Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 08.05.2024р., 13.06.2024р., 12.07.2024р., будучи належним чином сповіщені, не явились, про причину неявки суд не сповістили, були попереджені, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у їх відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надали. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1999р. №593; копія протоколу опитування особи [PERSON] за її згодою від 15.12.2023р.; копії свідоцтв про зміну імені [PERSON] ; копія свідоцтва про зміну імені [PERSON] ; відповідь №519170 від 01.04.2024р. з Єдиного державного демографічного реєстру. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1999р. №593 відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належали на праві власності частини квартири [ADDRESS] , позивачу належить частина вищевказаної квартири. Відповідач [PERSON] являється батьком позивача та відповідача [PERSON] , відповідачка [PERSON] є матір`ю позивача та відповідача [PERSON] . Сімейне життя батьків позивача не склалося, їх сім`я розпалась, у 2012р. [PERSON] пішов з родини, згодом виїхав з міста Рені у невідомому позивачеві напрямку. Брат та матір позивача невдовзі також з`їхали зі спірної житлоплощі і стали мешкати окремо. Отже, з 2012р. у квартирі [ADDRESS] мешкає тільки позивач, нерухомість цілком перейшла у володіння та розпорядження позивача, він утримує її, розпоряджається доглядом за нею. Таким чином, позивач фактично, відкрито володіє нерухомістю в цілому, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2012р. і до теперішнього часу він користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивача іншими співвласниками - відповідачами. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право на частини вищевказаної квартири з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Як було встановлено судом, у 2012р. відповідачі виїхали зі спірної житлоплощі, питання про утримання належних їм частин нерухомості перейшло до позивача, участі у сплаті комунальних послуг та квартплати відповідачі не приймають. Вже більше 12 років позивач утримує квартиру вцілому, доглядає за її технічним станом та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачами щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням квартири, немає. Виходячи із ситуації, що склалася в даній справі, вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку набувальної давності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~4\~ст.\~344\~ЦК України\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, з 2012р. по теперішній час він безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, використовує її за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачем квартирою відповідачі не пред`являли до нього жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації), документів на неї, не брали участі в утриманні квартири та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачі до судового засідання не явились, відзивів на позов не надали. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою (3/4 частини якої належать відповідачам) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником квартири, сплачував комунальні платежі за її утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що частини квартири цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого останній набув право власності на них за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved