overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

03 липня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з\~позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 01 червня 1984 року був\~зареєстрований шлюб позивачки з відповідачем. Причиною розпаду сім`ї стало те, що у сім`ї виникають сварки та скандали з різних приводів. Чоловік є інвалідом, постійно висловлює претензії щодо неналежного за ним догляду, до приготування їжі, прибирання, він усім незадоволений. Постійно скаржиться на те, що йому мало приділяють уваги. Відносини у сім`ї поступово погіршувались та призвели до фактичного припинення шлюбу. В судове засідання позивачка та відповідач не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені\~належним чином, але до канцелярії суду надійшли заяви, в яких позивачка та відповідач просили розглянути справу за їх відсутності. Судом встановлено, що 01 червня 1984 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, актовий запис № 230, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01 червня 1984 року (а.с. 14). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої\~статті 105\~Сімейного кодексу\~України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їх доньки, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітям.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред`явленого позову позивачка вказала, що з 02 червня 2021 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 103. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Спільне господарство не ведуть, фактично припинили сімейні відносини, мешкають окремо з 2023 року. Причиною розпаду сім`ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з`явилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо з 2023 року. Причиною розпаду сім`ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

03 липня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з\~позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 01 червня 1984 року був\~зареєстрований шлюб позивачки з відповідачем. Причиною розпаду сім`ї стало те, що у сім`ї виникають сварки та скандали з різних приводів. Чоловік є інвалідом, постійно висловлює претензії щодо неналежного за ним догляду, до приготування їжі, прибирання, він усім незадоволений. Постійно скаржиться на те, що йому мало приділяють уваги. Відносини у сім`ї поступово погіршувались та призвели до фактичного припинення шлюбу. В судове засідання позивачка та відповідач не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені\~належним чином, але до канцелярії суду надійшли заяви, в яких позивачка та відповідач просили розглянути справу за їх відсутності. Судом встановлено, що 01 червня 1984 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, актовий запис № 230, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01 червня 1984 року (а.с. 14). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої\~статті 105\~Сімейного кодексу\~України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] 23 березня 1992 року було укладено шлюб, який зареєстровано в Василівській сільській раді Сокирянського району, Чернівецької області, актовий запис №3. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Причиною розпаду сім`ї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям через несумісність характерів та нездоланні протиріччя між ними. Позивач просила суд шлюб розірвати оскільки збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам та шлюб носить формальний характер. Провадження у справі було відкрито 25.06.2024 року з призначенням судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. В позовній заяві, просила провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 23 березня 1992 року, який зареєстровано в Василівській сільській раді Сокирянського району, Чернівецької області, актовий запис №3. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, наданий сторонам термін на примирення позитивних наслідків не дав, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

07.12.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 22 серпня 1995 року, по теперішній час на посаді завідувач х./т. лабораторії. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 13.07.2022 року позивач подала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 04.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 04.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

30.11.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з червня 2004 року, по теперішній час на посаді мийник-прибиральник рухомого складу 2 розряду. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 06.04.2022 року позивач подала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 05.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 04.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 04.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

30.11.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з червня 2004 року, по теперішній час на посаді мийник-прибиральник рухомого складу 2 розряду. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 31.03.2022 року позивач подав заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 26.12.2023 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 04.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказав, що 25.07.2020 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Останніми роками їх стосунки розладнались, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, тобто, на даний час вони з [PERSON] припинили шлюбні відносини і ніяких сімейних стосунків не підтримують, ведуть окреме домашнє господарство, спільного сімейного бюджету не мають, а тому збереження шлюбу неможливе. Спірні питання з приводу розподілу майна будуть вирішуватись в позасудовому порядку, або ж в іншому судовому процесі. Спору щодо місця проживання дитини немає. Прохав суд розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою в якій прохала справу розглядати без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Зазначила, що жодних майнових спорів між ними немає, сторонами досягнуто згоди щодо подальшого утримання та виховання сина. Після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази,\~суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.07.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Лубенським міськрайонним відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) під актовим записом №101. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що сторони намірів зберегти сім`ю не мають, шлюбні відносини не підтримують, сім`я припинила існування остаточно, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 18 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В позові позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося, сім`я існує формально, зберегти її в майбутньому не вважає можливим. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини припинені. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відстності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, та просить їх задовольнити. Просить справу розглядати без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що сторони одружені з 18 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , який зареєстрований виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 20. Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації акітві цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністеерства юстиції (м.Дніпро). Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, сторонами не заявлено. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам\~\~їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~ На підставі зазначеного, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним шлюб розірвати.

Outcome: approved