Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

У травні\~2024\~до суду\~з позовом\~звернулася [PERSON] , яка просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2013 сторони зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, серія [NUMBER] . Сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 22.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка до судового засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб між сторонами, проти заочного порядку вирішення спору не заперечувала. Суду додатково пояснила, що позивачка не бажає змінювати прізвище, спору про поділ майна подружжя немає. Сторони дійшли згоди відносно місця проживання дітей, вони будуть проживати з матір`ю. На адресу суду 03.06.2024 від [PERSON] надійшла заява без КЕП. Подані в електронній формі процесуальні заяви вважаються належним чином підписані, у разі їх скріплення електронним цифровим підписом. Вказана заява не відповідає вищевказаним вимогам тому суд не приймає її до розгляду. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачки не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] \~перебувають в\~зареєстрованому шлюбі\~Відділом ДРАЦС\~Вінницького міського\~управління юстиції\~у Вінницькій\~області з 01.11.2013 року (свідоцтво а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво а.с. 10, 11). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1211,20 грн судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved