Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 16.02.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне: 28.12.2019 року відповідач звернувся до нього з метою отримання в борг грошових коштів у розмірі 109\~000 грн. Позивач надав відповідачу таку суму грошових коштів, що підтверджується розпискою від 28.12.2019 року, відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув грошові кошти позивачу у обумовлений сторонами строк. Не погоджуючись з позовними вимогами за первісним позовом, та користуючись правом передбаченим ст. 193 ЦПК України, представником відповідача адвокатом Гришко С.О. 18.01.2022 року (вх. № 1085) подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження якого складено розписку від 28.12.2019 року на суму 109 000 гривень - недійсним (а.с.128-136). В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом представник зазначив, що звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, позивач приховав факт того, що фактично сума вказана в розписці надана останнім не була, а розписка слугувала запорукою та гарантією сплати [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в рахунок придбання автомобіля автомобіль ГАЗ 330210, номерний знак [NUMBER] . Представник зазначає, що фактично між сторонами 28.12.2019 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля з розстрочкою платежу, з зазначенням повної оплати, а саме 28.12.2020 року. У зв`язку з цим, виникли дві розписки датовані однією датою, та однаковою датою виконання зобов`язання, як з однієї так і з іншої сторони. Представник зазначає, що дійсно вищевказаний автомобіль був переданий у користування позивачу, однак, дізнавшись що право власності на автомобіль оформлено на іншу особу, а не на [PERSON] , відповідач відмовився від купівлі авто та повернув його [PERSON] . Отже, представник вказує, що воля сторін не відповідала зовнішньому прояву та сторони не передбачали реального настання правових наслідків обумовлених вказаним правочином. На момент написання розписок у обох сторін був умисел на фіктивність таких дій, а дійсною метою було укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який в подальшому не відбувся. Представник зазначає, що відповідач мав намір продати, а позивач у свою чергу мав намір купити автомобіль, та сторони договору обрали спосіб взаємних розрахунків шляхом обміну розписками, за умовами яких одна сторона на користь іншої сторони має вчинити певні дії, у строк визначений розписками. Не погоджуючись з зустрічною позовною заявою відповідачем [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.150-154). Згідно поданого відзиву позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до відповідача з проханням надати в борг грошові кошти в розмірі 109 000 гривень, що відповідно підтверджено розпискою. [PERSON] зазначає, що він виконав умови договору позики надав позичальнику в борг грошові кошти у визначеному розмірі, однак останній порушив умови договору та кошти у визначений строк не повернув, що відповідно стало підставою звернення до суду. Щодо посилання позивача на намір придбання автомобіля зазначив наступне. Після повернення грошових коштів [PERSON] мав намір придбати вищевказаний автомобіль, однак на інших умовах. Передбачити ці умови та обставини було не можливо, оскільки ринок автомобілів міг змінитися. Таким чином, друга розписка, це обіцянка здійснити продаж автомобіля в майбутньому, лише за умови виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Відповідач зазначає, що розписка за своєю суттю про отримання коштів в борг є документом який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і засвідчуючи факт отримання грошових коштів. Щодо розписки за якою [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] вищевказаного автомобіля, відповідач зазначає, що дане зобов`язання мало настати після виконання основного зобов`язання. Вищевказаною розпискою [PERSON] зобов`язався передати у власність автомобіль ГАЗ 330210, лише після повернення йому грошових коштів у розмірі: 109 000 гривень, рівними частками в 2 100 гривень в неділю, але не пізніше 28.12.2020 року. Разом з цим, відповідач зазначає, що сподіваючись на добросовісність та доброчесність [PERSON] , він передав останньому у користування вищевказаний автомобіль. Однак, [PERSON] не виконав своє зобов`язання щодо сплати коштів, а відтак зобов`язання за розпискою про передання авто у власність виникає лише після повернення грошових коштів, а саме після того, як [PERSON] здійснить повернення грошових коштів у розмірі 109 000 гривень рівними частками по 2 100 грн в неділю, але не пізніше 28.12.2020 року. Відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що правовідносини, що виникли між сторонами можливо розцінювати, як договір купівлі-продажу автомобіля, не можуть бути прийняті до уваги. Відповідач зазначає, що позивач за зустрічним позовом намагається підмінити поняття щодо укладеного правочину, з метою введення суду в оману. З урахуванням викладеного просить: відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним в повному обсязі, та задовольнити первісний позов. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] про стягнення суми боргу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Заочним Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року: - позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики були задоволені. - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 28.12.2019 року у розмірі: 109\~000 гривень, а також судовий збір у розмірі: 1090, 00 гривень. На адресу суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Гришко С.О. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021р. заочне рішення суду від 22.06.2021 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до судового розгляду. 19.10.2021 року на адресу суду надійшло клопотання (вх. № 7800) про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме листа-відповіді Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області щодо реєстрації права власності на автомобіль ГАЗ 330210, номерний знак [NUMBER] , який за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів зареєстрований 13.11.2008 року у МРЕВ в Харківській області, на громадянина [PERSON] (а.с.104-105). 19.10.2021 року на адресу суду надійшло клопотання (вх. № 7801) представника відповідача адвоката Гришко С.О. про об`єднання цивільних справ, а саме справи №523/2697/21 та справи № 523/13382/21 в одне провадження. Ухвалою суду від 01.12.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання цивільних справ відмовлено (а.с.123). Ухвалами суду від 18.01.2022 року здійснено перехід розгляду справи у загальне позовне провадження та прийнято до розгляду зустрічну позову заяву [PERSON] про визнання договору позики недійсним (а.с.147,148). Ухвалою суду від 25.07.2022 року було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Гришко С.О. про витребування доказів, витребувано відомості з АТ КБ «Приватбанк» щодо власника банківської карти та руху коштів по рахунку (а.с.181-182). Ухвалою суду від 25 липня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання по суті (а.с.184). На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 13.10.2022 року (вх. № 19127) надійшов лист АТ КБ «Приватбанк» щодо неможливості виконання ухвали суду (а.с.4-5 том №2). В подальшому, 13.12.2022 року (вх. № 24453) надійшов лист-відповідь АТ КБ «Приватбанк» щодо власника банківської картки (а.с.9 том №2). ІІІ. Позиції сторін. На останнє судове засідання сторони до суду не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Гришко Сергій Олександрович також звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності. Згідно поданої заяви зазначив про підтримку позовних вимог за зустрічним позовом та просив відмовити в задоволенні позовних за первісним позовом. Також, на адресу суду представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Гришко С.О. подано письмові судові дебати. Прийнявши участь у попередніх судових засідання, [PERSON] , за його згодою, був допитаний в якості свідка, в порядку ст. 92 ЦПК України. Пояснив, що із Моток він познайомився у 2019 році, на СТО, він туди приїхав з маляром. Моток розповідав [PERSON] що у нього є ставок, що йому потрібні грошові кошти зарибалити цей ставок. [PERSON] передав йому грошові кошти у розмірі 109\~000 грн., передача здійснювалася на ринку, де працював [PERSON] , при свідках. Після цього [PERSON] побачив газель, яка була у користуванні [PERSON] , та повідомив що йому така потрібна, тому [PERSON] передав йому газель, вирішили що пізніше розберуться із умовами її продажу, конкретні умови угоди на той час вони не оговорили, однак вирішили що після повернення грошових коштів за позикою, узгодять умови договору купівлі-продажу по газелі, і Моток тоді буде виплачувати за Газель. Моток повідомляв [PERSON] , що за те що ти мені зайняв гроші, ти зможеш безоплатно рибачити на ставку, а потім [PERSON] поверне кошти або грошима, або рибою. Як пізніше з`ясувалося, [PERSON] повідомляв [PERSON] неправду, за ставок, він говорив що йому належить ставок, а коли [PERSON] туди приїхав, бажав порибалити, то його не пустили, та повідомили що [PERSON] не має до нього відношення. Також Моток повідомляв [PERSON] , що провертає махінації в [PERSON] , обіцяв що поверне борг. Як наслідок, машини які передав [PERSON] Моток, опинилися у бандитів. Коли він другий раз позичав кошти, то [PERSON] передав йому другу машину, це було у квітні 2020 року. Коли [PERSON] зрозумів, що гроші йому не повернуть, а машин також не має, то він почав розшук машин. З`ясував, що одна машина заїжджає та виїжджає в районі с. Маяки, щоб забрати у третіх осіб цю машину, [PERSON] ще і гроші віддавав. Другу машину [PERSON] віддав циганям. Через 3-4 місяці [PERSON] зателефонував циган і сказав, приїжджай, забирай свій автомобіль, однак там від газелі майже нічого не залишилось колеса відсутні. Пізніше, [PERSON] зустрів Моток у волонтерському центрі, він там видавав себе за співробітника правоохоронних органів. [PERSON] виставив в інстаграм інформацію про те, що Моток шахрай, після чого [PERSON] йому зателефонував та почав погрожувати. Транспортні засоби належали позивачу. Розписку другу [PERSON] писав під диктовку [PERSON] , вже потім адвокат йому пояснив, суть другої розписки. Першу розписку писав Моток. Декілька разів певні грошові кошти за договором позики, [PERSON] перерахував [PERSON] , грошові кошти приходили на його картку, однак не від імені Моток, суми перерахованих коштів [PERSON] не пам`ятає. Автомобіль Газ був оформлений на кума [PERSON] , а на [PERSON] була довіреність. [PERSON] помер від [PERSON] , наразі машина передана на металолом. [PERSON] повідомив суду, що наразі він не продає автомобілі під виплату. Раніше від машини продавав, деякі у розстрочку. Первісно Моток платив, місяці чотири, своєчасно, все як домовлялися, поки не взяв другу машину. Прийнявши участь у попередніх судових засідання, [PERSON] , за його згодою, був допитаний в якості свідка, в порядку ст. 92 ЦПК України. Пояснив, що познайомився із [PERSON] через [PERSON] , [PERSON] здавав [PERSON] , вони домовились за оплату. [PERSON] сказав, ти мені платиш на перед частину коштів, та що він завжди бере дві розписки, у нього таке правило, ти мені пишеш, і я тобі пишу. Коли будуть виплачені грошові кошти за авто, то [PERSON] поверне свою розписку, а Моток свою. Моток погодився. Моток почав платити, платив місяця чотири. Потім, коли у нього зламалося його авто, то він звернувся до [PERSON] , який йому повідомив, що є ще одне авто, і також сторони написали по розписці. Моток поїхав за кордон, залишив машини у знайомих. [PERSON] дві машини забрав, та сказав, що Моток йому винен 65 тис.грн., там щось не так з машинами, на це Моток не погодився, тоді [PERSON] повідомив що звернеться до суду. Тобто, автомобіль Моток брав як у кредит, звичайно користувався ним. Газель [PERSON] забрав у знайомого 17.10.2020 року. Спочатку забрав [PERSON] , а потім [PERSON] . Прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, та даючи пояснення як сторона, [PERSON] повідомив суду, що познайомився із [PERSON] на OLX, він йому повідомив що здає автомобілі, машини під виплату. За машину [PERSON] , він захотів 109\~000 грн. Моток не позичав кошти у розмірі 109\~000 грн, [PERSON] шахрайським способом умовив його написати першу розписку. Розписку писали в машині, на ринку Початок. Моток частково кошти повертав, коли на руки, коли на карту. Через пів року йому стала потрібна ще одна машина, та він взяв у нього друге авто. На тих же самих умовах. Моток міг закрити зобов`язання, та запропонував [PERSON] переоформити автомобілі на нього. Однак, машини не були оформлені на [PERSON] , тому Моток перестав платити, перестав довіряти [PERSON] , вони почали сваритися. Моток повернув першу та другу машину [PERSON] . Мальцев сказав, що [PERSON] потребує ремонту, Моток відмовився давати кошти на ремонт. Вже пізніше Моток дізнався, що [PERSON] не власник автомобілів. Моток платив [PERSON] 7-8 місяців, по 2100 грн, на картку [PERSON] , в системі Термінал, доказів цьому не має. Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а в задоволені позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно позовних вимог за первісним позовом позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем 28.12.2019 року було укладеного договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 109 000 гривень, яку зобов`язався віддати рівними частками по 2 100 гривень в тиждень до 28.12.2020 року. Позивач зазначає, що відповідач допустив порушення умов договору та визначену суму у визнаний час не повернув, у зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Згідно зустрічних позовних вимог, [PERSON] просить визнати договір позики від 28.12.2019 року недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що сторони договору не мали наміру на отримання реального настання правових наслідків за розпискою, на момент підписання розписки у обох сторін був умисел на фіктивність таких дій, а саме дійсною метою сторін була купівлі-продаж автомобіля. Вирішуючи позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 28.12.2019 року [PERSON] було написано розписку, згідно якої останній зазначив, що бере в борг без відсотків у [PERSON] суму в розмірі 109 000 гривень, яку зобов`язався віддати рівними частками по 2 100 гривень в неділю до 28.12.2020 року (а.с.6). В ході розгляду справи судом встановлено, що написання розписки, а саме факт її складення та підписання [PERSON] не оспорюється. Також, судом встановлено, що 28.12.2029 року була складена [PERSON] друга розписка. Відповідно до даної розписки [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] автомобіль ГАЗ 330210, номерний знак [NUMBER] після того, як [PERSON] виплатить йому 109 000 гривень частинами по 2 100 гривень в неділю, але не пізніше 28.12.2020 року (а.с.72). Щодо зазначеної розписки, судом також встановлено, що її написання [PERSON] не оспорювалось. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним стверджує, що дана розписка щодо передання автомобіля у власність є прихованим договором на купівлі-продажу вищевказаного авто, а розписка про нібито отримання коштів в борг є запорукою виконання ним зобов`язання щодо виплати коштів за авто. Таким чином судом встановлено, що сторонами у справі 28.12.2019 року було написано дві розписки, за якими кожна із сторін мала обов`язок вчинити певні дії на користь іншої сторони, розписки містять строки виконання зобов`язань. Так, розпискою [PERSON] встановлено, що настання однієї події, а саме сплата коштів [PERSON] , передбачає настання іншої події передання [PERSON] авто у власність. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Згідно розписки від 28.12.2019 року, складеної [PERSON] зазначено «…беру взайм у [PERSON] суму в розмірі 109\~000 грн, зобов`язуюсь повернути частинами …». Таким чином, суд приходить до висновку, що дана розписка є такою, що підтверджує факт отримання грошових коштів у борг, умови повернення та строки повернення коштів. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно розписки написаної [PERSON] про позику грошових коштів, судом встановлено, що остання містить дату її складання, умови повернення і строки повернення коштів, а також розстрочку платежу. Разом з цим, судом також встановлено, що 28.12.2019 року [PERSON] було складено розписку щодо вчинення дій, а саме, передання автомобіля у власність [PERSON] , яка містить в собі умови передання авто ГАЗ 330210 у власність, а саме після сплати коштів, розмір, строк і порядок повернення яких є дійсно ідентичним розміру та порядку визначеному в розписці, яку написав [PERSON] про отримання коштів у борг. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, види діяльності: 77.11 зокрема, надання в оренду автомобілів і легкових транспортних засобів. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у своєму позові стверджує, що [PERSON] побоюючись недобросовісних дій [PERSON] щодо виплати останнім всієї суми за автомобіль, забажав від [PERSON] написання розписки щодо отримання ним начебто грошових коштів, які будуть гарантією того, що обумовлена сума за авто буде сплачена. З даного приводу суд зазначає, що допитані в якості свідків сторони, а саме [PERSON] та [PERSON] надали свідчення, щодо складання розписок, а саме [PERSON] вказав, що реально передав грошові кошти, які визначені в розписці, а [PERSON] зазначив, що коштів не отримував, а розписку написав, як гарантію виконання зобов`язання щодо виплати коштів за авто, яке мало в майбутньому перейти у його власність. З даного приводу слід зазначити, що звертаючись до суду з позовом про визнання правочину фіктивним саме на позивача покладено обов`язок довести обставини фіктивності такого правочину. Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В матеріалах справи не міститься та стороною позивача за зустрічним позовом не доведено, що автомобіль, який в майбутньому, а саме 28.12.2020 року після сплати коштів в розмірі: 109 000 грн. мав перейти у власність [PERSON] , був предметом купівлі-продажу у розстрочку, не міститься й доказів того, що вартість даного автомобіля була визначена сторонами у розмірі: 109 000 гривень. З урахуванням викладеного, суд критично оцінює твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] , щодо того, що сторони мали умисел на фіктивність дій щодо написання розписок та кінцевою метою було укладення договору купівлі-продажу авто. Дані твердження позивача [PERSON] спростовані зокрема особистими поясненнями позивача [PERSON] , за якими останній зазначив, що протягом певного часу користувався автомобілем, а відтак відносини, що виникли між сторонами регулюються іншими нормами права і не підпадають під дію правовідносин, що виникли з договору купівлі-продажу. Згідно положень ст. ст. 1046-1050 ЦК України правовідносини між сторонами є такими, що виникли з договору позики та мають наслідки, що витікають з нього. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана. Розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і складання розписки посвідчує цей факт. Суд зауважує, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було надано письмових доказів, та не було доведено факту того, що вказаний автомобіль, який згідно розписки від 28.12.2019 року мав бути переданий у власність позичальнику у майбутньому, був безпосередньо предметом договору купівлі-продажу тощо. Стороною позивача за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів щодо того, що вказане рухоме майно було сторонами оцінено в розмірі: 109 000 гривень, та сума яка підлягала щотижневій виплаті мала пряме відношення до погашення або сплати в розстрочку за майбутній автомобіль. Крім іншого, судом критично оцінюється твердження позивача з приводу його первісної необізнаності щодо власника автомобіля, та перешкод в подальшому здійснити оформлення прав на авто. Судом достеменно встановлено, що [PERSON] користувався автомобілем, та в подальшому повернув його [PERSON] , оскільки, як стверджує позивач виникли труднощі з приводу переоформлення прав власності на авто, з підстав того, що авто не належало [PERSON] . Відповідно зазначені обставини доводять факт користування автомобілем [PERSON] , а відтак й передбачають наявність в останнього в користуванні документів щодо автомобіля, а саме технічного паспорту на транспортний засіб. Технічний паспорт транспортного засобу документ, який містить відомості про основні технічні характеристики транспортного засобу, ідентифікаційні дані основних агрегатів, відомості про власника, постановлення на облік та зняття з обліку. Таким чином, доводи позивача щодо фактичного укладення між сторонами у справі в майбутньому договору купівлі-продажу та написання розписки, як запоруки виконання зобов`язання за майбутнім договором, спростовуються матеріалами справи. Суд зауважує, що відповідно до ст.1053 ЦК за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію та здійснюється у формі, установленій для договору позики (ст.1047 цього кодексу). За своїм змістом новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. З огляду на визначені норми закону, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано достовірних, належних та допустимих доказів щодо укладення між сторонами будь-якого договору, в результаті чого борг за договором міг би бути заміненим позиковим зобов`язанням. Твердження позивача про те, що договір позики мав не грошовий характер та [PERSON] не отримував коштів від [PERSON] є такими, що не доведені належними та допустимими доказами. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, яка враховується судом по даній \~ \~ \~ \~ справі в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України. При цьому, достеменно встановлено, що розписка про отримання коштів в борг у даному випадку має чітко визначену суму грошових коштів, строки повернення. Суд також зазначає, що не приймає до уваги твердження сторін щодо того, що якась частина коштів за розпискою була сплачена, оскільки доказів щодо сплати таких коштів та їх розміру сторонами не надано. Щодо правової природи розписки складеної [PERSON] про передачу у власність автомобіля після виплати коштів, але не пізніше 28.12.2020 року, суд зазначає, наступне. Судом встановлено, згідно листа-відповіді Головного Сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області) від 28.09.2021 року вих. № 31/15-395аз автомобіль ГАЗ 330210, номерний знак [NUMBER] , який за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів зареєстрований 13.11.2008 року у МРЕВ в Харківській області, на громадянина [PERSON] (а.с.104-105). Відповідно до положення ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до положення ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З огляду на зазначені норми закону, та виходячи з листа-відповіді щодо власника транспортного засобу, судом встановлено, що [PERSON] не являвся на момент складання розписки про передачу у власність автомобіля [PERSON] власником такого. Судом, з наданих усних пояснень сторін, зокрема [PERSON] та з огляду на твердження викладені у зустрічному позові, встановлено, що [PERSON] користувався авто, а відтак, останній був обізнаний щодо власника автомобіля, та відповідно твердження щодо укладання будь-якого договору з приводу авто є такими, що суперечать нормам ЦК України, оскільки лише власник має право на вчинення дій щодо належного йому майна. З огляду на зазначене, судом не приймаються до уваги твердження позивача за зустрічним позовом, що розписка про отримання коштів в борг, була написана останнім, як запорука виконання зобов`язання за майбутнім договором купівлі-продажу авто, який мав бути укладений між ним та [PERSON] щодо автомобіля ГАЗ 330210, номерний знак [NUMBER] . Матеріали справи не містить в собі договору, або будь-якого іншого письмового документу щодо наміру сторін в майбутньому укласти договір купівлі-продажу автомобіля. Розписка від імені [PERSON] про зобов`язання останнім вчинити дії з приводу передачі у власність авто, не є документом який відповідає письмовій формі двостороннього правочину щодо домовленості двох сторін вчинити на користь іншої певні дії. Надана позивачем за зустрічним позовом розписка, як документ, що на думку позивача підтверджує факт домовленості укладення договору купівлі-продажу, є лише одностороннім зобов`язанням. За наданою розпискою встановлено, що [PERSON] зобов`язався вчинити дії з приводу передачі авто, після вчинення [PERSON] дій щодо оплати коштів. При цьому, розписка про передачу автомобіля не містить посилання на розписку про позику, в розписці не вказано, що саме за кошти отримані в борг та виплачені за таким, останньому має бути передано авто. Не вказано й інших притаманних договору купівлі-продажу обставин, які б свідчили про те, що розписка є двостороннім договором. Крім іншого, розписка складена [PERSON] про отримання коштів в борг та зобов`язання такі повернути також не містить будь-яких відомостей з приводу того, що кошти отримані в борг є запорукою виконання зобов`язання з метою подальшого вчинення правочину. Отже, відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 369/12376/17 (провадження № 61-4966св20). Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, а саме: 1)\~неприпустимість свавільного\~втручання у\~сферу особистого\~життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення\~права власності,\~крім випадків,\~встановлених Конституцією\~України та\~законом; 3)\~свобода договору; 4)\~свобода підприємницької\~діяльності,\~яка не\~заборонена законом; 5)\~судовий захист\~цивільного права\~та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивач [PERSON] довів обставини позовних вимог щодо стягнення коштів за борговою розпискою, та надав достатні докази на їх підтвердження. В свою чергу, до доводів позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним [PERSON] , суд ставиться критично, оскільки суду не зрозуміло, навіщо писати розписку в підтвердження отримання грошових коштів, фактично їх не отримуючи. У судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що писав розписку про отримання грошових коштів без примусу. Суд виходить із того, що якщо [PERSON] мав намір лише на укладення договору купівлі-продажу автомобіля в розстрочку, то нічого не позбавляло його права відмовитися від написання розписки про отримання грошових коштів у борг, якщо такі умови висувалися [PERSON] , та звернутися за купівлею транспортного засобу до іншого продавця. З огляду\~на викладене,\~суд вважає,\~що доводи\~позивача за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~щодо не\~укладення договору\~позики,\~як такого\~взагалі,\~складання розписки\~під приводом\~вчинити (приховати)\~інший правочин\~та приховування\~дійсних намірів\~сторін,\~є такими,\~що не\~підтверджені матеріалами\~справи,\~та в\~силу ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України,\~є менш вірогідними, ніж протилежні обставини викладені [PERSON] , а тому позовні вимоги за первісним позов підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог за первісним позовом, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати у розмірі: 1\~090, 00 гривень. Відповідно понесені судові витрати позивача за зустрічним позовом відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved