем за зустрічним позовом скріншоти листування не є належним доказом, оскільки неможливо встановити особу, яка спілкується під акаунтом « [PERSON] », до того ж лише на початку листування зазначено, що автомобіль придбавається для батька, проте відсутні будь-які документальні докази, що автомобіль в подальшому підбирається для нього. Крім того, звернула увагу, що з листування вбачається як [PERSON] домовляється про сплату за автомобіль зі своєї картки, що означає зі спільного бюджету подружжя. Отже, покупцем та власником автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, є [PERSON] . Щодо поділу квартири [ADDRESS] , зазначила, що відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] були вкладені особисті кошти в дану квартиру, що підтверджується укладеними нею 22.10.2020 року договорами купівлі-продажу належних останній на праві особистої приватної власності земельної ділянки та житлового будинку на суму 97 500,00 грн. і 129\~600,00 грн відповідно. Таким чином, припустила, що, якщо вважати вкладеними власні кошти позивача за зустрічним позовом [PERSON] від продажу його частки приватизованої квартири [ADDRESS] у розмірі 83\~093, 33 грн. в придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] , та в подальшому отриманих коштів від відступлення майнових прав на цю квартиру в квартиру [ADDRESS] , вкладених особистих коштів [PERSON] , частки сторін в цій квартирі становлять 13,03% [PERSON] , 35,06% - [PERSON] , а 51,91% - визначається як спільне сумісне майно подружжя. Виходячи зі Звіту про оцінку вказаної квартири, вартість її на 01.03.2024 року становить 2\~475\~000,00 грн., а тому вартість частки [PERSON] становить 964\~878,75 грн., [PERSON] 1\~510\~121,25 грн. Зауважила, що доказів вкладення особистих коштів [PERSON] , як його частини від продажу особистого майна, так і подарованого батьками, не надано. Щодо набуття 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та 45/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, зазначила, що відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] на даний час не набула права власності на дане майно. Крім того, інші 55/100 частини цього житлового будинку та земельної ділянки належать [PERSON] . Позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу участі в здійсненні догляду за відчужувачем за цим договором довічного утримання. Свідок [PERSON] може надати свідчення в суді про те, хто здійснює догляд за нею та чи надходили кошти в розмірі 5000 грн. від [PERSON] 29.04.2024 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатом Новіцькою І.Л. подані додаткові пояснення у порядку ст.174 ЦПК України, в яких наполягала на належність, допустимість і достовірність доказу на підтвердження походження коштів на придбання спірного автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, пояснень, наданих в якості свідка [PERSON] .. Крім того, надала відповідь ФОП [PERSON] , в якій останнім повідомлено про укладення 27.01.2022 року договору №2701 між ним і [PERSON] на послуги з інформування про придбання та транспортування транспортного засобу і в рамках цього договору було надано низку послуг [PERSON] щодо автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Отже, цих доказів, достатньо для підтвердження факту придбання вказаного автомобіля за кошти і для [PERSON] . Щодо поділу квартири [ADDRESS] , зазначила, що довідками ТОВ «Будівнича компанія «Новий дім» підтверджуються дати надходження коштів від [PERSON] за договором №269 К-217 від 07.12.2019 року. Водночас твердження [PERSON] про вкладення особистих коштів у придбання вказаної квартири не відповідають дійсності, оскільки Довідкою від 23.01.2020 року підтверджується внесення 100% коштів за дану квартиру, а договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені [PERSON] 22.10.2020 року. У зв`язку із чим наведений іншою стороною розрахунок щодо розподілу часток у спірній квартирі [ADDRESS] є необґрунтованим і не відповідає наданим доказам. II. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.02.2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалами Ірпінського міського суду Київської області від 19.02.2024 та 22.02.2024 року заяву представника позивача [PERSON] -\~адвоката Гайтан Катерини Олександрівни про забезпечення позову повернуто позивачу. Ухвалою суду від 19.03.2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] прийнято до розгляду, вимоги за зустрічним та первісним позовом об`єднано в одне провадження та оголошено перерву у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 30.04.2024 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. III. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, проти зустрічного позову заперечувала. Щодо квартири [ADDRESS] , вказала, що дана квартира була придбана за спільні з чоловіком кошти. Вона і відповідач збирали кошти на квартиру для сім`ї і нічого в той період не придбавалося дороговартісного. Отримані від продажу приватизованої квартири відповідачем кошти у розмірі 83 тис. грн. їй невідомо куди були витрачені. Автомобіль Nissan був придбаний для сім`ї її і батьків відповідача, кошти на придбання даного ТЗ були спільними коштами подружжя, їх вносив особисто відповідач [PERSON] у відділенні банку в місті Ірпені. Щодо будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під ним зазначила, що він належить на праві власності їй і її тітці. В ньому 3 кімнати, в яких проживають її мати [PERSON] із вітчимом, її баба [PERSON] та тітка [PERSON] .. Вказала, що договір довічного утримання укладений стосовно частини житлового будинку та земельної ділянки. Бабусю [PERSON] ніхто не утримує, договір довічного утримання було укладено не в інтересах сім`ї, а з метою того, щоб не відібрали це майно, оскільки її мати пиячила і могла продати це майно, залишившись без житла. Коли [PERSON] хворіла на ковід, вона лежала в реанімації і продукти харчування для неї не придбавалися. В той же час в лікарні лежала матір відповідача, яку останній відвідував і придбавав для якої ліки та продукти. Додала, що здійснює підприємницьку діяльність, як ФОП, кошти, отримані від продажу її майна було частково вкладено в розвиток бізнесу, решта в сімейний бюджет, яким розпоряджався чоловік. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Гайтан К.О. позов підтримала з підстав, викладених у ньому та у заявах по суті справи. Проти зустрічного позову заперечувала. Додатково вказала, що відсутні докази на підтвердження використання коштів [PERSON] на придбання автомобіля Nissan. Перепон для проведення реєстраії автомобіля на [PERSON] не було. Договір інформування не містить відомостей про автомобіль, який був придбаний подружжям. Вказала, що договір довічного утримання був укладений з метою уникнення переходу майна до матері, яка пиячила, з метою його збереження в користуванні сім`ї останньої та [PERSON] , тобто, договір був укладений не в інтересах сім`ї, а в інтересах [PERSON] та інших осіб, які мають право користування ним. Договір довічного утримання не виконувався, тобто не надавалося утримання [PERSON] в розмірі 5000 грн. щомісячно. Крім того, вказаний договір ще може бути розірвано. Щодо оцінки вартості спільного майна подружжя вважала за необхідне використати звіти про оцінку та довідку щодо вартості спірної квартири, надані стороною позивача. Повідомила, що для оцінки автомобіля Nissanбуло використані фотокартки його ззовні та технічний паспорт, оцінку проведено на підставі аналізу вартості аналогічних авто. Оцінка спірної квартири [ADDRESS] була проведена на підставі загальних даних щодо квартири. Щодо наданих стороною відповідача звітів про оцінку майн заперечувала, заважила, що оцінювач не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] заперечив проти первісного позову та підтримав зустрічний позов, з підстав, викладених у ньому та поданих стороною відповідача заявах по суті справи. Вказав, що автомобіль марки «BMW» є спільною сумісною власністю подружжя, ним користується [PERSON] , проти виділення його останній та його вартості, заперечень не має. Квартира [ADDRESS] , була придбана у тому числі за кошти його особисті кошти та кошти його батьків, які перед цим були вкладені в придбання майнових прав на іншу квартиру, що було відступлено іншій особі. Автомобіль «Nissan» фактично належить його батьку, яким той користується. Право власності на даний автомобіль він зареєстрував на себе, оскільки батько літнього віку і боявся здійснювати дії по його придбанню і оформленню. Кошти за придбання автомобіля він сплачував самостійно. На укладення договору довічного утримання він надавав згоду, договір укладався з метою, щоб не було втрачено це майно у разі спадкування його матір`ю позивачки, яка пиячила. В подальшому вони могли б використовувати це майно, побудувати будинок на цій земельній ділянці. Бабусі позивачки [PERSON] він надавав допомогу, коли вона хворіла на ковід у 2021 році і перебувала в лікарні, придбавав ліки і їжу, також вони привозили продукти харчування додому останньої, особисто бабусі не вручали, передавали їх матері позивачки. Договір довічного утримання у разі його невиконання мав би бути розірваний, натомість цього не здійснено. В той час, коли [PERSON] була в лікарні в 2021 році, в той же час і його мама там лікувалася. Після деокупації м.Буча в 2022 році він із [PERSON] привозив продукти харчування родині останньої, надвали кошти матері [PERSON] .. Влітку 2023 року він привіз телевізор в будинок [ADDRESS] , поставив його у вітальні, особисто [PERSON] не вручав і не повідомляв. Щодо оцінки спільного майна наполягав на врахуванні наданих ним звітів про оцінку, оскільки при проведенні досліджень були використані всі вихідні дані щодо майна, враховано те, що квартира [ADDRESS] знаходиться в недобудованому комплексі, що впливає на вартість, електропостачання сплачується не за комерційними тарифами. Автомобіль Nissan не надавався на огляд, але були надані вихідні дані щодо стану, в якому він був придбаний, про всі пошкодження, які було відремонтовано. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Новіцька І.Л. заперечила проти первісного позову та підтримала зустрічний позов, з підстав, викладених у ньому та поданих стороною відповідача заявах по суті справи. Додатково пояснила, що майно, набуте за договором довічного утримання підлягає поділу між подружжям, оскільки позивачка [PERSON] не надала доказів за які кошти здійснює утримання [PERSON] , отже ці кошти належать сім`ї. До того ж, на укладення даного договору було надано відповідачем [PERSON] письмову згоду, що відповідно до правової позиції ВС у справі №712/3590/22 від 03.06.2024 року свідчить про набуття майна за цим договором у спільну сумісну власність подружжя. Автомобіль Nissan було придбано та подальшому відремонтовано за кошти батька відповідача [PERSON] , що підтверджується поясненнями останнього, допитаного в якості свідка, та наданими письмовими доказами. \~ \~ \~ \~Внесення у придбання спірної квартири [ADDRESS] особистих коштів [PERSON] і його батьків підтверджується документально договором купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] , кошти від продажу якої одразу були вкладені в придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] та в подальшому в квартиру [ADDRESS] за цією ж адресою. Позивачка власні кошти не могла вкласти в придбання цього майна, оскільки уклала договори купівлі-продажу власного майна пізніше. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком [PERSON] , квартира [ADDRESS] була отримана ним на його сім`ю із сином та дружиною. Та в подальшому приватизована і продана. Кошти від продажу часток його і дружини були подаровані сину [PERSON] , щоб він придбав собі квартиру. Договір було укладено усний. Яким чином вели сімейний бюджет сторони у справі йому не відомо, [PERSON] деякий час в період з 2018 по 2022 рік не працювала, була на утриманні [PERSON] , коли працювала, тоді кожний із них витрачав свої кошти окремо. Коли в лікарні лежала його дружина, позивачка з матір`ю останньої в той же час їздили в лікарню із ним, але йшли окремо до бабусі позивачки, чи придбавали щось йому не відомо. \~ \~ \~ \~Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] із донькою і чоловіком доньки, [PERSON] є її онукою. Із [PERSON] вона уклала договір довічного утримання задля того, щоб майно не перейшло у власність доньки, яка зловживає алкоголем і може його відчужити та залишитися без місця проживання. Онука [PERSON] фінансово не допомагає, приїжджає відвідувати іноді. [PERSON] вона давно не бачила, ніколи і нічого із продуктів харчування, ліків тощо він не передавав їй. Бачила його у 2022 році після деокупації. Коли вона хворіла на ковід, лікувалася в лікарні, її доглядала донька та придбавала ліки і продукти. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №482. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дані обставини сторонами підтверджуються та не оспорюються. Під час шлюбу сторонами було набуте наступне майно:\~ -Трикімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] К-217 від 07.12.2019 року, додатковою угодою №1 від 24.12.2022 року до вказаного договору, актом приймання-передачі майна від 24.12.2022 року та витягом з Державного реєстру речових прав, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] 08.02.2023 року. -Автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] , власником якого за свідоцтвом про реєстрацію ТЗ є [PERSON] , державну реєстрацію проведено 05.02.2020 року. -Автомобіль марки «Nissan Pathfinder» 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] , власником якого за свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] є [PERSON] , державну реєстрацію проведено 22.11.2022 року. -45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , та 45/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, набутих [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 07.08.2020 року. 21.08.2018 року між [PERSON] , який діяв від свого імені та імені [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Калинушкою О.О., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №5015, відповідно до якого продавці передали у власність покупцеві, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Продаж даної квартири здійснено за 249\~280, 00 грн. (том 2 а.с.14). Відповідно до листа Бучанської міської ради від 14.03.2024 року №12.1-09/2053 згідно з рішенням виконавчого комітету від 15.09.2015 року за №373/9 [PERSON] , 1966 року народження, та членам його сім`ї - [PERSON] , 1991 року народження, та [PERSON] , 1967 року народження, було передано у безоплатну приватну спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності (том 2 а.с.148). Отже, частка [PERSON] в даній приватизованій квартирі є його особистою приватною власністю. 30 серпня 2018 року між ТОВ «Будівнича компанія «Новий Дім» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №136 К-79 на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,66 кв.м., що розташована в другій секції на сьомому поверсі в першому пусковому комплексі, першої черги будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Загальна сума договору становить 498\~610,00 грн., що еквівалентно 17\~737,81 доларам США. Зі строком оплати до 26.09.2018 року (том 2 а.с.19-24). Додатковою угодою №1 від 13.11.2019 року до вказаного вище договору [PERSON] , як покупець, зобов`язався доплатити продавцю кошти за 0,94 кв.м. у розмірі 7990,00 грн. (том 2 а.с.25). Відповідно до договору відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 30.08.2018 року №136 К-79, [PERSON] відступив право вимоги на вищевказану квартиру на користь [PERSON] за 506\~600,00 грн. (том 2 а.с.26, 27). 07.12.2019 року між ТОВ «Будівнича компанія «Новий Дім» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , відповідно до умов якого об`єктом нерухомого майна, майнові права на який передаються є 3-кімнатна квартира, проектний номер [ADDRESS] . Загальна сума договору становить 645\~405,00 грн., що еквівалентно 27\~030,40 доларам США. (том 2 а.с.31-36) Відповідно до довідки, виданої 23.01.2020 року ТОВ «Будівнича компанія «Новий Дім», [PERSON] здійснив оплату згідно договору №269 К-217 від 07.12.20219 року в розмірі 645\~410.00 грн, викупивши 100% площі квартири, яка становить 75,93 кв.м. (том 2 а.с.30). Додатковою угодою №1 від 24.12.2022 року до вказаного вище договору, [PERSON] , як покупець зобов`язався доплатити продавцю кошти за 0,17 кв.м. у розмірі 22113,00 грн. (том 2 а.с.38). Відповідно до довідки, виданої 24.12.2022 року ТОВ «Будівнича компанія «Новий Дім», [PERSON] здійснив оплату згідно договору №269 К-217 від 07.12.20219 року в розмірі 645\~410,00 грн, викупивши 100% площі квартири, яка становить 76,1 кв.м. (том 2 а.с.39). Згідно з актом прийому-передачі від 24.12.2022 року продавець ТОВ «Будівнича Компанія «Новий Дім» передав, а покупець [PERSON] прийняв 3-кімнатну квартиру [ADDRESS] (том 2 а.с.37). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 55,9 кв.м. 08.02.2023 року зареєстровано за [PERSON] (том 2 а.с.40-42). Згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ Автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] на праві власності 05.02.2020 року (т.1 а.с.28-29). Згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ Автомобіль марки «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] на праві власності 22.11.2022 року (т.1 а.с.53). Як вбачається із наданих доказів, та не заперечувалось сторонами, вказаний автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] , було придбано на торгах (аукціоні) в США [PERSON] , останнім було сплачено його вартість та митні послуги (т.1 а.с.30-36). З довіреності від 15.09.2022 року вбачається доручення [PERSON] [PERSON] бути його представником з питань придбання на ім`я останнього будь-якого автомобіля, в тому числі «Nissan Pathfinder», ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] , здійснення його розмитнення, оплату вартості за договором купівлі-продажу та реєстрацію на ім`я [PERSON] , отримання Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу тощо (т.1 а.с.30-31). 27 січня 2022 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх. Після оплати замовником автомобіля, замовник надає послуги по підтримці процесу з прийняття та доставки (том 1 а.с.122-123). Відповідно до листа ФОП [PERSON] від 19.04.2024 року №1904-2024-1 останній повідомив про укладення між ним та [PERSON] 27.01.2022 року договору №2701 на послуги з інформування про придбання та транспортування транспортного засобу, на виконання якого [PERSON] надав певні послуги в інформування, підтримці та супроводі оформлення щодо автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузову [NUMBER] . Даний автомобіль було підібрано [PERSON] на онлайн аукціоні США та здійснено повний супровід дій для оплати, доставки, розмитнення, ремонту та постановки на облік автомобіля в Україні (т.2 а.с.239). До матеріалів справи адвокатом Новіцькою І.Л. долучені скріншоти листування в месенджері Телеграм в мобільному телефоні, з яких вбачається певне листування між різними особами, у тому числі, під іменем « [PERSON] », щодо придбання авто для [PERSON] та домовленість про оплату коштами із власної картки вартості автомобіля [PERSON] (том 2 а.с.149-164). 29.03.2023 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль марки «Chevrolet» «Cruze», номерний знак [NUMBER] за 220\~000,00 грн., що підтверджується копією договору 3247/2023/1153571727 купівлі-продажу транспортного засобу (том 1 а.с.128-130). Відповідно до довідки про доходи, виданої ТОВ НВП «Мадек» 21.03.2024 року, [PERSON] працює в даному ТОВ на посаді начальника комерційного відділу оренди з 22.12.2016 року, в період з 09.2023 року по 02.2024 року фактично отримано (виплачено) дохід у розмірі 200\~103,45 грн. (т.2 а.а.147). Як вбачається з довідки від 26.02.2024 року, [PERSON] працює в ТОВ «Пісківський завод скловиробів» з 29.05.2023 року, займає посаду Начальник дільниць виробництва, дохід за період з 08.2023 року по 01.2024 року фактично отримано (виплачено) дохід у розмірі 308\~292,09 грн. (т.1 а.с.189). 07.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Харченко Є.В., зареєстрований в реєстрі за №217, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , та 45/100 часток приватизованої земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, яка розташована за тією самою адресою , під цим будинком, а [PERSON] прийняла у власність вищевказану частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та вищевказану частку земельної ділянки, і взяла на себе зобов`язання довічно утримувати (доглядати) [PERSON] , забезпечувати її продуктами харчування, одягом, ліками та надавати їй необхідну допомогу, а також зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вищезазначену частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та вищезазначену частку земельної ділянки, утримувати вищезгадане майно в належному стані, а після смерті Відчужувача, згідно її волі, поховати за свої кошти. Вартість щомісячного матеріального забезпечення, що складається з харчування, одягу, необхідної допомоги, ліків, медичного забезпечення, визначена сторонами у сумі 5000 грн, але не менше прожиткового мінімуму громадян, встановленого для відповідної категорії осіб в Україні на місяць. Вказаний договір укладено за згодою чоловіка набувача [PERSON] .. Нотаріусом накладено заборону на відчуження переданого майна до припинення цього договору (том 1 а.с.208-210). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 45/100 частки земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, та 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належать [PERSON] з 07.08.2020 року (том 1 а.с.203-205). Окрім того, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Харченко Є.В. на вищевказані 45/100 частки земельної ділянки та житлового будинку, на якій він розташований, накладено заборону на нерухоме майно до смерті відчужувача [PERSON] , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (том 1 а.с.206, 207). Відповідно до договорів дарування від 20.11.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І., зареєстрованих в реєстрі за №1094, 1095, [PERSON] подарувала [PERSON] 55/100 частин земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] , та 55/10 частин житлового будинку на якій він розташований (том 2 а.с.192-197). У будинку [ADDRESS] зареєстрованими значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією будинкової книги (т.2 а.с.186, 189-191). 20.07.2020 року [PERSON] уповноважила [PERSON] , серед іншого, подарувати від її імені [PERSON] належну [PERSON] частку житлового будинку [ADDRESS] та належну їй частку земельної ділянки, яка знаходиться під цим будинком, за тією ж адресою, що має підтвердження у наявній у матеріалах справи копії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Харченко Є.В. та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №193 (том 1 а.с.211, 212). 22.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Лагодою О.С. за №2603, 2604, відповідно до яких продавець [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] прийняв земельну ділянку, розміром 0,0443 га., та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Продаж даної земельної ділянки та житлового будинку здійснено за 97\~500,00 грн. та 129\~600,00 грн. відповідно (том 2 а.с.187, 188, 206, 207). Як вбачається зі звітів про оцінку майна, проведених оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Капітал Експерт Україна» 13.02.2024 року, замовником яких була [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу «Nissan Pathfinder», державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату огляду об`єкту оцінки 13.02.2024 року становить 673\~280,00 грн. (том 1 а.с.47-57). Ринкова вартість автомобіля марки «BMW X3», державний номерний знак [NUMBER] , на 13.02.2024 року становить 947\~765,00 грн. (том 1 а.с.58-67). Відповідно до наданої стороною позивача довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, отриманої із Єдиної бази даних звітів про оцінку майна, оціночна вартість квартири [ADDRESS] , станом на 01.02.2024 року, становить 2\~900\~621,14 грн. (том 1 а.