Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. 17 квітня 2024 року судом винесено ухвалу, якою позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» залишено без розгляду. 24 квітня 2024 року через канцелярію суду адвокат Нестеренко Олег Федорович, який діє в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024 задоволена заява Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» від 16.04.2024 про залишення позовних вимог ТЕЦ без розгляду. Суд першої інстанції ухвалу від 17.04.2024 відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і їх представнику в електронній формі не надсилав, представник відповідачів адвокат Нестеренко О.Ф. це судове рішення в письмовій формі отримав безпосередньо в суді 23.04.2024 о 11:30 год. Отже 23.04.2024 відповідачі дізнались про задоволення ухвалою від 17.04.2024 заяви ТЕЦ від 16.04.2024 вх. № 13848 про залишення позовних вимог ТЕЦ без розгляду. Вказує, що в ч. 5 ст. 142 ЦПК зазначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат , пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. ЦПК не містить норм, якими встановлені критерії визначення необгрунтованості дій позивача. Відповідачі вважають, що під такими діями розуміється така реалізація позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження, відмови в позові або залишення позову без розгляду. Зазначає, критерії необгрунтованих дій є наступними: недобросовісне виконання установлених ЦПК процесуальних обов`язків і зловживання процесуальними правами і/або пред`явлення завідомо необрунтованого і безпідставного позову і/або неподання у встановлений ЦПК строк доказів чи приховування доказів і/або введення суду і учасників справи в оману і/або протиправна мета ущемлення прав та інтересів відповідача. Вказує, що 10.10.2023 року він уклав Договір про надання правничої допомоги адвоката з [PERSON] , [PERSON] , 13.10.2023 із [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2023 року поновлено відповідачам строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву адвоката Нестеренко О.Ф. про перегляд заочного рішення задоволено, рішеня скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні 18.12.2023 року. 18 грудня 2023 року в 14-10 розпочався розгляд справи по суті, оголошено перерву, наступне судове засідання призначено 04.01.2024 року. Судові засідання призначалися і відбувалися 30.01.2024 року, 27.02.2024 року, 26.03.2024 року; 17.04.2024 року. 04.12.2023 адвокатом Нестеренко О.Ф. подано суду відзив на позовну заяву і заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що ТЕЦ недобросовісно користується процесуальними правами, подав завідомо необгрунтований і безпідставний позов, достеменно знаючи про від`єднання квартири відповідачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, приховав доказ про це. Наголошує, що ТЕЦ достеменно відомо про неспоживання відповідачами послуг ТЕЦ з централізованого опалення (постачання теплової енергії) і гарячого водопостачання(постачання гарячої води). Необгрунтовані дії позивача ТЕЦ повністю відповідають таким критеріям: недобросовісність виконання установлених ЦПК процесуальних обов`язків і зловживання процесуальними правами; пред`явлення завідомо необгрунтованого і безпідставного позову; приховування доказів; введення суду і учасників справи в оману, протиправна мета ущемлення прав та інтересів відповідача. Згідно з документами, правничу допомогу відповідачам надавав адвокат Нестеренко О.Ф. та представляв їх в Придніпровському районі м. Черкаси. Умовами пункту 4 кожного договору про надання правничої допомоги адвоката, установлена фіксована сума гонорару адвоката в сумі 8000,00 (вісім тисяч) гривень, що сплачено кожним відповідачем на користь адвоката. У відзиві проти позову відповідачі подали суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які кожний з відповідачів поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в сумі 30000,00 грн., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу 24000,00 грн., можливі витрати на проведення судової експертизи 2000,00 грн., судовий збір в сумі 2000,00 грн., витрати на забезпечення доказів 1000,00 грн., інші процесуальні витрати 1000,00 грн. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 24536,80 грн., в т.ч. гонорар (винагорода) адвоката 24000,00 грн. І судовий збір в сумі 536,80 грн., сплачений згідно платіжної інструкції від 17.10.2023 номер 4SO8-FD81-95SZ-K6RA MB41952682. Просить стягнути з Приватного\~акціонерного товариства\~«Черкаське хімволокно»\~в особі\~ВП «Черкаська\~ТЕЦ» судові витрати в загальному розмірі 24536 грн.80 коп. Адвокат Нестеренко Олег Федорович, який діє в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі та просив її задоволити. Представник позивача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви в повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. 17 квітня 2024 року ухвалою суду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію залишено без розгляду. Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі залишення позову без розгляду передбачено ч. 5 ст.142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, зі змісту ч. 5 ст. 142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача. Закриття провадження у справі на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтею 55 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу, згідно з процесуальним обов`язком доказування, необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені останнім в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Разом з тим, за змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З системного тлумачення положень ч.ч. 5,6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18. Під зловживанням процесуальними правами законом визначено таке. Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Тобто, у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню лише у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони. Відповідно до вищевказаних норм сам по собі факт залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, за відсутністю факту його необґрунтованих дій - не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених ним витрат. Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, яке він вправі реалізовувати з метою свого захисту в порядку ст. 4 ЦПК України разі. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Право позивача відмовитися від позову, чи від частини позовних вимог або ставити питання про залишення позовної заяви без розгляду також є безумовним правом позивача. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи є Заява [PERSON] від 16.09.2013 року, яка адресована директору ВП Черкаська ТЕЦ ПАТ «Черкаське хімволокно» [PERSON] (том № 1 а.с. 161), в якій він повідомляє, що в звязку з тим, що в 2005 році було встановлено електропостачання, він просить зняти суму боргу нараховану підприємством за період з 2010 року по сьогоднішній день(день написання заяви), та в подальшому просить не нараховувати плату за послуги опалення. На даній заяві є штамп Черкаської ТЕЦ, з якої вбачається, що дана заява була зареєстрована 16.09.2013 року. Також,в матеріалах справи є заява [PERSON] від 10 листопада 2016 року, адресована Черкаській ТЕЦ ПАТ «Черкаське хімволокно» (том № 1 а.с. 162), в якій зазначено, що: «нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві власності таким фізичним особам: [PERSON] , частка , [PERSON] , частка . В 2005 році власники цієї квартири звернулися до ПП «Будтеплосервіс» про виконання робіт по облаштуванню трубопроводів теплопостачання (централізованого опалення) теплоізоляцією і прокладенням їх в стінах квартири. ПП «Будтеплосервіс» має відповідну ліцензію від 13.01.2004 року серії АА№599970. Такі роботи вказаним підприємством були виконані 18.02.2005 року про що складений акт від 18.02.2005 року б/№. Із змісту цього акту вбачається, що згідно проекту № 971-1 труби централізованого опалення, діаметром 3/4 дюйма, облаштовані теплоізоляцією та прокладені в тіні. Ці роботи виконані згідно ДБН і СНіП. Комісія КП РЕУ № 8 склала акт від 17.03.2005 року б/№ про перевірку згаданої квартири на предмет відключення від централізованого теплопостачання. Комісією встановлено, що стояки перевірені згідно проекту. Роботи по утепленню стояків виконані згідно проекту. Комісія вирішила дозволити відключити квартиру від централізованого теплопостачання. Згідно дозволу ВАТ «Черкасиобленерго» від 21.03.2005 року № 173/3, технічних умов від 29.03.2005 року № 3781 та договору від 29.03.2005 року № 3781 власники цієї квартири обладнали в ній електроплавлення. Таким чином, згадана квартира з 17.03.2005 року відключена від централізованого теплопостачання, її власники з названого дня не споживають послуг Черкаської ТЕЦ з централізованого опалення. Власники квартири отримали квитанцію про оплату послуг Черкаської ТЕЦ з центразізованого опалення за вересень 2016 року в сумі 4173,37 грн. Власники квартири вважають, що нарахування у згаданій сумі є незаконним з викладених вище обставин, а квитанція за вересень 2016 року в сумі 4173,37 грн. надіслана помилково.». Просять виправити допущену помилку і анулювати нарахування з надання послуг централізованого теплопостачання (опалення) за вересень 2016 року в сумі 4173 грн. 37 коп. квартири [ADDRESS] . В подальшому оплату за послуги централізованого теплопостачання (опалення) не нараховувати і квитанцій не надсилати. В додаток заяви було надано копії наступних документів: Ліцензї ПП «Будтеплосервіс» від 13.01.2004 року Серії АА № 599970; Акту від 18.02.2005 року б/3; Акту від 17.03.2005 року б/№; Дозволу ВАТ «Черкасиобленерго» від 21.03.2005 року № 173/3. На даній заяві є штамп Черкаської ТЕЦ, з якої вбачається, що дана заява була зареєстрована 11.11.2016 року. Заява аналогічного змісту була направлена до ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» (том № 1 а.с. 163), яка була зареєстрована 27.05.2019 року в 14-37. Відповідно до Листа-розрахунку по ОР № 31352021 за адресою: [ADDRESS] , отримавши дані заяви і листи, позивачем було анулювано нарахування за надання послуг централізованого опалення (постачання теплової енергії) і гарячого водопостачання (постачання гарячої води). Тобто, позивач неодноразово визнав не споживання відповідачами послуг централізованого опалення (постачання теплової енергії) і гарячого водопостачання (постачання гарячої води). На думку суду, дії позивача, який задовольнив заяви відповідачів, перерахувавши усі нарахування за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) і гарячого водопостачання (постачання гарячої води), а потім звертається до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, суперечить його попередній поведінці і, на думку суду, є недобросовісним. Суд вважає, що недобросовісні дії позивача є недобросовісним виконанням, встановлених ЦПК України обов`язків і зловживанням процесуальними правами, вони звернулися до суду з необгрунтованим та безпідставним позовом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, адвокатом Нестеренко О.Ф. доведено факт необгрунтованості дій з боку позивача ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», а представнитком позивача за дорученням [PERSON] не спростовано його доводів. А тому, суд вважає, що наявні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). В судовому засіданні встановлено, що Договору, укладені між адвокатом Нестеренко В.Ф. та відповідачами не розірвані. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Згідно з частинами першою-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, суду надано: Ордер на надання правничої (правової) допомоги ( [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) адвоката Нестеренко Олега Федоровича на підставі договору про надання правої допомоги № б/н від 10 жовтня 2023 року у Придніпровському районному суд м. Черкаси. Ордер видано адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Копію Договору про надання правничої допомоги адвоката від 10 жовтня 2023 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Нестеренко Олегом Федоровичем. Ордер на надання правничої (правової) допомоги ( [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) адвоката Нестеренко Олега Федоровича на підставі договору про надання правої допомоги № б/н від 10 жовтня 2023 року у Придніпровському районному суд м. Черкаси. Ордер видано адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Копію Договору про надання правничої допомоги адвоката від 10 жовтня 2023 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Нестеренко Олегом Федоровичем. Ордер на надання правничої (правової) допомоги ( [PERSON] , [INFO] ) адвоката Нестеренко Олега Федоровича на підставі договору про надання правої допомоги № б/н від 13 жовтня 2023 року у Придніпровському районному суд м. Черкаси. Ордер видано адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Копію Договору про надання правничої допомоги адвоката від 13 жовтня 2023 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Нестеренко Олегом Федоровичем. Також, суд звертає увагу на той факт, що адвокатом Нестеренко О.Ф. до матеріалів справи долучено від скановані копії Договорів про надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до п. 1 Договорів про надання правничої допомоги адвоката, особа звертається про надання правничої допомоги, а адвокат зобовязується надавати правничу допомогу особі в органах державної влади України (судової, виконавчої): в судах першої, апеляційної, касаційнлї інстанції, в усіх правоохоронних органах України (прокуратурі України і її територіальних органах та підрозділах; МВС України і його територіальних органах та підрозділах; центральному органі виконавчої влади, що реалізує податкову політику, його територіальних органах та підрозілах; СБ України і її територіальних органах та підрозділах; ДБР України і його територіальних органах та підрозділах; НАБУ і його територіальних органах та підрозділах); Міністерстві юстиції України і його територіальних органах і підрозділах, приватних нотаріусів і державних нотаріальних конторах, приватних виконавців і державних органах виконавчої служби тощо, у будь-якому статусі (цивільному, адміністративному, кримінальному процесуальному статусі) особи, щодо надання показань, підозри і/або обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених будь-якими статтями КК, підозра (чи обвинувачення) в яких може бути в майбутньому оголошена особі, в т.ч. в справі № 711/4687/23 (2/711/1752/23) щодо скасування заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2023 і розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до п. 4.1. Договорів, адвокатом правнича допомога особі надається оплатно. Розмір гонорару адвоката установлюється фіксованим в сумі 8000 грн. і сплачується невідкладно в момент підписання цього договору. Розрахунок судових витрат, складеного адвокатом Нестеренко О.Ф., відповідно до якого фіксований гонорар (винагорода) за надання професійної правничої допомоги адвоката в справі № 711/4687/23 згідно трьох Договорів про надання правничої допомоги адвоката становить в загальній сумі 24000 грн. Даний Розрахунок судових витрат не спростований відповідачами, тобто, на думку суду, підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договорів про надання правової (правничої) допомоги від 10.10.2023 (два договори) та від 13.10.2023 та у клієнтів відсутні претензії до виконавця стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Розрахунку. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Суд враховує, що представником позивача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, не доведено неспівмірністі витрат відповідачів понесених на оплату правничої допомоги. Враховуючи викладене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24000 грн. 00 коп. та враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 24000 грн. 00 коп.. Відносно стягнення\~з ПАТ\~«Черкаське хімволокно»\~в особі\~ВП «Черкаська\~ТЕЦ» на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати в розмірі 536 грн. 80 коп. суд зазначає наступне. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати в розмірі 536 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved