Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

У травні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просив суд: -визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.05.1998 за №890 «Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,04490 га за адресою: [ADDRESS] ; -визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ДП Д*№006746 66119000, виданий 09.06.1998 Дніпропетровською міською радою народних депутатів [PERSON] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що він, в порядку спадкування, отримав у власність 73/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Після набуття права власності на вищезазначене домоволодіння, позивач дізнався про те, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.05.1998 за №890 «Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська» [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,04490 га за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення видано відповідний державний акт. З огляду на те, що на час ухвалення рішення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 21.05.1998 за №890, [PERSON] , 12.02.1998, подарувала свою частку (82/100) домоволодіння [PERSON] , яку в подальшому набув позивач, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом оскільки, за нормами матеріального права діючими на 1998 рік, перехід права власності на будівлю несе за собою перехід і права власності або користування земельною ділянкою на якій вона розташована й яка необхідна для її обслуговування, у зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем Дніпровською міською радою, надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими позовними вимогами. Так, відповідачем зазначено, що на час прийняття рішення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 21.05.1998 за №890, у останнього не було підстав для відмови у переданні земельної ділянки площею 0,04490 га за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не повідомлено про відчуження належної їй частини домоволодіння за вказаною адресою. Також вказано, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права в частині визнання недійсним державного акту. Позивачем, надано відповідь на відзив в якому зазначено, що оскаржуваним рішенням та державним актом порушується його право на вільне володіння й розпорядження належним йому майном, а також їх існування унеможливлює досягнення позитивного результату в процедурі приватизації земельної ділянки необхідної для обслуговування належної йому частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Третіми особами письмових пояснень не надано. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Також за клопотанням представника позивача, у справі, витребувано докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.11.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.12.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2024, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним у позові й відповіді на відзив. У судовому засіданні представник Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, заперечувала щодо заявлених позовних вимог й надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 28.12.2022 державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В., [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] отримав у власність 73/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві зазначено, що спадкодавцю належало вказане майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом ДМНО Верховецькою В.Є. від 30.05.2018 за реєстровим №123. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2018 виданого приватним нотаріусом ДМНО Верховецькою В.Е., [PERSON] у порядку спадкування після смерті [PERSON] отримала у власність 73/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві зазначено, що спадкодавцю належало вказане майно на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Поповою І.В. від 12.02.1998 за реєстровим №1-360. Відповідно до копії договору дарування від 12.02.1998, посвідченого приватним нотаріусом Поповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-360, [PERSON] передано у дар [PERSON] 82/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Згідно копії\~договору про\~зміну розміру\~часток у\~спільній частковій\~власності від\~21.08.2007\~року посвідченого\~приватним нотаріусом\~ДМНО Ярмолюк\~М.М.,\~частка [PERSON] \~у домоволодінні\~ [ADDRESS] \~становить 73/100\~частин домоволодіння. Відповідно до копії рішення ВК ДМР за №890 від 21.05.1998, вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,04490 га у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№006746, [PERSON] на підставі рішення ВК ДМР за №890 від 21.05.1998, отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0449 га в межах згідно планом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~копії заяви\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень, [PERSON] , 30.12.2022, звернулася з заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим №1210100000:02:316:0019. Згідно копії\~договору про\~розірвання договору\~купівлі-продажу від 30.12.2022, було розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер №1210100000:02:316:0019) укладений, 20.09.2022, між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.30 ЗК України у редакції закону станом на лютий 1998 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно ст.67 ЗУ України у редакції закону станом на лютий 1998 року, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Відповідно до\~висновку викладеного\~у постанові\~ВП/ВС\~від 16.06.20\~прийнятій за\~результатами розгляду\~справи №689/26/17, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Стаття 120 ЗК України\~(у чинній редакції),\~стаття 377 ЦК України\~(у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно.\~ З огляду на вищезазначене вбачається, що [PERSON] , як особа, яка за договором дарування від 12.02.1998 передала у дар [PERSON] , належну їй частину домоволодіння [ADDRESS] , втратила будь-які законні підстави для набуття у власність/користування земельну ділянку на якій це майно розміщено й необхідну для обслуговування нерухомого майна, а тому оскаржуване рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.05.1998 за №890 «Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,04490 га за адресою: [ADDRESS] , є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо вимоги\~про визнання\~недійсним державного\~акту про\~право власності\~на землю серії ДП Д*№006746 66119000, виданого 09.06.1998 Дніпропетровською міською радою народних депутатів [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно висновку\~викладеного у\~постанові ВС/КЦС\~від 20.07.2022\~прийнятій за\~результатами розгляду\~справи № 683/2422/19, заявляти вимогу про визнання недійсним державного акту про право власності на землю може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею державного акту про право власності на землю. Тобто, оспорювання акту відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання акту). З огляду на те, що судом визнано протиправним та скасовано рішення ВК Дніпропетровської міської ради, яке стало передумовою для видачі вищезазначеного державного акту, він підлягає визнанню недійсним. Враховуючи зазначене, доводи представника відповідачів щодо неналежного способу захисту, не заслуговують на увагу. Також не\~приймаються до\~уваги,\~доводи представника\~відповідачів щодо відсутності порушених прав позивача оскаржуваним рішенням та державним актом, оскільки їх існування унеможливлює реалізацію права позивача на приватизацію земельної ділянки під належними йому будівлями і спорудами та у розмірі необхідному для їх обслуговування. З огляду на те, що саме дії [PERSON] стали передумовою для винесення оскаржуваного рішення та видачі оскаржуваного державного акту, з останньої, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~147,20 грн.

Outcome: approved