с.37-39). Відповідно до звітів про експертну грошову оцінку колісного транспортного засобу, складених оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЮІН ПАК», наданих стороною відповідача, ринкова вартість автомобіля марки «Nissan Pathfinder», державний номерний знак [NUMBER] , станом на момент купівлі становила 228\~200,00 грн., при цьому, ринкова вартість даного ТЗ, станом на 29.02.2024 року становить 600\~000,00 грн. (том 1 а.с.132-195). Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК» 01.03.2024 року на замовлення [PERSON] , вартість квартири [ADDRESS] складає 2\~475\~000,00 грн. (том 2 а.с.43-59). Згідно зі звітом, складеним оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК» 11.03.2024 року на замовлення [PERSON] , про експертну оцінку 45/100 часток земельної ділянки площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210800000:01:065:0150 становить 1\~030\~500,00 грн. (том 2 а.с.69-88). Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК» на замовлення [PERSON] 11.03.2024 року, вартість 45/100 часток житлового будинку, загальною площею 76 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 1\~135\~000,00 грн. (том 2 а.с.89-104). V. Норми права, що підлягають застосуванню, позиція суду та висновки за результатами розгляду справи. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частин першої, другої, четвертої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із частинами першою-третьою\~статті 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень\~статті 60 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~статті 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відповідно до частин першої, сьомої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто. Тобто, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження 14-325цс18). Отже, слід зауважити, що задля визнання майна особистою власністю подружжя, таке майно має бути придбаним одним із подружжя під час перебування у шлюбі за рахунок особистих коштів, які є об`єктом роздільної власності подружжя. Таким чином право роздільної власності подружжя виникає шляхом трансформації одного об`єкта цієї власності в інший. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 23, 24, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України)) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (пункт 23). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них (пункт 24). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті\~63, частиною першою статті\~65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (пункт 30). Частиною 1 та 2\~ст. 364 ЦК України\~визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Частиною 2\~статті 183 ЦК України\~визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Саме таку правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 по справі №127/7029/15-ц. Відповідно до\~статті 744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання\~(догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 754 ЦК України). Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним.\~Договір довічного утримання\~(догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи (стаття 746 ЦК України). Згідно зі\~статтею 748 ЦК України\~набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до\~статті 334 цього Кодексу. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України). Відповідно до\~статті 749 ЦК України\~у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем. Згідно з ч. 1\~ст. 754 ЦК України\~набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. В\~постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-2891цс15\~зазначено, що системний аналіз статей\~60,\~61 СК України, статей\~744,\~746,\~749 ЦК України\~у сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був цей договір укладений саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем. В постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, предметом якої також були правовідносини щодо договору довічного утримання, укладеного під час шлюбу, Верховний Суд України доповнив правовий висновок, викладений у вищезгаданій постанові від 13 квітня 2016 року щодо застосування статей\~60,\~61 СК України\~з огляду на положення статей\~744,\~746 ЦК України, правовою позицією про те, що для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми\~СК України. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за частиною третьою\~статті 61 СК України\~- довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Аналогічний висновок зроблений також і в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2021 року (справа №185/3086/18, провадження №61-6060св19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Сторони не\~заперечували,\~що автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , було набуто подружжям в період шлюбу і він є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо поділу вказаного автомобіля сторони висловили позицію про виділення його позивачці за первісним позовом [PERSON] .. Стосовно іншого майна сторони спростовували презумпцію права спільної сумісної власності на нього. Так, позивачка за первісним позовом [PERSON] щодо набуття за договором довічного утримання від 07.08.2020 року 45/100 часток житлового будинку [ADDRESS] часток земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210800000:01:065:0150, що знаходиться за цією ж адресою, зазначала, що вказаний договір був укладений не в інтересах її сім`ї із відповідачем за первісним позовом [PERSON] , а з метою збереження майна задля подальшого користування ним бабусею [PERSON] та її матір`ю [PERSON] із вітчимом. Крім того, відповідачем за первісним позовом [PERSON] солідарно вказаний договір не виконувався, як не виконувався і нею зі спільного бюджету сім`ї. Зазначила, що на виконання вказаного договору ані вона, ані відповідач [PERSON] будь-яких обумовлених договором довічного утримання коштів, ліків, продуктів харчування тощо бабусі не надавали. Судом в якості свідка була допитана відчужувач за договором довічного утримання [PERSON] , яка є бабусею позивачки [PERSON] , та підтвердила позицію останньої, пояснивши, що договір довічного утримання був укладений з метою збереження належного їй майна задля можливості подальшого користування ним нею і її донькою [PERSON] із чоловіком, оскільки її донька мати позивачки [PERSON] , яка має право користування цим майном, зловживає алкоголем і у разі переходу права власності на майно до [PERSON] , може здійснити його відчуження і залишитися без місця проживання зі своєю сім`єю. Крім того, повідомила, що будь-якої допомоги за час дії договору нею не було отримано ані від позивачки [PERSON] , ані від відповідача [PERSON] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] стверджував про те, що увесь період догляду за відчужувачем [PERSON] він здійснював обов`язки набувача, оскільки договір було укладено в інтересах сім`ї, позивач за зустрічним позовом брав активну участь в утримуванні відчужувача, здійснював його лікування, допомагав матеріально, повне утримання відчужувача здійснювалося виключно із сімейного бюджету, оскільки позивачка за первісним позовом [PERSON] особистих коштів та доходу не мала. Натомість доказів на підтвердження надання утримання відчужувачу [PERSON] як ним особисто, так і позивачкою [PERSON] зі спільного бюджету, до суду не надано. Щодо тверджень відповідача за первісним позовом [PERSON] про відсутність у позивачки [PERSON] особистих коштів, суд зазначає, що позивачкою надано докази про отримання нею 22.10.2020 року за договорами купівлі-продажу належних їй на праві особистої приватної власності земельної ділянки та житлового будинку на суму 97 500,00 грн. і 129\~600,00 грн. відповідно. Відповідач [PERSON] повідомив, що йому не відомо куди були витрачені вказані кошти позивачкою [PERSON] .. Отже, суд вважає, що позивачкою [PERSON] доведено, що вказаний договір довічного утримання був укладений не в інтересах сім`ї, його виконання не здійснювалося сторонами, отже це майно не є спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Крім того, суд зазначає, що вказаний договір довічного утримання не вичерпав свою дію, оскільки відчужувач за даним договором [PERSON] не померла, та відповідно до приписів ч.1\~ст.754 ЦК України\~встановлено заборону\~до смерті\~відчужувача продавати,\~дарувати,\~міняти майно,\~передане за\~договором довічного\~утримання (догляду),\~укладати щодо\~нього договір\~застави,\~передавати його\~у власність\~іншій особі\~на підставі\~іншого правочину. Стосовно посилання сторони відповідача за первісним позовом на правову позицію, викладену в постанові ОП КЦС ВС від 03.06.2024 року у справі №712/3590/22, на підтвердження презумпції укладення договору довічного утримання в інтересах сім`ї наданням згоди відповідачем [PERSON] на його укладення, суд зазначає, що предмет і підстави позову, встановлені обставини у вказаній справі не є релевантними до справи, що розглядається, і не може застосовуватися до правовідносин за договором довічного утримання. В справі №712/3590/22 Верховним Судом було зроблено висновок про те, що надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Проте в справі, що розглядається, задля виснування про право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за договором довічного утримання, підлягає встановленню не лише укладення договору в інтересах сім`ї, але і солідарне виконання обов`язку по догляду за відчужувачем, що не було встановлено під час судового розгляду. Щодо квартири [ADDRESS] , відповідач за первісним позовом [PERSON] спростовував презумпцію рівності часток подружжя у даному майні. Зазначав, що, в придбання даної квартири було вкладено як спільні кошти подружжя, так і його особисті кошти, отримані від продажу його особистого майна та подаровані йому батьками від продажу їх особистого майна, тому при поділі вказаного майна частки сторін у відсотковому відношенні становлять: [PERSON] - 69,58%, а [PERSON] 30,42%. Суд вважає\~достовірними та\~більш переконливими\~докази і\~позицію відповідача\~ [PERSON] \~про вкладення\~в придбання\~майнових прав\~на нерухомість\~для подружжя\~його особистих\~коштів у\~розмірі 83\~093,33\~грн.,\~отриманих від продажу його частки у приватизованій квартирі [ADDRESS] (249\~280,00 грн. отриманих від продажу квартири : 3 співвласника = 83\~093,33 грн.). При цьому суд враховує, що продаж вищевказаної квартири відбувся 21.08.2018 року, а придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] відбулося 30.08.2018 року. Позивачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні, заперечуюючи проти вказаних доводів відповідача, повідомила про те, що подружжям здійснювалося накопичення коштів на придбання житла для подружжя, при цьому повідомила, що інших дороговартісних витрат подружжям в цей період не здійснювалося. Натомість суд вважає не доведеним належними та допустимими доказами факт отримання в дар відповідачем за первісним позовом [PERSON] від його батьків грошових коштів, та їх вкладення в придбання нерухомості для подружжя. За відсутності письмових доказів укладення договору дарування грошових коштів [PERSON] батьками останнього, пояснення [PERSON] не є достатнім та належним доказом цього. Крім того, суд не приймає до уваги твердження позивачки за первісним позовом [PERSON] про вкладення нею в придбання спільної нерухомості особистих коштів, отриманих від продажу майна, що належало їй на праві особистої приватної власності, оскільки вони не відповідають наданим письмовим доказам. Як вбачається, із наданих письмових доказів станом на 23.01.2020 року було сплачено за майнові права на спірну квартиру повну її вартість, а договори купівлі-продажу належних позивачці [PERSON] на праві\~особистої приватної\~власності земельної\~ділянки та\~житлового будинкубули укладені 22.10.2020 року. Таким чином, в квартирі [ADDRESS] , враховуючи вкладені особисті кошти відповідача [PERSON] у розмірі 83\~093,33 грн. та спільні кошти подружжя, через трансформацію одного об`єкта\~цієї власності\~в інший, частки сторін розподіляються наступним чином. А саме, вкладені в придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] , та в подальшому отримані кошти від відступлення майнових прав на цю квартиру в квартиру [ADDRESS] , в сумі 506\~600,00 грн., із яких 83 093,33 грн. - особисті кошти відповідача [PERSON] , що становить 16,4%, та 423\~506,67 грн. спільні сумісні кошти подружжя, що становить 83,6%. Квартиру [ADDRESS] , було придбано за 647\~623,00 грн., із яких 83\~093,33 грн. - особисті кошти відповідача [PERSON] , що становить 12,83%, та 564\~529,67 грн. - спільні сумісні кошти подружжя, що становить 87,17%, та вказана частка підлягає поділу між подружжям по 1/2 частині кожному. Щодо автомобіля\~«Nissan\~Pathfinder»,\~2018\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,відповідач за первісним позовом [PERSON] зазначав, що цей автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний та відремонтований повністю за кошти, які належали його батькові [PERSON] . Суд вважає не доведеним належними та допустимими доказами факт придбання та проведення ремонту вказаного автомобіля за кошти, належні батькові відповідача за первісним позовом [PERSON] .. Надані на підтвердження вказаного факту відповідачем [PERSON] докази вказане достовірно не доводять. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає, що долученими до справи письмовими доказами не підтверджується факт придбання спірного автомобіля за кошти, які належали [PERSON] . Так, надані в якості доказу договір між ФОП [PERSON] та [PERSON] №2701 від 27.01.2022 року та лист ФОП [PERSON] свідчать лише про надання послуг з інформування та транспортування транспортного засобу, твердження про придбання автомобіля для [PERSON] не свідчать про його придбання за кошти останнього. Скріншоти листування групи осіб в месенджері Телеграм, надані стороною відповідача за первісним позовом [PERSON] , не є належним і допустимим доказом, оскільки достеменно не встановлено осіб, які проводили листування. Крім того, із вказаного листування не вбачається сплата коштів [PERSON] за спірний автомобіль «Nissan Pathfinder», а навпаки зазначається про оплату [PERSON] із власної картки. При цьому суд не приймає до уваги пояснення, надані в судовому засіданні свідком [PERSON] , оскільки вони не підтверджуються належними письмовими доказами, до того ж не є переконливими доводи стосовно неможливості оформлення документів та права власності на автомобіль на [PERSON] , враховуючи, що всі дії щодо оформлення та реєстрації здійснювалося іншою особою на підставі довіреності. Отже, належних та допустимих доказів про сплату [PERSON] особистих коштів на придбання та ремонт спірного автомобіля «Nissan Pathfinder» суду не надано, презумпцію спільної сумісної власності подружжя сторін на вказане майно не спростовано. Таким чином, автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний у період шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. Виходячи з презумпції рівності часток подружжя в спільному майні, спірні автомобілі «BMW X3», 2017 року випуску, та «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, належали кожному із співвласників по 1/2 частині. Враховуючи, що автомобілі є неподільною річчю, обраний сторонами спосіб поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом виділу у власність кожному певного майна та сплати грошової компенсації за різницю у його вартості, позицію сторін про виділення автомобіля марки «BMW X3», 2017 року випуску, позивачці за первісним позовом [PERSON] , автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, виділяється відповідачу за первісним позовом [PERSON] зі сплатою іншій стороні грошової компенсації різниці у вартості автомобілів. Щодо способу поділу квартири [ADDRESS] , позивачка за первісним позовом [PERSON] бажає виділу своєї частки майна шляхом отримання грошової компенсації такої частки, та у зв`язку із чим припинення права спільної сумісної власності на це майно. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] бажає виділення йому та визнання за ним права особистої приватної власності на вказану квартиру, зі сплатою іншій стороні грошової компенсації за її частку. З урахуванням вартості майна, що запропонував виділити при його поділі сторонам, просить стягнути компенсацію різниці вартості майна з позивачки на його користь. Стосовно вартості майна сторони не заперечували щодо визначення вартості автомобіля марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , на підставі Звіту про оцінку майна, проведену оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Капітал Експерт Україна» 13.02.2024 року, замовником яких була [PERSON] , за ринковою вартістю автомобіля станом на 13.02.2024 року у розмірі 947\~765,00 грн.. Щодо вартості іншого майна сторони згоди не дійшли. Вартість квартири [ADDRESS] , позивачкою за первісним позовом [PERSON] визначено на підставі Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, отриману з Єдиної бази даних звітів про оцінку, у розмірі 2\~900\~621,14 грн., відповідачем за первісним позовом [PERSON] на підставі Звіту про оцінку майна, що проведена оцінювачем [PERSON] , у розмірі 2 475 000,00 грн. Вартість автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , позивачкою за первісним позовом [PERSON] визначено на підставі Висновку про оцінку транспортного засобу проведену 13.02.2024 року оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Капітал Експерт Україна», станом на 13.02.2024 року у розмірі 673\~280,00 грн., відповідачем за первісним позовом [PERSON] на підставі Звіту про оцінку майна, що проведена 29.02.2024 року оцінювачем [PERSON] , станом на 29.04.2024 року у розмірі 600\~000,00 грн. Жодна із сторін не зверталась із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи для визначення ринкової вартості вказаних автомобілів. Як вбачається, надані Звіти про оцінку майна складені й підписані оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку з урахуванням вимог\~Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", і скріплені печаткою та підписом суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені\~Законом України від 12 липня 2001 року №2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"\~(далі -\~Закон №2658-III). Згідно з частиною четвертою\~статті 3 Закону №2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до\~статті 12 цього Закону. Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті\~10\~і частини першої статті\~11 Закону №2658-III). Статтею 32\~Закону №2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша\~статті 12 Закону №2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Такі правові висновки викладено в\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №914/881/17\~(провадження N 12-18гс18). В\~постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №711/650/13-ц\~(провадження №61-1186св17) вказано, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені\~Законом №2658-III без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Разом з тим, за змістом статей 12 і 33 Закону №2658-III звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. У даній справі обидві сторони надали суду звіти про оцінку автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , які різняться за встановленою оцінювачем ринковою вартістю. Позивачка за первісним позовом [PERSON] на підтвердження вартості спірних автомобілів надала звіт про оцінку майна від 13.02.2024 року, в основу якого було покладено порівняльний підхід (аналогів продаж). Основним методом у межах порівняльного підходу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТ3. Вихідні дані автомобіля були надані загальні, без урахування пошкоджень та проведених ремонтних робіт, огляд його не проводився. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надав звіт про оцінку майна від 29.02.2024 року, в основу якого було покладено порівняльно-витратний підхід. У вказаному звіті зазначено, що при розрахунку ринкової вартості КТЗ були застосовані, зокрема, коригуючі поправки, що впливають на реальний стан автомобіля. Крім того, оцінювачем використовувались дані (фотографії) спірного автомобілю у стані на момент придбання. Звіт про оцінку майна, складеного оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЮНІ ПАК» 01.03.2024 року на замовлення [PERSON] , вартість квартири [ADDRESS] , було складено на підставі аналізу всіх характеристик об`єкта оцінки, зокрема, враховано його розташування, наявність інфраструктури тощо (п.4.2.). Надана стороною позивачки довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості, отриманої із Єдиної бази даних звітів про оцінку майна, відображає лише загальні параметри спірної квартири. Суд на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про доцільність застосування Звітів про оцінку майна - квартири [ADDRESS] , та автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, які зроблено на замовлення відповідача, зважаючи на те, що при здійсненні оцінки до уваги були взяті реальні вихідні дані спірної квартири та технічного стану спірного автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, що дозволило здійснити більш точну оцінку його вартості. У зв`язку із вищевикладеним суд при поділі майна подружжя у цій справі виходить із вартості квартири [ADDRESS] , у розмірі 2\~475\~000,00 грн., автомобіля марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 947\~646,72 грн., автомобіля «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 600\~000,00 грн. Враховуючи, що в квартирі [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності подружжю належить 87,17%, що в грошовому вираженні становить 2 157 457,50 грн., 1/2 частина від якої становить 1\~078\~728,75 грн.. Оскільки за змістом позовних вимог позивачка [PERSON] просила виділити відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] , та автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а їй автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та стягнути компенсацію вартості її частки у спільному сумісному майні подружжя у вказаній квартирі, яку зменшити на різницю вартості автомобілів, що виділяються сторонам, стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] підлягає 731\~082,03 грн. (1\~078 728,75 (947 646,72 600 000,00)). Щодо первісних позовних вимог [PERSON] про визнання майна спільною власністю подружжя та припинення спільної сумісної власності на майно суд зазначає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Такі правові висновки викладені в постанові (пункт 70) Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 № 523/14489/15-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 8.02.2022 року у справі №209/3085/20 виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту. Враховуючи вищевикладене,\~суд відмовляє\~в задоволенні\~первісних позовних\~вимог про\~визнання права\~спільної сумісної\~власності на\~квартиру [ADDRESS] , та про припинення права спільної сумісної власності на майно, яке заявлене для поділу. Таким чином, суд в порядку поділу майна подружжя, враховуючи позицію сторін щодо способу поділу майна, вважає за необхідне виділити в порядку поділу майна подружжя та визнати за: - [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2691464432080; автомобіль «Nissan Pathfinder», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] ; - [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «BMW X3», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію різниці вартості майна, що передається в особисту приватну власність сторін, у розмірі 731\~082 (сімсот тридцять одна тисяча вісімдесят дві) грн. 26 коп. У зв`язку із чим первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню. В іншій частині первісних і зустрічних позовних вимог суд відмовляє. VI. Судові витрати. Відповідно до ч.1, 2, 8, 10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення\~судових дебатів\~у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачка за первісним позовом [PERSON] просила стягнути із відповідача [PERSON] на її користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 15\~140 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 14 000 грн. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] просив стягнути із позивачки [PERSON] на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 15\~140 грн. та витрат на правничу допомогу, орієнтовний попередній розмір яких визначив у розмірі 27 000 грн. В судовому засіданні до закінчення судових дебатів у справі сторони зробили заяви про подання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial