Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 22.04.2024 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не проживання особи із спадкодавцем та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. В обґрунтування позовузазначено, що після смерті чоловіка [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . Після закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини, 31.01.2024 року позивачці, як спадкоємцю першої черги за законом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] .Однак, Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було встановлено, що окрім Позивачки, спадкоємцем першої черги також є син спадкодавця - [PERSON] . Таким чином, заважаючи на зареєстроване місце проживання Відповідача, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в цілому на квартиру [ADDRESS] . Між тим відповідач не проживав разом зі спадкодавцем на дату смерті, а тому не міг фактично прийняти спадщину. У зв`язку чим позивачка була змушена звернутись до суду з даною заявою. Матеріали позову суддя отримала 23.04.2024 року. Ухвалою суду від 24.04.2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 29.04.2024 року. Заяву про усунення недоліків суддя отримала 30.04.2024 року. Ухвалою суду від 02.05.2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 20.05.2024 року. Разом із позовом позивачкою були надані клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 02.05.2024 року витребувано: - з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію з обмеженим доступом, а саме: відомості щодо перетину громадянином України [PERSON] , [INFO] , державного кордону України у період з 01 січня 2018 року по 05.03.2023 року. - з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса (65080, м.Одеса, вул.Космонавтів, 11А) належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №242/2023, заведеної 31.03.2023 року, до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 03.05.2024 року представник [PERSON] - адвокат Блізінський М.П. надав суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 14.05.2024 року на виконання ухвали суду від 02.05.2024 року з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса через систему Електронний суд надійшла копія спадкової справи №242/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 17.05.2024 року на виконання ухвали суду від 02.05.2024 року з Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на електронну адресу суду надійшла інформація щодо перетинання [PERSON] державного кордону України у період з 01.01.2018 року по 05.03.2023 року. У підготовчому засіданні 20.05.2024 року був присутній представник [PERSON] - адвокат Блізінський М.П., просив суд прийняту заяву про зміну предмету позову. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки, прийнято зміну предмету позову, у зв`язку з чим відкладено підготовче засідання на 10.06.2024 року з метою належного повідомлення відповідача. 23.05.2024 року на виконання ухвали суду від 02.05.2024 року з Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на адресу суду поштою надійшла інформація щодо перетинання [PERSON] державного кордону України у період з 01.01.2018 року по 05.03.2023 року. У підготовче засідання призначене на 10.06.2024 року [PERSON] не з`явилася, представник позивачки - адвокат Блізінський М.П. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Також просив провести засідання за відсутністю сторони позивачки. [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзив суду не надавав. Крім того, [PERSON] у підготовче засідання призначене на 10.06.2024 року був викликаний через оголошення у пресі. Ухвалою суду від 10.06.2024 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 02.07.2024 року. До суду 27.06.2024 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову, згідно якої позов визнав у повному обсязі, просив його задовольнити та розглядати справу за його відсутності. До заяви відповідачем було додано особисте фото з паспортом на підтвердження своєї особи. У судове засідання 02.07.2024 року [PERSON] не з`явилася, представник позивачки - адвокат Блізінський М.П. з`явився у судове засідання, просив задовольнити позов та пояснив, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки та батько відповідача. Позивачка, як дружина, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири, однак син-відповідач фактично не прийняв спадщину, оскільки хоч зареєстрований був зі спадкодавцем за однією адресою, однак відповідач не проживав зі спадкодавцем на день смерті, оскільки з 2020 року знаходиться за межами території України. Таким чином сам факт реєстрації відповідача не може бути підставою для прийняття ним спадщини. В матеріалах справи наявне клопотання [PERSON] по розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачки , суд дійшов наступного висновку. Предметом позовних вимог є визнання права власності на частки квартиру за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] , який проживав та зареєстрований за адресою [ADDRESS] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.03.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис № 2645. (а.с. 11) За життя спадкодавець [PERSON] 21 серпня 1993 року за Договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, № 2-10780, набув у власність квартиру [ADDRESS] . (а.с. 71-73) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою [ADDRESS] . [PERSON] перебувала з 02.08.1985р. у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 02.08.1985 року о/ЗАГС Центрального району м. Одеси, актовий запис № 543. (а.с. 69 зв.) [PERSON] , як дружина спадкодавця, звернулась з заявою до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса про прийняття спадщини і відкриття спадкової справи. (а.с. 62 зв.) 31.03.2023 року Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було відкрито спадкову справу №242/2023 до мані померлого [INFO] [PERSON] . (а.с. 62-86) Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 72001212 від 31.03.2023 року. (а.с. 12). Окрім позивачки ніхто інший до нотаріуса не звертався с заявою про прийняття або про відмову від спадщини. Згідно листа № 368/0214 від 31.01.2024 року державного нотаріуса Олени Савицької (а.с. 13)у квартирі [ADDRESS] , станом на день смерті [PERSON] , були зареєстровані: спадкодавець - [PERSON] та спадкоємці першої черги за законом - [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, у позивачки виникло право на 1/2 частку у спадщині. [INFO] [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом, було видано свідоцтво про право на спадщину № 1-77 за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру ще не видано. (а.с. 14) Зважаючи на зареєстроване місце проживання відповідача на дату смерті спадкодавця, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в цілому на квартиру [ADDRESS] та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири за р.№ 1-77 від 31.01.2024 року. Відповідно до інформації з Акту про непроживання особи за місцем реєстрації, виданого Дільницею № 4 КП «ЖКС «Фонтанський» від 19 грудня 2023 року., на основі письмових свідчень сусідів, завіреного начальником дільниці № 4 КП ЖКС «Фонтанський» відповідач - [PERSON] , фактично не проживає з листопада 2019 року. (а.с. 16) З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 522/6269/24 від 07.05.2024 року на ухвалу суду вбачається, що [PERSON] виїхав з території України 14.03.2020 року та не повертався. (а.с. 90, 91, 100) Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач постійно не проживав із спадкодавцем на дату смерті спадкодавця 05.03.2023 року . Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб. Оскільки є відмова нотаріуса у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Отже, спільне проживання осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, презюмується. Судом встановлено, що позивачка отримала частки спадкового майна як подружжя, спадкоємець першої черги. Проте право на отримання нею іншої частини спадкового майна вона була позбавлена, що підтверджується відповіддю нотаріуса. підставою такої відмови зазначено. що таке право також має син спадкодавця, -тобто відповідач, який зареєстрований на адресою спадкодавця. Підставою позовних вимог позивачка вказує на відсутність у відповідача такого права, оскільки він не проживає за адресою реєстрації, тобто разом з спадкодавцем, з 14.03.2020 року. Зазначені факти підтверджені самим відповідачем, а також відповіддю на ухвалу суду Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 522/6269/24 від 07.05.2024 року, що на думку суду є достатніми та належними доказами. Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33?Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Зі змісту наведених вище норм під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Судом встановлено, що спадкодавець заповіт не залишив. Відповідач не проживав зі спадкодавцем на час його смерті. Даний факт також підтверджено відповідачем у своїй заяві про визнання позову. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів ?ст. 1268 ЦК України?спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого?статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Оскільки позивачці, як спадкоємцю за законом першої черги, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в цілому на квартиру [ADDRESS] , а відповідачем не було подано заяву про відмову від спадщини у 6-місячний строк з дати відкриття спадщини, то у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав, тому визнання права власності у порядку спадкування за законом є ефективним способом захисту. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Якщо особа (спадкоємець) не проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по?собі реєстрація місця проживання особи разом?із?спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої?статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №?569/15147/17?(провадження №?61-39308св18) вказав, що частина третя?статті 1268 ЦК України?вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, реєстрація місця проживання особи не є самостійним та беззаперечним доказом постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті та оцінюється в сукупності з іншими належними та допустимими доказами фактичного проживання. Такі правові висновки щодо застосування, зокрема, статті 1268 ЦК України зроблено також у Постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 130/263/20, від 26.07.2023 у справі № 641/3893/20, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц. Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що [PERSON] , не може являтися особою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3?ст. 1268 ЦК України, після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки, хоча місце проживання відповідача зареєстровано за однією адресою з спадкодавцем, а саме: [ADDRESS] , однак відповідач фактично за зазначеною адресою не проживав на дату смерті спадкодавця, що підтверджується наявними доказами по справі, та його заявою про визнання позову. На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/2 частику квартири за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved