Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

05.04.2024 року до суду звернулася позивач, [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача, [PERSON] 15.04.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 27.05.2024 року. 26.04.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 17.05.2024 року позивачем подане клопотання про залучення документів до матеріалів справи. 27.05.2024 року суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області постановлена ухвала про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 02.07.2024 року. 02.07.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 02.07.2024 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 02.07.2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 10 грудня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 863. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час вона з відповідачем спільно не проживає та нею поданий позов до суду про розірвання шлюбу. Станом, на дату подання позову в добровільному порядку вирішити питання про матеріальне утримання дитини з відповідачем позитивного результату не надало, що й стало підставою звернення до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що після припинення між нею та відповідачем спільного проживання їхня донька проживала у відповідача, але у травні 2024 року їхня донька перейшла проживати до неї. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також вона має дитину від першого шлюбу, яка залишилась проживати з відповідачем, так як не бажає змінювати місце свого навчання. Вона надає кошти на утримання цієї дитини, шляхом їх безпосереднього надання самій дитині, або купує їх все необхідне. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечування обґрунтовував тим, що після припинення між ним і позивачкою спільного проживання їх донька залишилась проживати з ним. Коли судом розглядалась справа про розірвання шлюбу між ними дитина перейшла жити до матері, але з ним проживає донька позивачки від першого шлюбу, яку він утримує самостійно. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2011 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного тану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 863, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. За доводами позивача вона спільно з відповідачем не проживає, донька проживає разом з нею. Судом досліджені надані суду докази про місце проживання дитини. Так, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 19.04.2024 року, складеного в.о. старости [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстрована та постійно проживає його неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Таким чином станом на 19.04.2024 року донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживала разом з батьком та перебувала на його утриманні. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 17.05.2024 року, складеним депутатом Верхівцевської міської ради встановлено, що [PERSON] ,, разом зі своєю донькою - [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що станом на 17.05.2024 року, донька сторін почала проживати разом з матір`ю. Даний факт не заперечується і відповідачем у справі. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідачем будь-яких заперечень та доказів на спростування цього факту не надано. Відповідач лише зазначає, що коли донька проживала разом з разом з ним він повністю її утримував. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дитини та порушення прав дитини, щодо матеріального забезпечення обома батьками. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту порушених прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, з яким погоджується суд. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. \~ \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~-\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що з 17.05.2024 року донька сторін почала проживати з позивачкою та перебувати на її утриманні, до цього часу перебувала на утриманні батька. Також судом встановлено, що з відповідачем залишилась проживати донька позивачки від першого шлюбу, яка перебуває на утриманні відповідача, оскільки позивачка не надала суду доказів про її матеріальне утримання. Виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що сторони є особами працездатного віку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на ім`я позивачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи даний розмір аліментів суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вхідного реєстраційного номеру вхідної кореспонденції позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 05.04.2024 року. Проте судом встановлено, що донька сторін почала проживати з матір`ю та перебувати на її утриманні лише з 17.05.2024 року, до того часу проживала та перебувала на утриманні батька за даних обставин суд вважає за потрібне стягнути аліменти на утримання дитини на ім`я позивачки з 17.05.2024 року. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 211.20 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial