Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розподіл майна, набутого подружжям під час шлюбу, вказуючи, що 20 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 2713. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2020 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Зазначає, що за час шлюбу спільно з відповідачем та за спільні кошти була придбана земельна ділянка, площею 0,05 га, на якій був збудований житловий будинок з господарською будівлею (сарай) за адресою: [ADDRESS] ,загальною площею 186, 3 кв.м, житлова площа 101, 9 кв.м. Позивач стверджує, що земельна ділянка була придбана подружжям для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом 08 квітня 2015 року та зареєстрований в реєстрі № 1516. Позивач стверджує, що на купівлю об`єкта нерухомого майна земельної ділянки [PERSON] надала згоду на придбання майна, яка була нотаріально посвідчена. Також позивач зазначає, що договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки укладався відповідачем в інтересах сім`ї на умовах та за ціною, яку вони попередньо обговорили і вважали вигідною для них і укладення договору відповідало їхньому спільному волевиявленню, а кошти, які були сплачені на придбання вказаного майна були їх спільною сумісною власністю. Позивач звертає увагу суду, що під час перебування у шлюбі, на вищезгаданій земельній ділянці був побудований житловий будинок з господарською будівлею (сарай). Позивач стверджує, що будівництвом будинку в основному займався відповідач, а тому вся документація, яка свідчить про будівництво об`єкту знаходиться у нього. Позивач зазначає, що значну суму коштів на будівництво будинку надавала їй її мати, яка на той час працювала та мешкала в Італії. Позивач звертає увагу суду, що в кінці 2018 року, не зважаючи на те, що будинок був недобудований та не введений в експлуатацію, вона разом з чоловіком та дітьми переїхали до вказаного будинку, де і розпочали постійно проживати. Будинок фактично експлуатувався за своїм функціональним призначенням, але не приймався до експлуатації і право власності на нього ними не оформлювалось. Позивач зазначає, що в січні 2020 року відповідач з незрозумілих їй причин звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Однак, не зважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували разом жити в будинку. Позивач стверджує, що відповідач постійно влаштовував сварки та принижував її та під час однієї зі сварок, відповідач вигнав її з дітьми з спільного будинку. Позивач зазначає, що оскільки в неї не було житла, вона була вимушена поїхати з дітьми до своєї матері, в Італію. Позивач звертає увагу суду, що вона випадково через соціальні мережі дізналася, що її колишній чоловік, без її згоди виставив їх спільний будинок на продаж, вартість якого визначив у розмірі 2\~349\~000 грн. Позивач наголошує, що вона в телефонній розмові з відповідачем намагалася з`ясувати всі обставини щодо будинку, однак отримала від відповідача відмову про поділ будинку та право на будь-яку частину їхнього спільного майна. Позивач зазначає, що право власності на житловий будинок, загальною площею 186,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] зареєстровано державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Київської області за [PERSON] . Позивач вважає, що житловий будинок разом з господарськими спорудами та земельна ділянка, площею 0,05 га, кадастровий номер № 3210900000:01:174:7442, розташовані за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю її та відповідача у зв`язку з чим підлягає поділу між ними. 27 травня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] , в якому просить визнати за ним одноосібне право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, кадастровий номер №3210900000:01:174:7442, що розташована за адресою: [ADDRESS] та викликати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач за первісним позовом зазначає, що дійсно під час їхнього з позивачкою за первісним позовом шлюбу, ними було придбано у власність земельну ділянку. Однак, вважає, що позивачка за первісним позовом не має ніякого відношення до будівництва будинку та її мати не надавала коштів на будівництво. Відповідач за первісним позовом стверджує, що він самостійно здійснював закупівлю будівельних матеріалів , про що свідчать боргові розписки, згідно яких він брав у борг кошти, зокрема у свого брата [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 23\~000 доларів США. 28 липня 2023 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому позивач за первісним позовом заперечувала щодо зазначених позовних вимог в зустрічній позовній заяві, виходячи з наступного. Позивач за первісним позовом стверджує, що вона навіть не знала, що чоловік брав у борг кошти для будівництва будинку. Позивач за первісним позовом звертає увагу суду, що про існування боргових розписок відповідача за первісним позовом їй було не відомо. Будь-яких розписок на отримання коштів для будівництва будинку, під час спільного сумісного проживання відповідач за первісним позовом нікому не надавав, а кошти на будівництво від [PERSON] та [PERSON] ніколи не отримував. Крім того, зазначає, що виклик свідків, яких відповідач за первісним позовом просить викликати до суду, вона вважає неможливим, оскільки [PERSON] та [PERSON] не можуть бути залучені в даній справі як свідки, оскільки вони зацікавлені в результаті справи. Позивач вважає, що будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю її та [PERSON] , а поділ майна, що є спільною сумісною власності подружжя є підставою для набуття особистої власності кожним з подружжя. Таким чином, зазначає, що вимога відповідача за первісним позовом щодо визнання за ним одноосібного права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . правових та фактичних підстав для задоволення не має, а тому в цій частині просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. 07 серпня 2023 року надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, відповідач за первісним позовом зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що значну частину коштів на будівництво будинку надавала її мати, зокрема не підтверджено документально перерахування коштів із- за кордону та готівкові кошти він не отримував. Також зазначає, що він заперечує факт допомоги грошовими коштами на будівництво, як матір`ю позивачки за первісним позовом, так і самою позивачкою. Відповідач за первісним позовом стверджує, що земельна ділянка оформлена була на нього, оскільки позивач за первісним позовом не хотіла приватного будинку, її влаштовувало проживати в квартирі, а тому він займався оформлення документів, власноручно виконував деякі будівельні роботи та брав кошти у борг, не чіпаючи сімейний бюджет. Крім того, зазначає, що твердження позивача за первісним позовом, що свідки, які позичали йому кошти є братом та товаришем, однак вони не тільки позичали кошти, а й фізично допомагали неодноразово виконувати роботи на будівництві. Відповідач за первісним позовом вважає, що позивач не була позбавлена можливості звернутися до суду з відповідною позовною заявою про визнання договорів позики недійсними. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2021 року суддею [PERSON] прийнято дану цивільну справу до свого провадження після повторного автоматичного розподілу у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіна Максима Сергійовича завірені належним чином матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору про поділ нерухомого майна, серія та номер 1516, право власності, на яке зареєстроване за [PERSON] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.04.2015 р., індексний номер 20596417, номер запису про право власності № 9331449. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги про розподіл майна, набутого подружжям під час шлюбу просила задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечила. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог первісного позову, просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. Щодо позовної вимоги [PERSON] про поділ майна, набутого подружжям під час шлюбу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 грудня 2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2713, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1, а.с. 12). У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с.16,17). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2020 року по справі № 760/2971/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінськго міського нотарільного округу Нельзіним М.С. за реєстровим № 2860, [PERSON] (далі- продавець) передав земельну ділянку у власність [PERSON] та [PERSON] (далі покупці), а покупці прийняли у власність земельну ділянку(у рівних частинах кожен, тобто по частині) і сплачують за неї грошову суму, визначену цим договором. Відповідно до абз.2 п.1 вищевказаного договору земельна ділянка, площею 0,1000 га (прибудинкова територія 0,1000 га), кадастровий номер 3210900000:01:174:7269, розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.2 вищевказаного договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 148\~076 ( сто сорок вісім тисяч сімдесят чотири) гривні 96 копійок. Відповідно до а.2 п.2 вищевказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з Державного земельного кадастру, 65\~522 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять дві) гривні 96 копійок. Відповідно до абз.3 п.2 вищевказаного договору експертна грошова оцінка земельної ділянки згідно звіту про експертну грошову оцінку, виданою Товарною організацію «Універсальна» 19 травня 2014 року складає 148\~076 (сто сорок вісім тисяч сімдесят шість) гривень. Пунктом 6.4 вищевказаного договору передбачено, що вищевказаний договір посвідчено за згоди дружини покупця [PERSON] [PERSON] , оформленого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. 27 травня 2014 року за реєстром № 2859, зміст якої доведено до відома продавця. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22224634 від 27 травня 2014 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме розмір частки належить земельна ділянка, кадастровий номер № 3210900000:01:174:7269,за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору про поділ земельної ділянки та припинення спільної часткової власності від 08 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінськго міського нотарільного округу Нельзіним М.С. за реєстровим № 1516, між [PERSON] та [PERSON] було здійснено поділ земельної ділянки в натурі наступним чином: [PERSON] набув право власності на окрему індивідуально визначену земельну ділянку, площею 0,0500 га, кадастровий номер №3210900000:01:174:7442, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] набув право власності на окрему індивідуально визначену земельну ділянку, площею 0,0500 га, кадастровий номер №3210900000:01:174:7443, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.10 вищевказаного договору, договір посвідчено за згодою дружини [PERSON] [PERSON] , оформлено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. 08 квітня 2015 року за номером № 1515. Відповідно до заяви-згоди на підписання договору від 08 квітня 2015 року, [PERSON] надала згоду на підписання її чоловіком [PERSON] договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер № 3210900000:01:174:7269 за ціну та на умовах на його розсуд. При цьому, стверджувала, що підписання договору здійснюється в інтересах сім`ї на умовах,які вони попередньо обговорили та вважають вигідними для них. Статті 57-54 Сімейного кодексу України роз`яснено [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 245790356 від 24 лютого 2021 року, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим № 3210900000:01:174:7442 за адресою: [ADDRESS] . (т.1, а.с.18-19). Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 245790356 від 24 лютого 2021 року, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, загальною площею 186,3 кв.м, житловою площею 101,9 кв.м, опис: житловий будинок літера «А»; сарай літера «Б»;огорожа № 1-3; свердловина № 4; вигрібна яма № 5,6,7 за адресою [ADDRESS] . (т.1, а.с.18-19). Судом досліджено звіт, наданий відповідачем з експертної оцінки земельної ділянки від 19 лютого серпня 2022 року, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Консалтинг», відповідно до якого вартість земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка),яка розташована за адресою: [ADDRESS] складає 364\~363 (триста шістдесят чотири тисячі триста шістдесят три) гривні, що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 12\~875 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) доларів США. Відповідно до наданого відповідачем звіту про оцінку майна від 19 лютого 2022 року, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Консалтинг», вартість житлового будинку,загальною площею 186,30 кв. м, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул.. Руданського Степана, буд. 8-А, складає 506\~140 (п`ятсот шість тисяч сто сорок) гривень, що за курсом НБУ станом на дату оцінки наближено складає 17\~885 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) доларів США. Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку майна від 21 лютого 2022 року, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Стоун Брідж», вартість житлового будинку,загальною площею 186,30 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 2\~383 000 (два мільйони триста вісімдесят три тисячі) гривень 00 копійок; вартість житлового будинку,загальною площею 186,30 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 1\~191 500 (один мільйон сто дев`яносто одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II). Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved