Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд визнати за нею та за відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та по частці земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6322056500:00:002:0224; опис об`єкта: площа(га): 0.15, за кожним, а також просила стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 19\~000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що сторони з 27.09.2001, уклали шлюб, який був зареєстрований Куп`янськ-Вузловською міською радою Куп`янського району Харківської області. За час проживання в шлюбі ними спільно набуто наступне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який було побудовано під час шлюбу у період з 2017 року по 2019 роки та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6322056500:00:002:0224, яка була придбана під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутова Т.А., під номером №1209. Згідно Інформаційних\~довідок з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~право власності\~на житловий\~будинок 13.09.2023\~та земельну\~ділянку 24.08.2023,\~які розташовані\~за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] . В добровільному порядку здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] не вбачається можливим, у зв`язку з не досягненням між ними згоди з приводу поділу майна. Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач вважає за необхідне поділити спільне майно по рівній частині кожному із подружжя. Ухвалою суду відкрито провадження у сраві справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також за клопотанням позивача в порядку забезпечення позову накладено заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2795603063120 та земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №6322056500:00:002:0224, власником якого є [PERSON] . За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідач повідомлений про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотній поштовий конверт направлений рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 168-169). Оскільки відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Матеріали справи свідчать, 27.09.2001 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, який був зареєстрований Куп`янськ-Вузловською міською радою Куп`янського району Харківської області, про що складено актовий запис 56. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с. 190). Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~за [PERSON] ,\~зареєстроване право\~власності на\~житловий будинок,\~який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2795603063120, дата реєстрації: 13.09.2023 09:21:23, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 89.9. житлова площа (кв.м): 48.3, житловий будинок літ. "А-1" з господарськими будівлями і спорудами; дата, час державної реєстрації: 07.09.2023 13:34:42, державний реєстратор: Новохатська І.В., Солоницівська селищна рада Харківського району Харківської області, Харківська обл., підстава для державної реєстрації: Витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер: ІУ101230830163, видавник: ЄДЕССБ Документ отримано з ЄДЕССБ (а.с. 24, зв.бік а.с. 62). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2024 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1209, виданий: 24.07.2009, видавник: Арнаутова Т.А., приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу, 24.08.2023 року зареєстровано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 6322056500:00:002:0224; опис об`єкта: площа (га): 0.15, дата, час державної реєстрації: 24.08.2023 14:15:19, державний реєстратор: Іващенко О.І., Солоницівська селищна рада Харківського району, Харківської області, (а.с. 47, 63-64). На виконання ухвали суду за клопотанням про витребування доказів суду надано: від Державної інспекції архітектури та містобудування України інформацію про зареєстроване Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області повідомлення про початок виконання будівельних рообіт від 14.11.2017 за реєстраційним № [NUMBER] щодо об`єкта будівництва: «Індивідуальний житловий будинок, господарчі будівлі» за адресою: [ADDRESS] , замовник [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ), а також наявну декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 30.08.2023 за реєстраційним №ІУ101230830163, щодо об`єкта будівництва «Нове будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] », замовник [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) (а.с. 141-149). Із відповіді КП «Центр нерухомості №1» вбачається, що відповідно до технічого паспорта житловий будинок, який розташований за адресою за адресою: [ADDRESS] зареєстровно на [PERSON] (а.с.153-161). Згідно договору\~купівлі продажу\~серія та\~номер:\~1209,\~виданий:\~24.07.2009,\~засвідчений приватним\~нотаріусом Дергачівського\~районного нотаріального\~округу Арнаутовою Т.А., [PERSON] придбав земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер. 6322056500:00:002:0224 (а.с. 163-165). Тобто [PERSON] придбав 24.07.2009 земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер. 6322056500:00:002:0224, а в подальшому на цій земельній ділянці було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, інформацію про який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.09.2023. Згідно з Звітом про оцінку майна від 07.03.2024 року ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] - становить 884 237 гривень (а.с. 13-36). Згідно з Звітом про оцінку майна від 07.03.2024 року ринкова вартість земельної ділянки яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6322056500:00:002:0224 - становить 190 574 гривень (а.с. 37-61). Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325ЦКУкраїни можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 статті 71 СК України). Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). При поділі майна подружжя суд виходить із засад рівності часток подружжя. З огляду на викладене, оцінивши надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, а також врахувавши відсутність заперечення відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення судового збору. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 5\~980 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 60 копійок, сплачених позивачкою під час подачі позовної заяви. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третястатті 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача було надано: Договір про надання правничої допомоги б/н від 26.02.2024; Додаткова угода погодження договірної ціни додаток до Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024, погоджених адвокатом Панасенком П.П. та [PERSON] , про що маються власноручні підписи сторін, квитанція до прибуткового касового ордеру №4 від 26.02.2024, з якої вбачається, що 26.02.2024 адвокатом Панасенком П.П. від [PERSON] прийнято 19\~000 гривень на підставі Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024, ордер серії АХ № 1185154 від 30.04.2024 на надання правничої (правової) [PERSON] у Дергачівському районному суді Харківської області, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською №4787/10 від 22.02.2012; розрахунок суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за фактично надану правничу допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 26.02.2024 надану [PERSON] , станом на 04.07.2024, з якої вбачається загальна сума витрат адвоката у цій справі становить 19\~000 гривень; Рішення №13/1/7 Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 щодо мінімальних ставок адвокатського гонорару, яким встановлено розмір адвокатського гонорару за годину роботи становить від 0,25 відсотків мінімальної заробітної плати; Акт прийманняпередачі робіт з надання правничої допомоги по Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024, наданої та затвердженою власноручним підписом [PERSON] , з якої вбачається, що надання правничої допомоги виконано в повному обсязі та в строк, згідно Договором про надання правничої допомоги б/н від 26.02.2024. З огляду на вищевикладене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку, що сума витрачена на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . На підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст.ст. 9, 60, 63, 69, 70 СК України,

Outcome: approved