Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов вищезазначений позов ,\~в якому\~позивач просить\~визнати за\~ним право власності за заповітом на земельну ділянку загальною площею 1,8770 га, що розташована в селі Раківка межах Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме 4 ділянки: ділянка 1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5258 гектарів, кадастровий номер 3221887500:05:061:0002; ділянка 2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,424 гектарів кадастровий номер 3221887500:05:050:0551; ділянка 3, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1541 гектарів, кадастровий номер 3221887500:04:008:0381; ділянка 4, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1548 гектарів, кадастровий номер 3221887500:06:166:0477.\~ В обґрунтування\~своїх вимог\~зазначає наступне. [PERSON] є рідною матір`ю позивача. За життя [PERSON] склала заповіт спадкоємцем якого є позивач. [INFO] [PERSON] померла. 16 вересня 2002 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 4906. За життя [PERSON] звернулася до виконкому Синяківської сільської Ради народних депутатів (виконком Синяківської сільської ради) з метою передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 1,8770 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, державний акт на право приватної власності на землю від 29 липня 2004 року серія І-КВ № 066065, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 509, виданий на підставі рішення Виконкому Синяківської сільської ради від 26 лютого 2001 року № 14 видано на [PERSON] , тобто після смерті спадкодавця і після того, як позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом. Дані земельні ділянки не увійшли до заповіту. У зв`язку з наведеним, позивач\~для відновлення своїх прав, змушена звернутися до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду від 08.12.2023 року відкрито провадження у справі на призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду від 12.03.2024 року справу було призначено до судового розгляду по суті та залучено у якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Під час провадження в справі позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 1,8770 га, що розташована в селі Раківка межах Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , за законом. Позивач та представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання в якому підтримує позов, просить його задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Представник Бучанської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна копія нотаріально завіреної заяви від 17 лютого 2024 року про те, що він не заперечує щодо задоволення позову та просить розглянути справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна копія нотаріально завіреної заяви від 22 лютого 2024 року про те, що він не заперечує щодо задоволення позову та просить розглянути справу за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 05.01.2002 року серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і яка залишила заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений [PERSON] , державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 26 грудня 1997 року за реєстровим № 2-4121, серія ААК №087907. 16 вересня 2002 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 4906. За життя спадкодавець [PERSON] була власником сертифікату на право на земельну частку (пай) і їй належало право на спірну земельну частку (пай), що посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 326469, виданого на підставі рішення Вишгородської райдержадміністрації від 27 липня 2000 року за №347, який зареєстрований у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.11.2000 року за № 229. Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 від 29 липня 2004 року на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради від 26.02.2001 року №14 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,8770 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Синяківська с/рада. Як вбачається з витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 жовтня 2023 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5258 гектарів, кадастровий номер 3221887500:05:061:0002, перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради від 26.02.2001 року №14 та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 від 29 липня 2004 року. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкту нерухомості від 09 жовтня 2023 року оціночна вартість земельної ділянки складає 327 734,70 грн. Як вбачається з витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 вересня 2023 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,424 гектарів кадастровий номер 3221887500:05:050:0551, перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради від 26.02.2001 року №14 та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 від 29 липня 2004 року. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкту нерухомості від 09 жовтня 2023 року оціночна вартість земельної ділянки складає 9 107,32 грн. Як вбачається з витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 вересня 2023 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1541 гектарів, кадастровий номер 3221887500:04:008:0381, перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради від 26.02.2001 року №14 та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 від 29 липня 2004 року. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкту нерухомості від 09 жовтня 2023 року оціночна вартість земельної ділянки складає 33 099,96 грн. Як вбачається з витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29 вересня 2023 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1548 гектарів, кадастровий номер 3221887500:06:166:0477, перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради від 26.02.2001 року №14 та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 від 29 липня 2004 року. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкту нерухомості від 09 жовтня 2023 року оціночна вартість земельної ділянки складає 33 250,32 грн. У травні 2023 року позивач звернулась до Вишгородської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку, на що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що нотаріусом було виявлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 було видано 29 липня 2004 року, а правовласник помер [INFO] . Отже, право власності набуте після смерті [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що іншими спадкоємцями, [PERSON] та [PERSON] , було подано засвідчені приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Савельєвою Г.В. заяви в яких зазначено, що їм відомо про зміст заповіту, про те, що спадщину прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] , а також, що з будь-якими заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини, до суду щодо визнання заповіту недійсним, та/або про надання додаткового строку про прийняття спадщини після смерті матері, не зверталися та не мають наміру звертатися. В силу вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, у зв`язку із смертю спадкодавця державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ним стала неможливою. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Відповідно до ст.152 Земельного кодексуУкраїни держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. У відповідності до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу вимог ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності з п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Стаття 386 ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У ст. 392 ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за життя спадкодавець [PERSON] була власником сертифікату на право на земельну частку (пай) і їй належало право на спірну земельну частку (пай), що посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 326469, який зареєстрований у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.11.2000 року за № 229. А тому, право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на час її смерті входило до складу спадщини, яку прийняла її донька [PERSON] , оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 326469, виданого на підставі рішення Вишгородської райдержадміністрації від 27 липня 2000 року за №347, який зареєстрований у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.11.2000 року за № 229. ще за життя [PERSON] , і, відповідно, майнові права увійшли до складу спадщини. Тому та обставина, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ № 066065 на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради від 26.02.2001 року №14 виданий та зареєстрований 29 липня 2004 року на ім`я вже померлої [PERSON] , визначального значення не має. Адже, вирішальною обставиною є те, що остання набула право на земельний пай ще за життя, що посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай), і її право не припинилось у зв`язку з її смертю. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах пре спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України праве власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах пре спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пунктом 3.5 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкуваннях 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 визначено, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно ст. ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельний ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, ще посвідчує право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З роз`яснень п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спакоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - праві розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні користуванні та розпорядженні, відтак коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. За наведених обставин, [PERSON] має обґрунтоване право на земельну частку (пай), в порядку спадкування після смерті [PERSON] , однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій.. Інші спадкоємці за заповітом відмовилися від прийняття спадщини. Тому суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на вищезазначене спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved