Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що з 20.07.2019 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними фактично припинені з 19.09.2023 року. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки, а саме: не піклується про її фізичний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дитиною взагалі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання її повноцінного розвитку. Відповідач більше як півроку фактично самоусунулась від виховання своєї дитини та не цікавиться її життям, проживає окремо, має іншого чоловіка, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за її відсутності. Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.07.2019 року між позивачем та відповідачкою Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №59 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.10). Згідно заяви [PERSON] , яка зі своїм чоловіком [PERSON] фактично шлюбні відносини припинила близько року тому назад, створила іншу родину. Їхня спільна дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, який займається її вихованням та утриманням дитини. Вона не бажає займатись утриманням та вихованням дитини. Проти позбавлення її батьківських прав вона не заперечує (а.с.12). За приписами ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у житті доньки, її вихованні, утриманні, розумовому, фізичному та духовному розвитку, підготовці до самостійного життя, зокрема: не забезпечує її необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тобто жодним чином не проявляє батьківського піклування, передбачене та гарантоване дитині нормами ст. 150 СК України. Про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав свідчить висновок служби у справах дітей при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради, органу опіки та піклування №121 від 18.06.2024 року, яким встановлено, що майже рік із сім`єю та малолітньою донькою [PERSON] не проживає, мешкає окремо та має іншого чоловіка, який категорично проти проживання з ними [PERSON] . Подружжя припинили своє спільне проживання і малолітня [PERSON] залишилася проживати з батьком [PERSON] . Мати не здійснювала жодних заходів щодо повернення доньки до її родини та налагодження з нею стосунків. [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє материнської любові, зовсім байдужа до її подальшої долі. Дитина повністю перебуває на вихованні та утриманні батька. Мати зовсім не цікавиться станом здоров`я доньки, матеріально не допомагає. На даний час батько самостійно виховує та утримує малолітню доньку. Мати зарекомендувала себе, як безвідповідальна особа, яка не приділяє уваги належному вихованню своєї дитини. Неодноразово з матір`ю проводилися бесіди щодо виховання та утримання дитини, але нажаль мати для себе не зробила належних висновків, так і продовжує вести негативний спосіб життя, який негативно впливає на психологічний розвиток та моральний стан малолітньої доньки. Мати не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. [PERSON] власноручно написала заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки. Виходячи з вищевикладеного та з метою захисту прав і інтересів дитини, служба у справах дітей виконкому Апостолівської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХП від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved