Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] , звернувся в суд із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а саме: що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно. Спадкоємцем за законом майна його покійної матері на день її смерті являвся він [PERSON] . Відповідно до ст. 1265 Цивільного Кодексу України він має право на спадкування майна, що належало його покійній матері та він являється єдиним спадкоємцем. До дня смерті матері та після її смерті він проживав без реєстрації разом з матір`ю за адресою [ADDRESS], вони вели спільне господарство та спільний побут. До смерті матері [PERSON] він опікувався нею, вони вели спільне господарство та спільний побут за адресою [ADDRESS]. В подальшому після смерті матері він продовжує доглядати за будинком який розташований за адресою [ADDRESS], проводив ремонт в будинку, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку біля будинку, тобто фактично здійснює оперативне управління майном покійної матері [PERSON] . Таким чином він фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Під час звернення до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів факту прийняття спадщини ним після смерті [PERSON] шляхом фактичного управління майном. Ухвалою судді від 11.04.2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявника адвокат Нечепуренко Г.І., вимоги заяви підтримав та просить її задовольнити з наведених у ній підстав. Представник заінтересованої особи Брацлавська селищна рада у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його відсутності. Заявлені вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що проживають по сусідстві з заявником та підтвердили той факт, що [PERSON] проживав без реєстрації разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], вони разом вели спільне господарство та спільний побут. Після смерті матері [PERSON] прийняв спадщину, так як продовжує доглядати за будинком, проводить ремонт в будинку, сплачує комунальні послуги та обробляє земельну ділянку біля будинку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, ч.1 ст.315 ЦПК України містить перелік категорій справ про встановлення факту, однак цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї ж статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] в с. Новоселівка Вінницької області померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про смерть 24 грудня 1996 року зроблено відповідний актовий запис за №13, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть виданого Новоселівською сільською радою народних депутатів Немирівського району (а.с. 8). З огляду на наведене, суд вважає доведеним твердження заявника про те, що він позбавлений можливості в позасудовому порядку довести факт прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а встановлення такого юридичного факту безпосередньо породжує для заявника юридичні наслідки. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно, якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Зважаючи на недостатність документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини [PERSON] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що метою встановлення такого факту є врегулювання заявником юридичних питань в сфері правовідносин спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення юридичного факту прийняття [PERSON] , спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved