Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

20.03.2024 позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вищевказаним позовом, в якому просив визнати автомобіль марки HONDA CIVIC, загальний легковий седан - В, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на вищевказаний автомобіль у розмірі 106\~430,00 грн., а також судові витрати по проведенню експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової ціни (вартості) транспортного засобу у розмірі 1\~200,00 грн. та витрати на правову допомогу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 01.03.2014 між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період шлюбу, а саме 22.11.2017, вони придбали автомобіль марки HONDA CIVIC, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який зареєстрували за [PERSON] . Даний автомобіль було придбано за кошти, отримані від продажу його власного автомобіля марки DAEWOO SENS, 2006 року випуску, придбаного до шлюбу з [PERSON] , а також спільні кошти подружжя. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2022 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу автомобіль марки HONDA CIVIC, державний номерний знак [NUMBER] перебував у його користуванні. У лютому 2024 року за адресою місця його реєстрації та фактичного проживання, а саме: [ADDRESS] приїхали невідомі особи разом з працівниками поліції та повідомили, що автомобіль марки HONDA CIVIC, державний номерний знак [NUMBER] було відчужено [PERSON] на користь третіх осіб. Того ж дня, автомобіль було вилучено. Відчуження автомобіля [PERSON] здійснила на свій розсуд, не в інтересах сім`ї та всупереч його волі. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 29, складеного 26.02.2024 судовим експертом Березовським А.А., середня ринкова вартість легкового автомобіля HONDA CIVIC, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , складає 212\~860,00 грн. Таким чином, оскільки, автомобіль марки HONDA CIVIC, державний номерний знак [NUMBER] був придбаний ним та [PERSON] в період спільного проживання та шлюбних відносин за спільні кошти подружжя, тобто є спільним сумісним майном подружжя, однак вказаний транспортний засіб був відчужений [PERSON] на користь третіх осіб, тому позивач, з метою захисту своїх прав, просить визнати автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль, який був відчужений [PERSON] не в інтересах сім`ї у розмірі 106\~430,00 грн. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.03.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника адвоката Хмельницької Л.М. надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги, просила проводити розгляд справи без її участі та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотань про відкладення або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2022. Під час\~перебування у\~шлюбі,\~а саме\~22.11.2017\~сторони за\~спільні кошти\~придбали автомобільмарки HONDA CIVIC, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , правовстановлюючі документи на який оформили на відповідачку. 30.01.2024 [PERSON] відчужила вищевказаний автомобіль на користь третіх осіб, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, наданим Територіальним сервісним центром № 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Вінницькій, Черкаській, Кіровоградській областях. Звертаючись до\~суду із\~даним позовом\~позивач посилався\~на те,\~що автомобільмарки HONDA CIVIC, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідачка здійснила його відчуження без його відома та згоди, тому він має право на компенсацію половини вартості такого майна. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Так, статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься і в частині 3 статті 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Так, відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у пункті 23 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, беручи до уваги, що автомобільмарки HONDA CIVIC, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , був придбаний сторонами під\~час перебування\~у шлюбі\~за спільні\~кошти подружжя, презумпція спільної сумісної власності відповідачкою не спростована, суд приходить до висновку, що вищевказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, відчужено відповідачкою без згоди позивача, то суд приходить до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу. Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц. З наданого позивачем висновку автотоварознавчого дослідження № 29 від 26.02.2024, складеного судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А., вбачається, що середня ринкова ціна автомобіля марки HONDA CIVIC, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , на момент проведення дослідження становить 212\~860,00 грн. Відповідачка в ході розгляду справи не спростувала визначений у висновку автотоварознавчого дослідження розмір ринкової вартості автомобіля. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу у розмірі 106\~430,00 грн. Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200,00 грн., понесення яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 29 від 26.02.2024. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 22.04.2022, позивач [PERSON] особою з інвалідністю ІІ групи, а тому на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відтак, судовий збір за подання позову у розмірі 1\~211,20 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved