Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Вимогами ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 23 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено повноваження з представництва інтересів держави в суді, а відтак і обов`язок звертатись до суду з позовом у разі, якщо відповідний орган не вживає або неналежно вживає заходи з метою, щоб інтереси держави не залишились незахищеними. У даному випадку предметом позову є повернення до державного бюджету безпідставно набутих коштів, що підлягали передачі Державі, чим беззаперечно порушено економічні інтереси держави. При цьому, захист цих інтересів не здійснюється жодним органом державної влади. Так, відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.11.2023, державний орган, який повинен був в даному випадку здійснювати захист інтересів держави, відсутній. Аналогічна позиція викладена у листі Державної казначейської служби від 15.12.2023. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі, у зв`язку з чим стороною у вказаних правовідносинах є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п. п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 року прокурори і їх заступники мають право звертатись до суду з позовними заявами в інтересах держави. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, 4) а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 ВП ВС, вирішуючи питання про наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді, звернула увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. ВП ВС також зазначила, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС КЦС від 28.12.2022 у справі № 472/156/21 . В даній справі судом встановлено, що орган, який мав би повноваження щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах, відсутній. Сам факт відсутності належного органу, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та мав би змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що саме прокурор має використати свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Водночас Печерською окружною прокуратурою м. Києва листом від 13.11.2023 детально поінформовано ДКСУ та ФГВФО про порушення інтересів держави та необхідність їх захисту в судовому порядку. На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» ДКСУ повідомлено про підготовку прокурором вказаного позову. Отже, заступник керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва є належним позивачем у справі. З відомостей досудового розслідування, які викладені в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2022 у справі №757/24394/22-к, протоколі допиту потерпілого від 25.01.2022, заяві про вчинення злочину від 21.01.2022, протоколі огляду від 09.08.2022 судом встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12022100060000103 від 21.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України встановлено, що з рахунку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. безпідставного знято кошти, що підлягають перерахуванню до Державного бюджету України в порядку, установленому чинним законодавством України. З`ясовано, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О. В., боржник ПАТ «Банк Форум» після ліквідації передав на депозитне зберігання кошти, згідно реєстру вимог кредиторів банку №\~1088 від 02.05.2019. Відповідно до протоколу допиту [PERSON] встановлено, 18.01.2022 остання через систему «Клієнт-банк» зайшла на свій рахунок депозиту нотаріуса №\~UA 133805260000026240001114089 в АТ «КБ «Глобус» щоб підготувати річний звіт щодо рахунку коштів та з`ясувала, що залишок коштів значно менший ніж той, який має бути. Згідно і виписок по рахунку, нотаріус побачила велику кількість транзакцій від 25.06.2021, в результаті чого з її рахунку було списано кошти на загальну суму 10\~729\~120,62 грн. Відповідно до первинних документів, на підставі яких вона здійснює перерахування коштів фізичним та юридичним особам, відомості про відповідні перерахування були відсутні, нотаріус не виявила жодного такого документу. Прізвища в додатках відрізнялися від тих, що були зазначені у первинних документах. В тому числі, 25.06.2021 кошти з депозитного рахунку нотаріуса були перераховані на рахунок відповідача в Акціонерному товаристві Кредобанк [NUMBER] в сумі 233 411, 91 грн. з призначенням платежу «Повернення задепонованих коштів ПІБ, зг. Реєстру деп. Вимог кредиторів ПАТ «Банк Форум» №\~1088 від 02.05.2019». Відповідач не є кредитором ПАТ «Банк Форум», згідно реєстру вимог, відповідно не має право на повернення від приватного нотаріуса задепонованих банком-боржником коштів. Зазначені кошти набуто відповідачем без законної підстави. Пунктом 17 розділу VIII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 21.08.2017 №3711, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 за №1104/30972, передбачено, що у разі наявності обставин, зазначених у частині першій статті 537 Цивільного кодексу України (відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора), стосовно кредиторів банку, чиї вимоги акцептовані, банк до визначеного виконавчою дирекцією Фонду строку завершення ліквідаційної процедури вносить належні таким кредиторам грошові суми на депозит нотаріусу, нотаріальної контори за місцезнаходженням банку. \~ \~ \~ \~ В свою чергу, статтею 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено перелік нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, до яких зокрема віднесено прийняття у депозит грошових сум та цінних паперів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 85 Закону України «Про нотаріат» нотаріус у передбачених законодавством України випадках приймає від боржника в депозит грошові суми і цінні папери для передачі їх кредитору. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми і цінні папери. \~ \~ \~ \~ В порядку статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. \~ \~ \~ \~ На підставі вищезазначених норм законодавства, в рамках процедур ліквідації неплатоспроможних банків було забезпечено передання низці приватних нотаріусів в депозит грошових коштів для здійснення виплат кредиторам відповідних неплатоспроможних банків, у зв`язку з чим, на рахунки приватного нотаріусу Верповської Олени Володимирівни в депозит для здійснення виплат кредиторам неплатоспроможних банків 02.05.2019 Фондом було перераховано грошові кошти для виплат кредиторам ПАТ «БАНК ФОРУМ», згідно реєстру вимог кредиторів банку №\~1088. Пунктом 5-4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до\~Закону України\~"Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань. Відповідно до п. 2 розділу IV Порядку формування реєстру акцептованих вимог кредиторів Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3711 від 21.08.2017\~ (далі Порядок формування вимог кредиторів) Реєстр акцептованих вимог кредиторів повинен містити відомості про кожного кредитора, розмір (суму) його вимог за грошовими зобов`язаннями, черговість задоволення кожної вимоги. Пунктом 17 розділу Х Порядку формування вимог кредиторів передбачено що у разі наявності обставин, зазначених у\~частині першій\~статті 537 Цивільного кодексу України, стосовно кредиторів банку, чиї вимоги акцептовані, банк до визначеного виконавчою дирекцією Фонду строку завершення ліквідаційної процедури вносить належні таким кредиторам грошові суми на депозит нотаріусу, нотаріальної контори за місцезнаходженням банку. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 ст. 537 ЦК України передбачено що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: \~ \~ \~ \~1)\~відсутності кредитора\~або уповноваженої\~ним особи\~у місці\~виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку ; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Відповідно до ст. 85 Закону «Про нотаріат» нотаріус у передбачених законодавством України випадках приймає від боржника в депозит грошові суми і цінні папери для передачі їх кредитору. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми і цінні папери. \~ \~ \~ \~Прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів провадиться за місцем виконання зобов`язання. Пунктом 1.3 ч. 21 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Прийняття грошових сум або цінних паперів у депозит для передавання кредитору здійснюється за відповідною заявою заінтересованої особи (боржника) або за заявою ліквідатора громадянина-підприємця, визнаного банкрутом. Заява реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 21 ч. 9.1. розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій видача з депозиту грошових сум або цінних паперів здійснюється за заявою, яку подає депонент, за заявою та рішенням господарського суду, які подає ліквідатор громадянина-підприємця. На заяві нотаріусом здійснюється службова відмітка про встановлення особи депонента, ліквідатора громадянина-підприємця, реквізити документа, на підставі якого особу було встановлено, та вказується документ, що підтверджує право на одержання депозитних сум (свідоцтво про право на спадщину, рішення суду, довіреність тощо). \~ \~ \~ \~ Пунктом 10.2 Глави 21 Порядку передбачено, що невитребувані з депозиту грошові суми та цінні папери, що підлягають передачі фізичним та юридичним особам, зберігаються в депозиті державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса протягом одного року, після спливу якого підлягають перерахуванню до Державного бюджету України в порядку, установленому чинним законодавством України. Відповідно до редакції Порядку, станом на час виникнення вказаних правовідносин (до 11.03.2022), строк зберігання коштів в депозиті державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса складав 3 роки. Таким чином, на даний час кошти є власністю Держави, підлягають перерахуванню до Державного бюджету України в порядку, установленому чинним законодавством України та є безпідставно набутими відповідачем. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. \~ \~ \~ \~Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. \~ \~ \~ \~ Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. \~ \~ \~ \~ Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 912/2601/19, від 26.05.2021 у справі № 202/7994/17. Отже, зважаючи на викладені обставини, наявні всі обов`язкові умови що характеризують безпідставність збагачення [PERSON] за рахунок коштів з депозитного рахунку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., що в свою чергу, свідчить про обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані за рахунок нотаріуса кошти. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3\~501 грн. 18 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №66 від 24.01.2024, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь Київської міської прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3\~501,18 грн.

Outcome: approved