Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Херсонської гімназії №1 Херсонської міської ради на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю особи на виробництві 500 тис. грн без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позову вказав, що 16.03.2017 року з його мамою [PERSON] , 1963 р.н. у Херсонській гімназії №1 ХМР стався нещасний випадок із смертельним наслідком (померла в лікарні [INFO]). Він, як син потерпілої, захищаючи її інтереси, як представник її сім`ї у червні 2017 року та в червні 2020 р. звернувся до суду із позовом про визнання нещасного випадку, що стався 16.03.2017 р. з [PERSON] пов`язаним із виробництвом. 26.05.2021 року Херсонський апеляційний суд постановив визнати нещасний випадок, що стався з вчителем математики Херсонської гімназії №1 ХМР [PERSON] 16.03.2017 року таким, що пов`язаний із виробництвом. 06.10.2021 року Верховний Суд своєю постановою підтвердив правильність висновків Херсонського апеляційного суду, залишивши його постанову без змін. [INFO] його батько [PERSON] не витримавши всієї судової тяганини помер у лікарні. 19.10.2021 року ГУ Держпраці у Херсонській області склало акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з вчителем математики [PERSON] 16 березня 2017 р. у Херсонській гімназії №1 ХМР за формою Н-1/П (пов`язаний із виробництвом). З 2017 року він намагається захистити права його потерпілої померлої матері [PERSON] в органах державної влади, органах місцевого самоврядування і судах, у зв`язку із чим постійно хвилюється, нервує, втратив роботу, чим порушено нормальні життєві зв`язки, знизився матеріальний стан. Після смерті матері він переніс та продовжує тужити до сих пір, тяжкі моральні страждання, оскільки смерть рідної людини, тим паче матері, завдала сильного емоційного та психічного потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу, він залишився без материнського піклування та підтримки, тепер живе з почуттями туги та жалю за мамою. Вказує, що діями Херсонської гімназії №1 спричинено рідним потерпілої моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок загибелі їх матері та дружини, вони зазнали глибоких моральних та душевних страждань, втратили близьку людину, у зв`язку із чим позбавлені можливості отримувати від неї піклування, турботу та підтримку. Вказані обставини викликають у них відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені негативні явища не можуть не турбувати його, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, вважає, що факт моральних страждань є очевидним. Крім того, його батько [PERSON] , чоловік померлої внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] , після смерті дружини внаслідок моральних, психологічних, фізичних, душевних переживань став частіше хворіти, що призвело до появи хронічних хвороб. Тричі за 2021 рік був госпіталізований до різних лікарень, лікування коштувало йому дуже дорого. Не витримавши страждань, його судових поневірянь, туги за дружиною його батько помер [INFO] у лікарні у віці 57 років. Вважає, що відповідачем йому завдано моральної шкоди, внаслідок чого і звернувся до суду з позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 08.11.2023 року через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просили закрити провадження у справі або відмовити у задоволенні позову; витребувати із автоматизованої системи документообігу суду та долучити до матеріалів справи копію ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2020 року у справі №766/9872/20 якою прийнята відмова [PERSON] від позовних вимог до Херсонської гімназії №1 ХМР в частині моральної шкоди. Вказав, що в позові позивач зазначив, що він не звертався з іншою заявою до цього ж суду з тим самим предметом та з тих самих підстав, проте вказане не повною мірою відповідає дійсності. 30.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління держпраці в Херсонській області, Херсонської гімназії №1 ХМР, треті особи які не заявляють самостійних вимог Управління освіти Херсонської міської ради та Фонд соціального страхування України в Херсонській області про визнання недійсним та скасування акту нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом, зобов`язання скласти акт про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та стягнення моральної шкодим. Ухвалою суду від 17.07.20250 р. відкрито провадження у справі, а ухвалою від 01.10.2020 року була прийнята відмова позивача від частини позовних вимог, а саме про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн. та провадження у справі в цій частині закрито. Вказує, що позови [PERSON] від 2020 та 2023 року мають одні й ті самі сторони, один і той самий предмет, одні й ті самі підстави. Крім того, зазначає, що із акту спеціального розслідування нещасного випадку (смерті матері позивача) від 19.10.2021 р. вбачається відсутність протиправної поведінки відповідача щодо члена сім`ї (матері) позивача, а отже, вважає, відсутність вини відповідача у настанні смерті останньої, що свідчить про відсутність правових підстав для відшкодування будь-якої моральної шкоди. Позивачем не зазначено в позові та не надано будь-яких доказів того, якими саме діями/бездіяльністю відповідача йому спричинено моральна шкода. Щодо смерті батька позивача, то суду не надано доказів того, що його смерть перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із смертю [PERSON] , жодним доказом не встановлений зв`язок (вина) у цьому відповідача. Крім того, не зрозумілим і не підтвердженим є розмір моральної шкоди у 500 тис. грн. Заявив про застосування строків позовної давності. 09.11.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначав, що позовні вимоги не про той самий предмет і не з тих саме підстав, як у справі №766/9872/20. Оскільки нещасний випадок з [PERSON] стався під трудових відносин з відповідачем наявні підстави для відшкодування йому шкоди, як сім`ї загиблої. Позовна давність за його вимогами не застосовується. 15.11.2023 року позивачем подано додаткові пояснення по справі, вважає, що оскільки смерть настала до вступу нової редакції податкового кодексу суми не включаються до оподаткування. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2023 р. суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні 10.04.2024 р. у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Попович А.В. про закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду від 10 квітня 2024 р. закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в письмових заявах по суті справи. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві, недоведеності вини відповідача тощо. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , що підтверджено відомостями свідоцтва про його народження. Мати позивача [PERSON] померла у віці 53 років [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2021 року. За ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню та є встановлені обставини, що були встановлені при розгляді справи №766/9872/20, сторонами за якою були і позивач, відповідач по цій справі. Згідно обставин, встановлених, в тому числі Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 р. по справі № 766/9872/20: З жовтня 1989 року [PERSON] працювала в Херсонській гімназії № 1 Херсонської міської ради на посаді вчителя. 16 березня 2017 року близько 10 год. 30 хв., після бесіди з батьками учня шостого класу у вчительській кімнаті [PERSON] стало зле, каретою швидкої допомоги вона була доставлена в лікарню. Після виконання термінових діагностичних заходів госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Клінічний діагноз: «Гіпертонічна хвороба 3, 3 ст., ризик 4. Дисциркуляторна енцефалопатія 3 ст., геморагічний інсульт у басейні лівої середньої мозкової артерії (16 березня 2017 року) з інсульт гематомою в лівій скронево-тіменній області. ВЖК. Набряк головного мозку». 18 березня 2017 року о 10 год. 05 хв. [PERSON] померла у клінічній лікарні «Херсонська міська клінічна лікарні ім. Є. Є. Карабелеша», остаточний діагноз: «Гіпертонічна хвороба 3, 2 ст., ризик 4. 2. Геморагічний інсульт в басейні лівої СМА (16 березня 2017 року). ВЖК. Набряк головного мозку. Компресійно-дислокаційний синдром. Епісиндром. Аспіраційний синдром. Синдром поліорганічної недостатності із церебральним та легенево-серцевим компонентами. Набряк легенів. Гостра легенево-серцева недостатність. 3. Зайва вага 2-3». Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії комунального некомерційного підприємства «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» від 09 червня 2020 року встановлено чіткий зв`язок, що скарги на сильний головний біль, блювоту, запаморочення у [PERSON] виникли під час бесіди з агресивно налаштованими родичами учня, яка велась на підвищених тонах, у результаті психологічного та морального тиску з боку родичів. Це було підставою для виклику карети швидкої допомоги. Після надання медичної допомоги каретою швидкої допомоги потерпіла була доставлена з діагнозом: «Гостре порушення мозкового кровообігу» до Херсонської міської клінічної лікарні ім. Є. Є. Карабелеша, де її було госпіталізовано у важкому стані, непритомною. Незважаючи на проведену терапію і реанімаційні заходи стан погіршувався. 18 березня 2017 року була констатована біологічна смерть. У пункті 16 протоколу патологоанатомічного дослідження від 20 березня 2017 року № 38 записаний патологоанатомічний діагноз: «1. Геморагічний інсульт в басейні лівої середньої мозкової артерії з проривом крові в шлуночкові систему. Фонове захворювання: Гіпертонічна хвороба. 2. Набряк головного мозку. Двохстороння вогнищево-зливна бронхопневмонія. Набряк легень. 3. Хронічний бронхіт. Атеросклероз аорти. Надлишок ваги. На підставі вищезазначеного та враховуючи короткий часовий інтервал між психоемоційним напруженням і виникненням скарг на головний біль, блювоту, знепритомніння, комісія вважає причинно-наслідковий зв`язок вірогідним». Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції при розгляді справи №766/9872/20 в якості свідків члени та голова лікарсько-експертної комісії комунального некомерційного підприємства «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили свій висновок та роз`яснили, що психоемоційний стрес, якому була піддана [PERSON] в учительській міг стати причиною інсульту у потерпілої, внаслідок чого у подальшому настала її смерть. Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] по справі 766/9872/20 задоволено частково: рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову [PERSON] : -визнано недійсним та скасовано акт форми Н-1/НП від 22 червня 2020 року повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16 березня 2017 року (померла в лікарні 18 березня 2017 року) о 10 год. 30 хв. у Херсонській гімназії № 1 Херсонської міської ради з вчителем математики [PERSON] ; -визнано нещасний випадок, що стався з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради [PERSON] 16 березня 2017 року, таким, що пов`язаний з виробництвом; -зобов`язано Головне управління Державної служби України з питань праці у Херсонській області скласти та видати акт розслідування нещасного випадку, що стався 16 березня 2017 року у Херсонській гімназії № 1 Херсонської міської ради з вчителем математики [PERSON] під час виконання трудових обов`язків за формою Н-1. Суд апеляційної інстанції вважав встановленим той факт, що 16 березня 2017 року вчителька Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради Мамренко Н. В. під час виконання своїх професійних обов`язків у процесі врегулювання конфліктної ситуації, пов`язаної зі сторонніми чинниками навчального процесу, направленими на неї особисто, знаходячись під впливом психоемоційних причин, пов`язаних з фактором важкості та напруження трудового процесу, відчула різке погіршення здоров`я, що стало причиною її смерті [INFO] . На виконання постанови Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі №766/9872/20, було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку і комісією складено Акт за формою Н-1/П від 19.10.2021 року, згідно з яким нещасний випадок, що стався з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради [PERSON] 16.03.2017 року пов`язаним з виробництвом. Згідно з Актом, причиною нещасного випадку є погіршення стану здоров`я, основана причина - інші психофізіологічні причини - психоемоційний стрес. Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці постановою Херсонського апеляційного суду від 26.05.2021 р. № 766/9872/20 не встановлено. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. При цьому положеннями ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. При вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Відповідно до п.99 зазначеної Постанови, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також керується положеннями ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 №155, згідно з якою від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, а також загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Аналізуючи спірні правовідносини, судом встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та заподіянням Позивачеві моральної шкоди, оскільки смерть матері позивача пов`язана з виконанням нею професійних обов`язків у процесі врегулювання конфліктної ситуації, пов`язаної зі сторонніми чинниками навчального процесу, направленими на неї особисто: [PERSON] знаходячись під впливом психоемоційних причин, пов`язаних з фактором важкості та напруження трудового процесу, відчула різке погіршення здоров`я, що стало причиною її смерті [INFO] . Суд вважає, що відповідач мав створити матері Позивача та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт настання смерті потерпілої був би неможливим. Бездіяльність Відповідача, що полягла в тому, що ним не забезпечено безпечні умови праці, які призвели до смерті матері Позивача, внаслідок чого відбулась втрата його життєвих зв`язків з рідною людиною. Судом достовірно встановлено, що нещасним випадком, внаслідок якого померла мати Позивача, йому заподіяні моральні страждання, що спричинили погіршення душевного та психічного стану кожного з них, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили негативні наслідки морального характеру через те, що Позивач був позбавлений турботи, любові з близькою людиною, можливості спілкування з нею, отримання моральної підтримки. Рання смерть матері є непоправною втратою, відчуття самотності, туги, хвилювання призводять до моральних страждань і переживань. В той же час, суд приймає до уваги ступень вини відповідача, при цьому ні попередніми судовими рішеннями, ні при розгляді даної справи не встановлено яке саме положення, нормативний акт тощо порушено відповідачем, тому суд виходить з того, що винні дії відповідача полягають у допущенні психоемоціанального стресу [PERSON] в учительській на зібранні по врегулювання конфліктної ситуації з родиною учня школи, а тому відповідач зобов`язаний відповідати за завдану шкоду. Факт смерті матері беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Отже, суд вважає, що факт моральних страждань Позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. При цьому, суд враховує вищезазначені обставини, обсяг фізичних та моральних страждань Позивача, їх інтенсивність і тривалість наслідків, що наступили, і, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням Позивача суму моральної шкоди у розмірі 150 тис.грн. При цьому суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо недоведеності жодним належним та допустимим доказам вини відповідача у смерті батька позивача, а посилання позивача на завдання йому шкоди тривалістю судових проваджень не можливо віднести до моральної шкоди, заподіяної позивачу смертю матері. В даному випадку позивачем не наведено жодного обґрунтування та не надано належних та допустимих доказів того, що заподіяні йому моральні страждання, пов`язані з тривалим розглядом справ, в яких оскаржувалися дії щодо складення акту форми Н-1, є виною відповідача. Крім того, позивачем окремо така шкода від загально визначеної ним у 500 тис. грн. не оцінювалася. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України. За п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Тобто, на вимоги про відшкодування шкоди, завданої смертю від нещасного випадку на виробництві, позовна давність не поширюється. Оскільки наслідки пропущення строку позовної давності застосовуються лише в разі обґрунтованості позовних вимог, а в іншій частині суд дійшов про недоведеність позову, надавати обґрунтування дотримання чи недотримання строків позовної давності є недоцільним. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 та зазначено про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 31 липня 2024 р. На підставі викладеного,

Outcome: partial