Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

15 квітня 2024 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати спільним майном подружжя 1/2 частку у праві власності на нажитий (побудований) житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] , та 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер №7425582800:01:000:0872; визнати за нею право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, яким є 1/2 частка у праві власності на нажитий (побудований) житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] та на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер №7425582800:01:000:0872. У обгрунтування позову зазначено, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами був нажитий (побудований) житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] . Рішенням виконкому Іванівської сільської ради від 17.06.1993, № 41 була відведена земельна ділянка під будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та рішенням № 236 від 12.07.1993 Чернігівської районної державної адміністрації дозволено будівництво житлового будинку. 22 грудня 1995 року після завершення будівництва був складений Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкта - житлового будинку по [ADDRESS] . 25 січня 2010 року Чернігівським районним БТІ був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями. 2 серпня 2010 року Іванівська сільська рада видала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 21 червня 2013 року за взаємною згодою з відповідачем позивачка подарувала частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями сину сторін [PERSON] . Рішенням Чернігівського районного суду шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано у 2001 році. На той час сторони вели кожен окремо свою фінансову складову життя (позивачка утримувала будинок: у 2010 році замінила вікна на пластикові (придбала їх у ФОП [PERSON] ), повністю оплатила вартість ремонту ванної кімнати та купила устаткування - все це виконував житель [PERSON] , ремонт у інших кімнатах виконувала [PERSON] ; сплатила своїми коштами вартість ремонту, придбала меблі, побутову техніку, утримувала сина - за власний кошт. Фактично будинок позивачка утримувала до 2012 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем реальний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторони не здійснювали. Приблизно у лютому 2024 року позивачка дізналася про те, що [PERSON] у їх спільний будинок запросив на проживання співмешканку. [PERSON] запропонувала відповідачу укласти правочин щодо купівлі належних їй та сину [PERSON] прав на нерухоме майно. Доступу в будинок не має ні вона, ні син. На даний час майном, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, так як нажите за час перебування у зареєстрованому шлюбі, є 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями та частка земельної ділянки, і визначення розміру належної їй частки [PERSON] у спільному майні подружжя є необхідним для подальшої реалізації гарантованого їй законом права на розпорядження цією часткою у праві власності на власний розсуд (подарувати сину). Ухвалою суду від 17\~квітня 2024\~року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відзив на позов не надходив. Ухвалою суду від 17 травня 2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На адресу суду від представника відповідача адвоката Кулініч К.В. надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що житловий будинок з надвірними будівлями був поділений між сторонами за правом спільної часткової власності та належав колишньому подружжю в ідеальних частках, а саме по 1/2 частині. Частину, яка належала [PERSON] була передана за договором дарування сину сторін - [PERSON] . Земельна ділянка, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав у власності позивача не перебувала взагалі. Таким чином, спірне майно не підлягає поділу та не може бути визнано спільним майном подружжя. Крім того, зазначає, що позивачка звернулася до суду із порушеним строком давності і не ставить питання про поновлення цього строку. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши доводи предсьтавників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 21 вересня 1991 року по 18 вересня 2002 року перебували у шлюбі, який було розірвано, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області зроблено запис за № 94. (а.с. 9, 10) Відповідно до копії Витягу з Розпорядження представника Президента України № 236 від 12 липня 1993 року "Про дозвіл будівництва /перебудову/індивідуального житлового/садового/ будинку гр. [PERSON] відведено земельну ділянку площею 0,15 га під будівництво житлового/садового/ будинку та господарських приміщень в с. Іванівка, та дозволено будівництво/перебудову/ житлового/садового/ будинку в с. Іванівка відповідно до погодженого проекту районним архітектором. (а.с. 11) Згідно копії Акту прийому та експлуатації закінченого будівництва житлових будинків та господарських будівель індивідуального забудовника від 22 грудня 1995 року комісія постановила, забудову садиби [PERSON] , яка знаходиться в [ADDRESS] вважати прийнятою в експлуатацію з оцінкою задовільно. (а.с. 12) Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 2 серпня 2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2 серпня 2010 року, будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належав по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13, 62) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 5204860, 21 червня 2013 року сторони зареєстрували в Державному реєстрі право приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частці за кожним. Вид спільної власності: спільна часткова. (а.с. 63, 64) Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Скрипки О.О. від 11 квітня 2024 року та копії договору дарування від 21 червня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 1201, [PERSON] безоплатно передала належну їй 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у власність [PERSON] . Правочин вчинено зі згоди [PERSON] , підпис засвідчено 21 червня 2013 року за реєстровим № 1200. (а.с. 14-17) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 373798463 від 11 квітня 2024 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка кадастровий номер 7425582800:01:000:0872, площею 0,25 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на праві спільної часткової власності по 1/2 частці належать [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18,19-20) Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер №7425582800:01:000:0872, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] та його синові [PERSON] на підставі Рішення другої сесії сьомого скликання Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 20 січня 2016 року. (а.с.19, 20) Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. (ч.1 ст.61 СК України) Частиною 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Статтею 355 ЦК України урегульовано, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У даній справі встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] побудований сторонами під час зареєстрованого шлюбу та право власності на будинок сторонами оформлено після розірвання шлюбу 2 серпня 2010 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ч.1 ст.356 ЦК України) При оформленні як співвласники будинку сторони визначилися із частками спільно нажитого майна по 1/2 частці і житловий будинок оформлений сторонами на праві спільної часткової власності. Своєю часткою будинку позивачка розпорядилася, подарувавши її своєму синові. Перебування будинку у спільній частковій власності сторін виключає можливість визнання цього ж будинку спільною сумісною власністю. Враховуючи наведене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання майна (частини будинку та земельної ділянки) спільним майном подружжя та про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, нажитому під час перебування у шлюбі. Суд не вирішує питання щодо строку позовної давності, оскільки позов не підлягає задоволенню по суті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed