Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22\~вересня 2021\~року [PERSON] \~з [PERSON] \~перебувають у\~шлюбі зареєстрованому:\~РАЦС Муніципалітет\~району Аксарай\~Республіки Туреччини,\~реєстраційний номер\~свідоцтва [NUMBER] ,\~дата видачі\~22.09.2021\~р.\~(копія\~міжнародного свідоцтва\~про шлюб\~серії:\~ [NUMBER] ).\~У шлюбі\~у сторін\~народилася дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Фактично шлюбні\~відносини подружжя\~припинились з\~грудня 2023\~року.\~Сімейне життя\~позивача з\~відповідачем поступово\~погіршувалося,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~шлюбних відносин. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, тому позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] аліменти на утримання дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Представник позивача, адвокат Наконечна Т.М. до початку судового засідання надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відзив не надавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом Акту про народження, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальовою Я.В., зареєстровано в реєстрі за №27468327469, яка є громадянкою України згідно з рішенням ГУДМС України в Дніпропетровській області №1257-000057988 від 27.11.2023 р., що підтверджується довідкою №1257-000026301 від 29.11.2023 року, виданої ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.10-13). Позивач у справі [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , місцем проживання є: [ADDRESS] , відповідач - [PERSON] є громадянином Туреччини та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст. 12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини зазначений позивачем, з огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved