Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

25.03.2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Воронок А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідомо. В обґрунтування позову зазначає, що 28.04.1989 року [PERSON] та [PERSON] вступили в шлюб, який був зареєстрований Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом №100. Спільних дітей та нажитого майна позивач та відповідач не має. Подружнє життя відразу не склалося. Позивач з відповідачем прожили разом тільки декілька тижнів, як виявилося після шлюбу, були зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Стосунки розладились, відповідачка повернулася до Росії, з тих пір, починаючи з липня 1989 року відносини не підтримують і жодної інформації про відповідачку позивач не має. Позивачу невідомо де зараз перебуває чи проживає відповідачка. Намагання встановити на даний час її місце реєстрації, перебування чи проживання відповідачки через колишніх знайомих не дало результату. Відомості про перебування особи, чи про її роботу, майно є конфіденційними, про свідчить відповідь №1854 від 07.12.2023 року Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. Таким чином, останнє відоме місце перебування відповідачки, де позивач і відповідачка разом проживали. Крім того, на позивача не повинні бути покладені негативні наслідки, пов`язані з неможливістю реалізувати своє право на розірвання шлюбу. На даний час, позивач має бажання одружитися, збереження по-суті фіктивного шлюбу є неприйнятним та позбавляє можливості укласти новий шлюб. На підставі викладено, просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] та його представник Воронок А.В. не з`явилися, однак надали заяву, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Однак, відповідно до відповіді №533710 від 09.04.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, інформацію щодо місця реєстрації [PERSON] , [INFO] , за вказаними параметрами особу не знайдено. Оскільки, отримана судом інформація щодо місця реєстрації та проживання відповідача не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання (перебування), то суд вважав за необхідне викликати відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України. У судові засідання на 12:00 год. 02.05.2024 року, на 12:30 год. 20.05.2024 року, на 15:30 год. 12.06.2024 року та на 16:00 год. 02.07.2024 року відповідач не з`явилася, хоча вважається належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомлена. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала. Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.04.1989 року, зареєстрованому Южноукраїнському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за актовим записом №100, про що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.07.2023 року (а.с. 14). Шлюбне життя подружжя не склалося, у сторін стосунки розладились, зі слів позивача відповідач повернулася до Росії, з липня 1989 року відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть та жодної інформації про відповідача позивач не має. Позивачу невідомо де зараз перебуває чи проживає відповідач. Позивач вважає, що збереження по-суті фіктивного шлюбу є неприйнятним та позбавляє його можливості укласти новий шлюб. Позивач просить розірвати шлюб, відповідач не скористалася своїм правом. Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 07.12.2023 року №1854, наданої на запит адвоката Воронок А.В. від 05.12.2023 року №07/12/2023 щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , що відомості про перебування особи, чи про її роботу, майно є конфіденційними (а.с. 9). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи позиції сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сім`ї є недоцільним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо витрат за сплату судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 7), звільнений від сплати судового збору відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, а тому судовий збір у розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved