Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Мельник Ю.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] у 1997 році виїхала в Сполучені Штати Америки та проживає за межами України. До сьогоднішнього дня заявник не мала змоги оформити документ, що посвідчує особу (паспорт) нового зразка. Після звернення до Генерального консульства України в Нью-Йорку із заявою про виготовлення паспорта громадянина України заявнику було відмовлено, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження місця проживання та реєстрації на території Тернопільської області станом на 24.08.1991 (на момент проголошення Незалежності України) або 13.11.1991 (набрання чинності Законом України «Про громадянство України»). Тому, в заявника є необхідність у встановленні факту проживання на території України у судовому порядку для подальшого отримання нею паспорта громадянина України. Ухвалою судді від 28.03.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами окремого провадження. 23.04.2024 судом отримано письмові пояснення представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Гаврилюк З.Б., у яких при вирішенні по суті заяви [PERSON] покладається на думку суду, однак просить суд врахувати наступне. Матеріалами справи та наданими до заяви доказами не підтверджується, що [PERSON] зверталась до УДМС в Тернопільській області із заявою про оформлення їй паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, обміну паспорта громадянина колишнього СРСР, з питання перевірки до громадянства України, або що їй було відмовлено. Тому, за наявних обставин, рішення суду по даній справі жодним чином не вплине на права та обов`язки УДМС у Тернопільській області, оскільки жодних дій щодо оформлення [PERSON] документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не буде вчинятись з огляду на те, що заявниця перебуває за кордоном, а саме у США, і в даному випадку це компетенція закордонної дипломатичної установи. Протокольною ухвалою суду від 28.05.2024 до участі у справі залучено Міністерство закордонних справ України, в якості заінтересованої особи. 17.06.2024 судом отримано письмові пояснення представника Міністерства закордонних справ України Громового О.О., у яких останній пояснив наступне. Представництво дипломатичних установ України на території України здійснює Міністерство закордонних справ України, тому представництво Генерального консульства України в Нью-Йорку у даній справі здійснюється співробітниками юридичної служби Міністерства закордонних справ України. У відповідь на звернення [PERSON] , Генеральне консульство України в Нью-Йорку повідомило заявницю про неможливість підтвердження належності до громадянства України, оскільки відсутнє документальне підтвердження проживання та реєстрації на території Тернопільської області [PERSON] станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Відповідно до своїх повноважень МЗС, посольства та консульські установи не є володільцем інформації, необхідної для встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання особи на території України у період, визначений ст.3 Закону України «Про громадянство України». Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судове засідання 03.07.2024 не з`явились, представник подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Гаврилюк З.Б. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. При прийнятті рішення покладається на думку суду та просить врахувати надані письмові пояснення. Представник заінтересованої особи Міністерства закордонних справ України Громовий О.О. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Лисичинці Підволочиського району Тернопільської області народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07.04.1964. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00044769718 від 29.04.2024, [PERSON] 18.07.1987 зареєструвала шлюб з [PERSON] у Лисичинській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області. Прізвище подружжя після реєстрацій шлюбу « [PERSON] » та « [PERSON] ». Рішенням Суду загальної юрисдикції графства Честер П`ятнадцятий судовий округ штату Пенсільванія Вест-Честер, штат Пенсільванія №01-02737 від 25.04.2001 розірвано шлюб між [PERSON] , позивачем, та [PERSON] , відповідачем, що вбачається з відповідного рішення перекладеного з англійської мови на українську 24.06.2024 агенцією «Якісний переклад». 02.10.1987 на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Лисичинці Підволочиського району Тернопільської області, відділом внутрішніх справ Тернопільського міськвиконкому Тернопільської області видано паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER] . Згідно відміток у паспорті 05.03.1990 відділом внутрішніх справ Тернопільського міськвиконкому Тернопільської області було наклеєно фотокартку [PERSON] , [INFO] зазначено прописку за адресою [ADDRESS] , 20.06.1996 зазначено прописку за адресою [ADDRESS] . 04.11.1994 [PERSON] видано закордонний паспорт громадянина колишнього [NUMBER] . 17.11.1981 заповнено трудову книжку серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно записів у книжці, 17.11.1981 [PERSON] прийнята на роботу у Тернопільський хлопчатобумажний (бавовняний) комбінат. 21.02.1997 звільнена з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП. 31.03.1999 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . 29.03.1999 Міським бюро технічної інвентаризації видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У відповідь на звернення [PERSON] , Генеральне консульство України в Нью-Йорку повідомило, що відповідно до інформації, яка була надана Управлінням Державної міграційної служби України в Тернопільській області [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою з 20.06.1996 за адресою [ADDRESS] . Підтвердити її належність до громадянства України не має можливості, оскільки відсутнє документальне підтвердження її проживання та реєстрації на території Тернопільської області станом на 24.08.1991 (на момент проголошення Незалежності України) або 13.11.1991 (набрання чинності Законом України «Про громадянство України»). (Лист №61410/36-530-87051 від 25.07.2023). 05.03.2024 Штатом Пенсільванія видано [PERSON] , [INFO] , посвідчення особи [NUMBER] , дійсне до 19.04.2025. Відповідно до частини першої статті 293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315\~ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України\~від 08\~жовтня 1991\~року №\~1636-ХІІ\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293\~ЦПК України та статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента\~України від\~27\~березня 2001\~року №\~215/2001 (з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Тобто, для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України\~«Про громадянство\~України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1\~цього ж\~Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У даній справі заявник, посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просив суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. Заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), зокрема документи щодо її народження, реєстрації шлюбу, паспортні документи, трудова книжка, право власності на квартиру. При цьому, відомостей про те, що заявник залишав територію України до 1992 року чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Враховуючи вищезазначені обставини справи, вимоги закону, та мету встановлення факту, а саме отримання заявником паспорта громадянина України, суд вважає, що заяву слід задовольнити шляхом встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. Відповідно до вимог ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухвалені судом рішення, у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved