Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. До суду 19.02.2024 звернувся представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі позивач) з позовом (а.с.2-8) до [PERSON] (надалі відповідач), в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за: - Кредитним договором №2523039 в розмірі 14\~596,80 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 6\~000,00 грн.; сума заборгованості за процентами 8\~596,80 грн.; - Договором позики №477715817 в розмірі 27\~862,99 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 14\~652,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 13\~210,99 грн., сума заборгованості за пенею 0,00 грн.; - Кредитним договором № 15602-01/2022 в розмірі 8\~180,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 4\~000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 4\~180,00 грн., сума заборгованості за пенею 0,00 грн., Всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 50\~639,79 грн. Позов обгрунтовано тим, що 29.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2523039 на підставі якого відповідачу був наданий кредит в сумі 6\~000,00 грн. строком на 30 днів. Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 11.08.2023 укладено договір факторингу №11082023, у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним кредитним договором у сумі 14\~596,89 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 6\~000,00 грн.; сума заборгованості за процентами 8\~596,80 грн. Відповідач не виконала свого зобов`язання після відступлення права грошової вимоги з 11.08.2023, та має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 14\~596,89 грн. Крім того, позивач стверджує, що 26.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 477715817 на підставі якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 14\~652,00 грн. строком на 30 днів. Між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/16/21, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним договором позики у сумі 27\~862,99 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 14\~652,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 13\~210,99 грн., сума заборгованості за пенею 0,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 27\~862,99 грн. Також, позивач стверджує, що 17.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладений кредитний договір №15602-01/2022 на підставі якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 4\~000,00 грн. строком на 14 днів, процентна ставка 0,5 % за день. Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 13.01.2023 укладений договір факторингу № 13012023, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 8\~180,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 4\~000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 4\~180,00 грн., сума заборгованості за пенею 0,00 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд його задовольнити. 25.04.2024 представник відповідача адвокат Семененко Н.С. надала відзив на позов (а.с.116-126), в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано жодного платіжного документа, підтверджуючого передачу грошових коштів на виконання умов договору факторингу №11082023. Одночасно представник відповідача зазначає, що заявлена вимога щодо стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 8\~596,80 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №77715817, позивачем не додано жодного платіжного документа, підтверджуючого передачу грошових коштів на виконання умов договору факторингу №14/06/21. Також, заявник стверджує, що заявлена вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 13\~210,99 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Щодо стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№15602-01/2022 позивачем не додано жодного платіжного документа, підтверджуючого передачу грошових коштів на виконання умов договору факторингу №13012023. Також, заявник стверджує, що заявлена вимога про стягнення процентів за користування кредитом у у розмірі 4\~180,00 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що згідно положення договору позики кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами тільки в межах строку кредитування, який становить 14 днів. Крім того, представник відповідача посилається на те, що відповідач [PERSON] є інвалідом 1 групи, внаслідок чого є звільненою від сплати судового збору. З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 08.05.2024 представник позивача надала до суду відповідь на відзив (а.с.131-137), в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що укладаючи договори дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунаційної системи позикодавця, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору позики виникають цивільні права та обов`язки, тощо. Укладаючи договори, позичальник засвідчив, що погоджується, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої угоди. Крім того, стороною позивача в якості доказів надано розрахунки заборгованості за вищевказаними кредитними договорами. Що стосується відсотків, то відповідно до п.5.1 позичальник ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Представник відповідача 21.06.2024 надав до суду додаткові пояснення (а.с.198-200), просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача надав до суду заяви про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.182-185). Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.195-196). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що що 29.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2523039 на підставі якого відповідачу був наданий кредит в сумі 6\~000,00 грн. строком на 30 днів (а.с.9-15). Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 11.08.2023 укладено договір факторингу №11082023, у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним кредитним договором у сумі 14\~596,89 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 6\~000,00 грн.; сума заборгованості за процентами 8\~596,80 грн. (а.с.26-28). Відповідач не виконала свого зобов`язання після відступлення права грошової вимоги з 11.08.2023, та має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 14\~596,89 грн. Також, 26.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 477715817 на підставі якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 14\~652,00 грн. строком на 30 днів (а.с.37). Між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним договором позики у сумі 27\~862,99 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 14\~652,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 13\~210,99 грн., сума заборгованості за пенею 0,00 грн. (а.с.38-40). Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 27\~862,99 грн. Крім того, 17.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладений кредитний договір № 15602-01/2022 на підставі якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 4\~000,00 грн. строком на 14 днів, процентна ставка 0,5 % за день (а.с.51-52). Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 13.01.2023 укладений договір факторингу № 13012023, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги (а.с.55-57). Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 8\~180,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.44). V. Оцінка Суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Статтею 629 ЦК Українивстановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, представник відповідача не спростував належними доказами наведений позивачем розмір заборгованості за вищевказаними договорами. При цьому, посилання представника відповідача на те, що позовні вимоги визнаються частково, а саме: по кредитному договору № 9085442102 від 01.06.2021 стягнути 2537,35 грн., по іншим кредитним договорам у позові слід відмовити оскільки позивачем не надано розрахунки заборгованості (а.с.99-100) є необґрунтованими, оскільки в матеріалах даної справи наявні відповідні розрахунки заборгованості (а.с.45, 58). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. До відношень встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71\~ЦК України (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049\~ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Всі вищевказані договори факторингу є чинними, у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані. Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової і вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141\~ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Відповідач є інвалідом І групи, в зв`язку з чим звільняється від сплати судового збору. З цих\~підстав,

Outcome: approved