Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Представник ТОВ "Фінансова компанія "Європейська компанія з повернення боргів" (на далі ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 45753,25 грн та судових витрат по справі. В обґрунтування позову посилалися на наступне. 19.12.2018 року між АТ «Ідея Банк» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р51.12893.004674451, за яким позичальник [PERSON] отримала готівкою кредит, заборгованість по якому не погашена та складає 45753,25 грн. Позивач набув право вимоги по цим кредитним договором на підставі укладеного договору факторингу, по якому АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги по зазначеному кредитному договору на підставі договору факторингу та переданих їм реєстрів боржників. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути на користь позивача зазначену заборгованість з відповідача [PERSON] . У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розгляд справи здійснювати за його відсутності; щодо ухвалення судом заочного рішення, не заперечує (а.с. 3). У визначений ухвалою суду строк для подання відзиву, відповідач відзив на позовну заяву на адресу суду не надала, вказану ухвалу та копію позову з доданими до нього документами не отримала; поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими адресату з відмітками пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 45-46, 51-52). Відповідно до трекінгу АТ «Укрпошта» судова повістка про виклик відповідача у судове засідання 09.07.2024 року (а.с. 55) вручена особисто адресату 05.07.2024 року. Заяв, клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 19.12.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р51.12893.004674451, за яким остання отримала кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 "Про видачу кредиту" (а.с. 16), заборгованість по якому не погашена та складає 45753,25 грн, із яких: 17552,19 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28201,06 грн - сума заборгованості за відсотками. Строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 24 місяці (п. 1.2. договору). 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея\~Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея\~Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав, в тому числі і до [PERSON] . Відповідно до реєстру прав вимоги № 4 від 07.07.2023 року до договору факторингу № 07072023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги відповідача в сумі 45753,25 грн, із яких: 17552,19 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28201,06 грн - сума заборгованості за відсотками. Щодо зазначених обставин відповідач не заперечувала; позивачем надано відповідні докази (а.с. 5-23). У наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 20) заборгованість [PERSON] за спірним кредитним договором складає 45753,25 грн, із яких: 17552,19 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28201,06 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уст.\~530\~ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідач не надала доказів належного виконання ним зобов`язань за дослідженим договором позики. Відтак, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 17552,19 грн за тілом кредиту. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Як зазначено вище, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 24 місяці, тобто до 19.12.2020 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до\~статті 1048ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050ЦК України»\~(п.п 81-85, 91). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також суд враховує те, що позивачем в позовній заяві не зазначається про те, що строк кредитування між сторонами договору про надання фінансового кредиту був продовжений, а також на який строк. Також позивачем не надано відповідних доказів щодо такого. Відповідно до частини шостої статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку кредитування, відтак у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 20.12.2020 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вимоги позивача про стягнення відсотків за період з 19.12.2018 року по 19.12.2020 року у сумі 4207,38 грн підлягають задоволенню, оскільки нараховані в межах строку кредитування. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу неповернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за договором позики у сумі 22179,38 грн, з яких: 17552,19 грн - заборгованість за основним боргом, 4207,38 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1467,85 грн.

Outcome: partial