Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

заявник звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого відділом приватизації житла Львівської міської адміністрації 20.10.1993 року, внесеного до реєстрової книги 30.11.1993 року за № 6160 на ім`я серед інших, [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Право власності на таку набула в порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 20.10.1993 року. Проте, у даному свідоцтві її ім`я вказано як « [PERSON] ». Однак, при оформленні паспорту громадянина України 27.03.1996 року, внаслідок застосування правил транслітерації, які існували станом на той час, її ім`я було змінено на « [PERSON] ». Вказує, що дана обставина не дає їй можливості реалізувати право на розпорядження своєю власністю. Так, 15.04.2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради відмовив їй у проведенні реєстраційних дій, оскільки заявником подано відомості про суб`єкта [PERSON] , а згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» право власності зареєстровано на [PERSON] . Зазначає, що наявність у документах таких розбіжностей не дає їй можливості реалізувати належне право власності. У зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Заява поступила до суду 05.06.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06.06.2024 року, заяву залишено без руху для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали. 10 червня 2024 року представником заявника - адвокатом Багрій О.Л. подано заяву на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 06.06.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.06.2024 року, прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. При цьому, 04.07.2024 року заявник на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримує, просить про задоволення такої. Представник заінтересованої особи Управління державної\~реєстрації юридичного\~департаменту Львівської\~міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, 11.06.2024 року представник [PERSON] на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 04.07.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Крім того, як зазначив ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» (заява №18986/06; п.57) суд зазначає, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с.Муроване Старосамбірського району Львівської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.8-9). Згідно копії свідоцтва про народження заявника Серія [NUMBER] від 26.04.1958 року, у такому зазначено прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 03.08.1979 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно копії Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого відділом приватизації житла Львівської міської адміністрації 20.10.1993 року, внесеного до реєстрової книги 30.11.1993 року за № 6160, вбачається, що [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 20.10.1993 року № 1213 (а.с.5). Рішенням Державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради № 72612186 від 15.04.2024 року, [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , з підстав недоведеності заявником факту належності їй Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , від 20.10.1993 року, оскільки таке окрім інших осіб видано на ім`я « [PERSON] », а особа, яка звернулась із відповідною заявою « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, судом встановлено, що у паспорті громадянина України виданого на ім`я [PERSON] та Свідоцтві про право власності на квартиру [ADDRESS] , від 20.10.1993 року, виданого окрім інших осіб на ім`я [PERSON] містяться розбіжності у зазначенні імені заявника, які утворились внаслідок застосування правил\~транслітерації та\~позбавляються заявника можливості реалізувати належне їй право власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між заявником та заінтересованою особою не має, крім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого законом права на приватну власність, перешкодою чому є невідповідність імені заявника у паспорті громадянина України та документі, що посвідчує таке право, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved