Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач, через представника - адвоката Марченка В.О., звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди автомобіля, мотивуючи його тим, що 13 липня 2022 року між ним (ФОП [PERSON] ) та відповідачами було укладено договір оренди автомобіля марки «Mercedes-Benz». [PERSON] виступила по даному договору поручителем, у зв`язку з чим із нею 13 липня 2022 року було укладено договір поруки. 13 липня 2022 року за актом прийому-передачі вказаний автомобіль було передано відповідачам. Відповідно до п. 1.3., 3.4 договору оренди строк оренди складає 36 місяців з дати підписання договору. Відповідачі здійснювали оплату оренди автомобіля починаючи з 13 липня 2022 року по 24 травня 2023 року включно як того вимагали умови договору один раз на тиждень у розмірі 75 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати. Поточний платіж 31 травня 2023 року відповідачі не здійснили та в подальшому оренду автомобіля по договору сплачувати перестали, автомобіль в порушення умов договору не повернули. На день звернення до суду в вказаним позовом автомобіль знаходиться у відповідачів і вони наразі продовжують ним користуватися. У зв`язку з несплатою відповідачами орендної плати, заборгованість останніх за користування автомобілем за 10 тижнів становить 27 427,50 грн. З огляду на вказані обставини, просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість зі сплати орендних платежів за договором оренди автомобіля № 13/07/22 від 13 липня 2022 року в розмірі 27 427,50 гривень. За ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 26 січня 2024 року представник позивача - адвокат Марченко В.О. надіслав на адресу суду уточнену позовну заяву, згідно якої представник просив зобов`язати відповідачів солідарно повернути переданий у користування автомобіль марки «Mercedes-Benz» і стягнути солідарно з відповідачів середньоринкову вартість користування вказаним автомобілем за період з 31 травня 2023 року по 24 січня 2024 року в розмірі 618 228,80 грн. Заява про уточнення позовних вимог обґрунтована, зокрема, тим, що 20 липня 2022 року відповідачам було вручено повідомлення з вимогою про нотаріальне посвідчення договору оренди автомобіля від 13 липня 2022 року. Оскільки відповідачі не вчиняли жодних дій на виконання умов п. 10.1, 10.2 договору щодо його нотаріального посвідчення, в подальшому орендодавець неодноразово звертався до останніх з аналогічною вимогою про нотаріальне посвідчення договору та претензією. Крім того, 20 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. було видано свідоцтво за № 1597, яке посвідчує заяву-вимогу позивача про усунення порушень щодо укладання договору оренди транспортного засобу. Однак, не зважаючи на вказані дії позивача, станом на день звернення до суду з позовом, відповідачі домовленості та обов`язку, передбаченого п. 10.2 договору, не виконали та договір нотаріально не посвідчили. Крім того, заборгованість по орендній платі за користування автомобілем за 34 тижні з 31 травня 2023 року по 24 січня 2024 року відповідачі не сплатили, автомобіль не повернули. За рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року в задоволенні вимог [PERSON] про визнання договору оренди автомобіля № 13/07/22 дійсним було відмовлено. Враховуючи дані обставини, позивач вважав за необхідне уточнити позовні вимоги щодо відшкодування вартості користування автомобілем відповідно до ринкових цін, що склалися на день звернення з вказаною заявою, які визначені ним виходячи з актуальних оголошень інших суб`єктів господарювання, шляхом середнього арифметичного з поміж наявних цін. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивач недоотримав грошові кошти від використання належного йому на праві власності автомобіля, а тому має місце упущена вигода. За ухвалою суду від 02 лютого 2024 року вказану заяву було прийнято до розгляду та ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач ФОП [PERSON] позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не надали. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідачі не повідомили про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у суду наявні відомості про належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 13 липня 2022 року між ФОП [PERSON] та відповідачами було підписано договір № 13/07/22 оренди (найму) автомобіля, за умовами якого позивач надав [PERSON] у платне користування легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель С 240, 2003 року випуску, номер шасі [NUMBER] , колір синій, тип загальний легковий універсал, державний номер [NUMBER] , свідоцтво з реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] видане ТСЦ 8045 від 27 травня 2021 року в м. Києві. Автомобіль надано у платне користування строком на 36 місяців до 13 липня 2025 року за ціною оренди 75,00 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати - за тиждень. Загальна орендна вартість автомобіля за 36 місяців складає 11 732,00 доларів США (а.с. 6-10). Пунктами 10.1 і 10.2 Договору визначено, що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню. Орендар приймає на себе зобов`язання протягом 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення. На забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, 13 липня 2022 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було підписано договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед ФОП [PERSON] за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що виникли за договором № 13/07/22 оренди (найму) автомобіля від 13 липня 2022 року (а.с. 12-14). Відповідно до копії акту прийому-передачі легкового автомобіля, 13 липня 2022 року ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON] отримали легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz», у відмінному стані, без пошкоджень, що також підтверджується копією розписки (а.с. 11, 16). З копії відомості вбачається, що [PERSON] у період з 13 липня 2022 року по 24 травня 2023 року здійснював оплату за користування автомобілем марки «Mercedes-Benz» С 240, державний номер [NUMBER] , в розмірі визначеному договором № 13/07/22 оренди (найму) автомобіля від 13 липня 2022 року, що свідчить про те, що [PERSON] розпочав виконання взятих на себе зобов`язань за умовами вказаного договору (а.с. 17, 29, 215-216, 220-227). Однак, у порушення умов п. 10.1 і 10.2 договору [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору № 13/07/22 оренди (найму) автомобіля від 13 липня 2022 року, що підтверджується копіями повідомлень ФОП [PERSON] з вимогою нотаріального посвідчення, які особисто були отримані [PERSON] та [PERSON] 20 липня 2022 року, а також в подальшому направлені їм засобами поштового зв`язку та отримані ними, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 93-132). 20 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. видано свідоцтво про те, що нею 09 червня 2023 року було направлено [PERSON] та [PERSON] рекомендованим листом за адресою проживання останніх, заяву [PERSON] , яка містила вимогу про виконання орендарем зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля у вказану дату (а.с. 137, 138, 139). У зв`язку з невиконанням умов п. 10.1 і 10.2 договору № 13/07/22 оренди (найму) автомобіля від 13 липня 2022 року щодо нотаріального посвідчення договору, ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання вказаного договору дійсним. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 168-173). Як стверджує позивач, і що не спростовано відповідачами в ході розгляду справи, з 31 травня 2023 року [PERSON] припинив здійснювати оплату за користування належним позивачу на праві власності транспортним засобом, автомобіль марки «Mercedes-Benz» не повернув і продовжує ним користуватися станом на даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 і 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (ч. 1 ст. 798 ЦК України). Згідно вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як встановлено судом, договір № 13/07/22 оренди (найму) автомобіля від 13 липня 2022 року укладений між сторонами у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчувався, а тому такий є нікчемним через недотримання в момент його підписання вимог ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 799 ЦК України. За таких обставин визнання вищевказаного договору недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Таким чином, враховуючи те, що транспортний засіб був переданий відповідачам на підставі нікчемного правочину, суд приходить до висновку, що відповідачі на підставі статті 216 ЦК України повинні повернути позивачу отриманий ними автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель С 240, 2003 року випуску, номер шасі [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , а тому позовні вимоги позивача у вказаній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів збитків у вигляді упущеної вигоди слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Зі змісту підписаного позивачем та відповідачами договору № 13/07/22 від 13 липня 2022 року вбачається, що позивач мав намір отримати дохід від використання належного йому на праві власності транспортного засобу, розмір якого станом на день передачі автомобіля був розрахований у сумі 75,00 доларів США за тиждень. Розмір доходу, який обрахував позивач як такий, що міг бути ним реально одержаний за звичайних обставин у розмірі 68,00 доларів США за добу, не доведено позивачем, оскільки долучені позивачем оголошення щодо здачі автомобілів в оренду не містять релевантних технічних характеристик вказаних автомобілів, які б відповідали характеристикам автомобіля позивача (наприклад в оголошеннях вказаний рік випуску автомобілів 2015-2017 роки, тоді як автомобіль позивача 2003 року виписку, технічні характеристики автомобілів не є аналогічними, тощо). А тому, долучені позивачем роздруківки оголошень щодо здачі автомобілів в оренду не підтверджують, що позивач міг реально одержати дохід за здачу в оренду належного йому автомобіля саме у розмірі 68 доларів США за добу. Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що позивач мав намір отримати дохід від використання належного йому на праві власності транспортного засобу, розмір якого станом на день передачі автомобіля був розрахований у сумі 75,00 доларів США за тиждень, однак внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань такий дохід не отримав, що призвело до завдання позивачу збитків у виді упущеної вигоди, то суд, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вважає за необхідне стягнути з відповідачів вартість користування транспортним засобом за період з 31 травня 2023 року по 24 січня 2024 року в розмірі 97 410,00 гривень (34 тижні х 75 доларів США х 38,2 грн (курс гривні щодо долара США станом на дату уточнення позовних вимог - 26 січня 2024 року)). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 8 820 гривень 00 копійок, по 4 410,00 грн з кожного.

Outcome: partial