Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] (через адвоката Конюшко Д.Б. (а.с.19,20) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просив суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн., 3% річних в сумі 190,49 грн., інфляційні втрати - 179,67 грн., судові витрати, які полягають у сплаті судового збору - 1 211,20 грн., на професійну правничу допомогу - 8 000,00 грн. Позов мотивовано тим, що 05 липня 2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з метою виконання ним робіт із виготовлення та встановлення кухонних меблів. Після перевірки виконання відповідачем робіт щодо виготовлення та установки кухонних меблів, позивач виявив недоліки виготовлення та установки речей. Після звернення позивача до відповідача, останній повідомив, що він виконає роботи з усунення недоліків за умови додаткової сплати грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. 07 серпня 2023 року, через систему онлайн-платежів АТ «Універсал Банк», у додатку мобільного банкінгу monobank позивач [PERSON] здійснив переказ із своєї банківської картки на банківську на картку відповідача [NUMBER] в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № Е125-ЕА6Т-6Н95-8В9Н від 07 серпня 2023 року. Позивач вказує, що угод між сторонами не укладалось. Набуті грошові кошти відповідач не повернув, обіцяні роботи з усунення недоліків не виконав. Не звернення позивача відповідач ігнорує. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2024 року відкрито провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, витребувано з АТ «Альфа-Банк» відомості щодо держателя банківської картки (а.с.27,28). Представник позивача про розгляд справи повідомлявся (а.с.30). Відповідачу за адресою його реєстрації (а.с.25) копії ухвали, позовної заяви з додатками направлялись, поштове відправлення не вручено, відповідно до даних скриншоту «повернуто за закінченням терміну зберігання» (а.с.32-34). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідач процесуальним правом подання відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріалами справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , як платник, здійснив через АТ «Універсал Банк» переказ із платіжної картки [NUMBER] (відправник [PERSON] ) на картку [NUMBER] в сумі 10 000,00, дата операції - 07 серпня 2023 року о 22:51. В графі «одержувач» вказано [PERSON] . Призначення платежу - Переказ особистих коштів. Переказ підтверджується квитанцією № Е125-ЕА6Т-6Н95-8В9Н від 07 серпня 2023 року (а.с.13). У повідомленні АТ «Універсал Банк» № БТ/2742 від 17 квітня 2024 року на виконання ухвали суду, зазначається, що банківська картка № [NUMBER] емітована банком на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . На картку було зафіксовано отримання переказу в сумі 10 000,00 грн., який здійснено 07 серпня 2023 року о 22:51, відповідно до квитанції № Е125-ЕА6Т-6Н95-8В9Н від 07 серпня 2023 року (а.с.36). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За матеріалами справи відсутні докази на підтвердження існування будь-яких договірних зобов`язань між сторонами, відтак утримання без достатньої правової підстави відповідачем грошових коштів позивача, вважається безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути інфляційну складову боргу у розмірі 176,67 грн. та 3 % річних в сумі 190,49 грн. Для розрахунку інфляційної складової позивачем індекс споживчих цін взято за період з серпня 2023 року до лютого 2024 року, 3 % річних нараховано за період з 08 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року (а.с.14). Судом перевірено правильність здійснених нарахувань 3 % річних, інфляційної складової від суми безпідставно утриманих відповідачем коштів. На відшкодування судових на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн., суду надано: договір ТС «Договір» про надання правової допомоги ТС «щодо надання юридичних послуг» № 30/01/24-ЮП/ІL від 30 січня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Конюшко Д.Б., Акт виконаних робіт №01 до Договору № 30/01/24-ЮП/ІL; квитанцію №78РХ-1А38-7ТР7-2829 від 30 січня 2024 про переказ 8 000,00 грн., відправник [PERSON] . платіжний інструмент [NUMBER] , одержувач VISA платіжний інструмент [NUMBER] , призначення платежу - переказ особистих коштів, юридичні послуги (а.с.16-18). Як вбачається з акту виконаних робіт, адвокатом надано послуги з консультації, вивчення документів. За матеріалами справи кількість документів складає три одиниці: копії паспорту, картки платника податків, платіжна квитанція щодо переказу грошових коштів. Також, робота, складання позовної заяви та клопотання до суду. Згідно зі статтею133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial