Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

02.05.2024 позивач через свого представника звернувся до суду з цим позовом. Свій позов мотивує тим, що 20.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №3359417. Відповідно до умов кредитного договору №3359417 від 20.05.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 20 000,00 грн. Відповідач не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання за договором. 13.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №07Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржника за кредитним договором, зазначеним у відповідному реєстрі. Згідно з договором факторингу сума боргу відповідача за кредитним договором №3359417 від 20.05.2021 перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 53342, 50 грн., в т.ч. заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 32342,50 грн., заборгованість за комісією 2000,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 06.05.2024 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №3359417 (а.с. 32-35). Відповідно до умов кредитного договору №3359417 від 20.05.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 20 000,00 грн., термін - 30 днів, зі сплатою комісії та процентів за користування кредитом. Відповідно п.1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту 2000, 00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2. Договору, проценти за користування кредитом 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1, 25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Платіжним дорученням № 46708616 від 20.05.2021 підтверджено отримання коштів згідно з договором 3359417 в розмірі 20000 грн [PERSON] (а.с. 40). Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 13.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №07Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржника за кредитним договором, зазначеним у відповідному реєстрі (а.с. 22-28). Згідно з договором факторингу сума боргу відповідача за кредитним договором №3359417 від 20.05.2021 перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 53342, 50 грн., в т.ч. заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 32342,50 грн., заборгованість за комісією 2000,00 грн.,, які просить стягнути з відповідача. 27.09.2023 року за Вих.№ 3233314734-АВ відповідачу було направлено досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 53342, 50 грн. в термін до 15.11.2023 року, яка була залишена ним без задоволення (а.с.31). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу норми ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з поданим ТОВ «Діджи Фінанс» розрахунком (а.с. 16), заборгованість за період з 13.09.2021 року по 20.02.2024 становить 53342, 50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 19000 грн.; заборгованість за відсотками 32342, 50 грн., заборгованість з комісії - 2000 грн. Відповідно до графіку платежів (а.с.36) за договором про споживчий кредит №3359417 від 20.05.2021 заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 19.06.2021 в розмірі 29500 грн. з яких: 20000 грн. - кредит, 7500 грн. - проценти, 2000 грн. - комісія. Такі умови кредитування були погоджені і в анкеті-заяві на кредит (а.с.12). Так, відповідно до п.2.3.1.2 договору №3359417 від 20.05.2021 року, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. Договору. Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як п.п.1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 19.06.2021 року та не вказано іншої умови. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку позики, тобто з 20.05.2021 року по 19.06.2021 року. Починаючи з 20.06.2021 року позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України.. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів у сумі 7500 грн., які вказані у графіку платежів за договором про споживчий кредит №3359417 від 20.05.2021 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути неповернутий кредит та проценти за користування кредитом у межах строку кредитування (30 днів) в загальному розмірі 28500 грн., в тому числі: 19000 грн. - заборгованість за тілом кредиту (з урахуванням здійснення погашення боргу); 7500 грн. - проценти за користування кредитом; 2000 грн. - комісія за надання кредиту. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову майнового характеру позивачем ТзОВ «Діджи Фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 гривень (а. с. 1). Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути 1294, 25 грн. судового збору (2422, 40 х 28500 / 53342,50). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У своєму позові представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: договір про надання правової допомоги від 11.12.2023 та додаткову угоду до нього, детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням витрачених годин та вартості послуг (а.с. 17, 19-21, 29). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є в повній мірі обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однак, враховуючи вимоги ст. 137, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3205,70 грн., пропорційно розміру задоволених вимог (28500 х 6000 / 53342,50).

Outcome: partial