Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

19 лютого 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро-реконструкція" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у зв`язку із несплатою відповідачами коштів по наданню послуг з постачання гарячої води за адресою їх місця проживання: [ADDRESS] , у них виникла заборгованість, яка із врахуванням 3% річних від заборгованості та інфляційної складової боргу складає 68783,48 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/3700/24 між суддями від 21 лютого 2024 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Фактично справу було передано судді 23 лютого 2024 року. 04 березня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 14 березня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 квітня 2024 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачі зазначили, що позовні вимоги, у заявленому позивачем розмірі, не визнають, вважають, що до заборгованості, яка нарахована у період з 2016 року по 20 лютого 2021 року судом має бути застосована позовна давність. Відповідачі зазначають, що за послугу гарячого водопостачання позивачем здійснювалися нарахування на нібито трьох зареєстрованих в квартирі осіб, однак з жовтня 2016 року у квартирі зареєстровано дві особи - відповідачі [PERSON] та [PERSON] , оскільки громадянин [PERSON] , який також раніше був зареєстрований у квартирі був виписаний, до того ж він помер у серпні 2017 року, про що відповідачі повідомляли позивача. Відтак, відповідачі просили суд зобов`язати позивача здійснити перерахунок заборгованості. Також відповідачі зазначили, що ними визнається заборгованість за послугу з централізованого опалення у розмірі 7 972,27 грн (з лютого 2021 року по грудень 2023 року включно) та за послугу з гарячого водопостачання в той самий період з врахуванням двох прописаних у квартирі мешканців. До відзиву також було долучено окрему заяву про застосування позовної давності до заборгованості у розмірі 40 530, 35 грн. 29 квітня 2024 року до суду від представнитка позивача надійшли пояснення, які подані ним, у зв`язку із ознайомленням із відзивом відповідача. У своїх поясненнях позивач зазначає, що з червня 2017 року по лютий 2021 року у зв`язку із відсутністю у квартирі відповідачів індивідуального засобу обліку гарячої води, нарахування коштів здійснювалося по нормі споживання на три особи. У лютому 2021 року позивачем було прийнято на облік індивідуальний засіб обліку гарячої вод, встановлений у квартирі, однак у зв`язку з тим, що відповідачі не вчасно передавали показники лічильника, нарахування продовжували здійснюватися по нормі споживання на три особи. Позивачем, після ознайомлення із відзивом на позов та будучи обізнаним про те, що у квартирі зареєстровані дві особи, було здійснено перерахунок заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, та станом на квітень 2024 року заборгованість відповідачів у період з червня 2017 року по квітень 2024 року становить 17 230, 43 грн, інфляційна складова боргу - 6858,67 грн та 3% річних - 2062,10 грн. Щодо заяви про застосування позовної давності, представник позивача зазначає наступне. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на час дії карантину. Тож позивач зазначає, що пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами , що виникли до 12 березня 2017 року. Таким чином, позивач, здійснивши перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення, просить стягнути з відповідачів заборгованість з централізованого опалення у розмірі 20 377, 37 грн, за постачання гарячої води - 17230,43 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 10715,89 грн, 3% річних від простроченої заборгованості - 3109,19 грн. 07 травня 2024 року до суду від відповідачів надійшли письмові заперечення, у яких вони наголосили на тому, що позивачем у розрахунку заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, після здійсненого перерахунку зазначений період з червня 2017 року по квітень 2024 року, в той час, коли у позовній заяві заявлені вимоги про стягнення заборгованості станом на грудень 2023 року включно. Відповідачі також зазначають, що позивачем у долученому до пояснень перерахунку, продовжувалося нарахування коштів за послугу з гарячого водопостачання на трьох осіб, не зважаючи на те, що відповідачами було повідомлено про те, що у квартирі зареєстровано дві особи. Відповідачі також наголосили на правильному застосування позовної давності, а саме те, що строки мають бути застосовані по 30 березня 2020 року включно. 17 травня 2024 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення, у який він зазначив, що у квітні 2024 року позивачем було здійснено перерахунок заборгованості за послугу з гарячого водопостачання за період з червня 2017 року по лютий 2024 року на суму 9 221, 14 грн, за період, коли нарахування здійснювалося по нормі споживання згідно кількості зареєстрованих осіб. Позивач зазначає, що станом на 01 квітня 2024 року заборгованість за послуги з постачання гарячої води становила 26 451, 57 грн, а після перерахунку на суму 9221, 14 грн, шляхом зняття нарахування на одну особу, про що відображено в розрахунку, в графі перерахунки на квітень. Таким чином позивач зазначає, що станом на момент надання письмових пояснень на квітень 2024 року, заборгованість відповідачів за послугу з постачання гарячої води за період з червня 2017 року по квітень 2024 року становить 17 230, 43 грн, інфляційна складова боргу - 6858,67 грн, 3% річних - 2062, 10 грн. Щодо заяви про застосування позовної давності, позивач наголосив, що починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на час дії карантину. Тож пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами , що виникли до 12 березня 2017 року, яка й була застосована до заборгованості з постачання теплової енергії. Щодо боргу за послуги з гарячого водопостачання у період з червня 2017 року по січень 2024 року, то він нарахований у межах позовної давності. Таким чином, позивач зазначив, що з урахуванням здійсненого перерахунку та застосування позовної давності, наразі просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послугу з централізованого опалення 20 377,37 грн, послугу з постачання гарячої води - 17 230, 43 грн що разом складає 37 607, 80 грн , інфляційну складову боргу - 10 715, 89 грн та 3% річних - 3109, 19 грн. 29 травня 2024 року до суду від відповідачів надійшли письмові пояснення, у яких відповідачі наголосили на тому, що з доданих позивачем до матеріалів справи пояснень вбачається, що ним було змінено підстави позову та зменшено позовні вимоги, але відповідна письмова заява не була подана до суду , що передбачається вимогами чинного законодавства, що просять врахувати відповідачі при вирішенні спору. 07 червня 2024 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення, у яких позивач зазначив, що позивач на адреси всіх споживачів направляє квитанції, у яких крім суми боргу зазначені кількість осіб, що проживають у помешканні, порядок нарахування коштів, існуючий розмір боргу. Відповідачі із заяви щодо незгоди з розміром заборгованості, який був зазначений у квитанціях, не зверталися, а відповідно визнавали факт спожитих послуг та здійснених позивачем нарахувань. Позивач вказав, що наявність чи відсутність рахунку на оплату послуг не звільняє відповідачів від обов`язку сплати коштів за отримані послуги. Позивачем також було зазначено, що у квітні 2024 року ним було здійснено перерахунок заборгованості за послугу з постачання гарячої води станом на 01 січня 2024 року (26451,57 грн-9221,14 грн = 17 230,43 грн). Позивач наголосив, що ним не було подано до суду заяву про зміну предмета чи підстав позову, оскільки він не змінював підстави позову, шляхом зменшення позовних вимог. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дослідивши письмові доводи представника позивача, відзив представника відповідача, заяву про застосування позовної давності та письмові пояснення представника позивача та відповідачів, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] даного будинку та є споживачами послуг. Звертаючись із позовом до суду позивач вказує, що відповідачі у період з жовтня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, та з червня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого у відповідачів станом на 01 січня 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 51 768, 44 грн, з яких 25 316, 87 грн заборгованість за послуги з централізованого опалення та 26 451, 57 грн - заборгованість за послуги з постачання гарячої води. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості, а також 3% річних від суми боргу та інфляційні втрати, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачами послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (діяв до 1 травня 2019 року), ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 1 травня 2019 року відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - «Правил»), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 23 липня 2014 року у газеті Хрещатик (№103 (4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 6 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до письмових пояснень позивача, ним було здійснено перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з урахуванням заяви відповідачів про застосування позовної давності, та наразі позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість з централізованого опалення у період з березня 2017 року по січень 2024 року у розмірі 20 377, 37 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3857, 22 грн та 3% річних 1047, 09 грн. Окрім того, позивачем було здійснено перерахунок заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, із врахуванням кількість зареєстрованих осіб, шляхом відмінусування суми заборгованості у розмірі 9 221, 14 грн у квітні 2024 року, про свідчить доданий до пояснень розрахунок. Таким чином, позивач просить суд стягнути із відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води, яка утворилася у період з червня 2017 року по січень 2024 року, у сумі 17230, 43 грн. , а також інфляційну складову боргу 6858, 67 грн та 3% річних - 2062,10 грн. Відповідачами не надано суду належних заперечень щодо відсутності обов`язку щодо сплати коштів за надані послуги, відсутність заборгованості з оплати комунальних послуг. Стосовно зауваження відповідачів про безпідставність нарахування позивачем коштів за послуги з постачання гарячої води в розрахунку на трьох осіб, суд зазначає таке. Представником позивача у письмових заявах по суті зазначалось, що нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснювалися відповідно до норми споживання за кількістю зареєстрованих осіб, оскільки дані щодо показників лічильника позивачу відповідачами не надавалися, також доказів того, що відповідачами було вчасно повідомлено позивачу факт зняття з реєстрації громадянина [PERSON] , суду не надано. Разом з тим, позивачем у квітні 2024 року було здійснено перерахунок суми заборгованості за постачання гарячої води, у відповідності до кількості зареєстрованих осіб. Суд відхиляє доводи відповідачів щодо того, що перерахунок здійснено станом на квітень 2024 року, оскільки з долученого до пояснень розрахунку вбачається, що у квітні 2024 року було здійснено лише відмінусування перерахунку нарахованого раніше боргу, показники розміру наданих у 2024 році послуг до вказаного розрахунку не включалися. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися, доказів Судом встановлено, що відповідачі дійсно несвоєчасно вносили плату за користування послугами централізованого опалення та постачання гарячої води внаслідок чого у них виникла заборгованість за вказаними послугами. Щодо суми заборгованості за послуги з постачання гарячої води, яка після здійсненого позивачем перерахунку становить 17230, 43 грн, то судом було перевірено вірність нарахування, а тому суд зазначає, що вимога щодо стягнення даної заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розрахунку заборгованості за постачання теплової енергії, суд зазначає наступне. Встановлено, що відповідачі несвоєчасно вносили плату за користування послугами гарячого водопостачання у період з жовтня 2016 року, внаслідок чого у них виникла заборгованість у розмірі 25 316, 87 грн. Разом з тим, відповідачами було подано до суду заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої вона просять суд здійснити перерахунок заборгованості. Позивачем на підставі заяви про застосування позовної давності було здійснено перерахунок, та у відповіді на відзив було зазначено, що наразі він просить стягувати з відповідачів кошти, нараховані починаючи з березня 2017 року. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Отже, суд застосовує позовну давність до заборгованості відповідачів, яка виникла за послуги з постачання гарячої води, до квітня 2017 року. Поряд з цим, позовна давність до вимог про стягнення заборгованості за гаряче водопостачання не застосовується, оскільки позивачем заявлено період до стягнення з квітня 2017 року. Таким чином, з огляду на встановлення судом порушення відповідачами прав позивача щодо своєчасного та належного отримання коштів за надані послуги, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню борг за централізоване опалення (з урахуванням застосованої позовної давності), у розмірі 20 019,61 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи те, що до суми основної заборгованості зі сплати коштів за централізоване опалення судом застосовується позовна давність, аналогічна формула щодо позовної давності застосовується судом і до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідачам на підставі статті 625 ЦК України. Отже, за підрахунком суду (враховуючи позовну давність, яка застосовується судом до вимоги про стягнення боргу за централізоване теплопостачання) з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 1046,18 грн та інфляційні втрати - 3852,57 грн. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі , а саме: 17 230, 43 грн - за послуги з постачання гарячої води, 20 019,61 грн.- за послуги з централізованого опалення, інфляційну складову боргу від заявлених сум - 10 711,24 грн (6858,67 грн - за послугу з гарячого водопостачання, 3852,57 - за послугу з централізованого опалення) та 3% річних - 3108,28 грн (2062,10 грн - за послугу з гарячого водопостачання, 1046,18 - за послугу з централізованого опалення) що в загальному розмірі складає 51 069, 56 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, який складає 3006,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial