Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

13 травня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 28\~лютого 2020\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 1530) про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості, що виникла з кредитного договору № 200153817 від 26.06.2018 року. Позивач вважає,\~що виконавчий\~напис вчинено\~на заборгованість,\~яка не\~є безспірною\~та у\~порядку,\~не передбаченому\~діючим законодавством.\~Вказує,\~що нотаріус\~не мала\~ правових\~підстав для\~вчинення цього\~виконавчого напису\~з огляду\~на те,\~що наразі\~чинна редакціяПереліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусівпередбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 лютого 2020 року приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Кравець Оленою\~Олександрівною,зареєстрований в реєстрі за № 1530 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~«Банк Форвард»заборгованість за кредитним договором № 200153817 від 26.06.2018 року в розмірі 14\~040.31 грн., а також 850 грн. за вчинення виконавчого напису. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 31 травня 2024 року від представника відповідача Паламарчука В. надійшли письмові пояснення, у яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором, між тим кредитна заборгованість позивача перед АТ «Банк Форвард» за кредитним договором не погашена, тому і була стягнута за виконавчим написом нотаріуса. Позивач в поданій до суду позовній заяві не наводить належних доводів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, позивачем не надані належні докази іншого розміру його заборгованості перед банком за кредитним договором. Тому відповідач вважає, що позовні вимоги є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ З матеріалів справи встановлено, що 28\~лютого 2020\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 1530) про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості, що виникла з кредитного договору № 200153817 від 26.06.2018 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард»,правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» (а.с.7). На підставі цього виконавчого документу приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. 11 червня 2020 року відкрите виконавче провадження (а.с. 11, 12). Із вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст.87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Положеннями ст. ст.\~15,\~16ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.1Закону України «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За ч. 1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року\~затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. У відповідності зі ст. ст.\~87,\~88Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 1, 3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172від 29.06.1999року\~із змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року\~до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п. 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 лютого 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 1530 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей\~87,88 Закону України «Про нотаріат»та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Отже, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Нотаріально посвідченого договору між банком та позивачем укладено не було. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладені положення законодавства, на думку суду, вбачається, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі в силу відсутності у нього таких повноважень. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст. ст.\~50,\~87,\~88Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,88Закону України«Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Матеріали справи не містять даних про те, що повідомлення було надіслано боржнику, так і було отримане останнім. Докази в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України\~на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем також не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. Таким чином, нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого\~ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.\~ст. 76-81 ЦПК України. Своїми правами, визначеними ст. ст.\~43,84ЦПК України\~відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України\~не заявляв. Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в\~ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Положеннями\~ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Як встановлено судом, 25 квітня 2024 року між [PERSON] , як клієнтом, та адвокатом Голошвою В.Л. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 3, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання з надання професійної правничої допомоги (а.с. 13). На виконання вищевказаного Договору, представник позивача надав своєму клієнту послуги в загальному розмірі 3\~000 грн., які складаються із проведення зустрічі із замовником для узгодження правової позиції, підготовка і направлення листа до приватного виконавця для отримання документів виконавчого провадження про стягнення боргу з [PERSON] , ознайомлення з відповіддю приватного виконавця і матеріалами виконавчого провадження, вивчення законодавства,судової практики, виготовлення позовної заяви (а.с.15), 02.05.2024 року видано квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату наданих послуг на суму 3000 грн. (а.с.16). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом та витрати на правничу допомогу в сумі 3\~000 грн.

Outcome: approved