Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. про стягнення коштів за скасованим виконавчим написом, та просив стягнути з ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» на його користь 7\~532,80 грн, які стягнуті за скасованим виконавчим написом від 28.10.2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за реєстровим №13603, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №75734779 від 28.05.2021 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що вказані кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно отримані. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб. Вказану ухвалу відповідач отримав 15.11.2023 року, однак відзиву на позов до суду подано не було. Третя особа своїм правом на надання пояснень не скористалася. В судове засіданні представник позивача, представник відповідача та третя особа повторно не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Водночас, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі і відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи, викладене у позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, клопотання представника позивача та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом установлені такі фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст.1212 ЦК України. Судом установлено, що 28.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Сазоновою О.М. вчинений виконавчий напис, за реєстровим №13603, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №75734779 від 28.05.2021 року, укладеним ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] у сумі 34\~918,80 грн. (а.с.9). 24.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. з приводу примусового виконання цього виконавчого напису відкрите виконавче провадження №67651016 та 02.12.2021 року в його межах звернуто стягнення на доходи [PERSON] (а.с.10-11). З довідки про доходи №2424/29/01-2023 від 06.10.2023 року №121 слідує, що з грошового утримання [PERSON] згідно виконавчого провадження №67651016 від 02.12.2021 року утримано 7\~532,80 грн. (а.с.8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2023 року в справі №127/18955/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Сазоновою О.М. за реєстровим №75734779, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №75734779 від 28.05.2021 року у розмірі 34\~918,80 грн. (а.с.4-7). За даними ЄДРСР рішення набрало законної сили 12.10.2023 року. Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані ст.1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже ст. 1212 ЦК України передбачений такий спосіб захисту як кондикційний позов. Ознаками кондикційного позову є: відповідач набув чи зберіг майно за рахунок позивача; набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала; річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі, грошовими коштами; відсутність договірних правовідносин (у тому числі, недійсного договору) між позивачем та відповідачем щодо спірного майна (речові правовідносини); не має правового значення: чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним; чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних засобів захисту. Такі ознаки викладені, зокрема, у висновках Верховного Суду (постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 року № 6-3090цс15 та постанова Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-122цс14). На переконання суду вказані ознаки наявні у спірних правовідносинах. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61- 88св21), судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала; відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Як сліду з матеріалів справи виконавчий напис від 28.10.2021, за реєстровим №13603, про стягнення з [PERSON] на користь відповідача коштів визнаний таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили. ТОВ «СІРОКО ФІНАНС в ході виконання вказаного виконавчого напису отримало кошти в сумі 7\~532,80 грн, які і підлягають стягненню на користь позивача. Зважаючи, що відповідач отримав саме вказану суму коштів, а тому позов підлягає задоволенню саме в цій частині. Крім того, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1\~073,60 судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved