Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 82274,57 грн, в обґрунтування якого зазначило, що 04 липня 2007 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0709/14/07 згідно якого відповідачу було видано 16320,00 доларів США. За умовами кредитного договору відповідачі зобов`язувався з серпня 2007 року щомісячно, частково погашати заборгованість за процентами, а також щомісячно погашати заборгованість за кредитом, до 10- го числа кожного місяця включно на рахунок вказаний в кредитному договорі, у розмірі 68,28 дол. США, та остаточно повернути кредит не пізніше 2027 року. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ВАТ «Кредитпромбанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 11.03.2009 року по справі № 2-80/09 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 133507,61 грн, витрати пов`язані зі сплатою судового збору - 1335,08 грн, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи - 30,00 грн. В подальшому ухвалами Борівського районного суду Харківської області від 27.07.2016 у справі № 614/590/16-ц та від 16.04.2020 року у справі № 614/305/20 замінено сторону виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-80/09 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0709/14/07-НВ від 04.07.2007 року, а саме ВАТ «Кредитпромбанк» замінено на ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Дельта Банк» замінено на ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», відповідно. Позивач зазначає, що 09 жовтня 2023 року було закінчено виконавче провадження №57984257 у зв`язку із повним стягненням суми боргу. 12 грудня 2023 року заборгованість за рішенням суду надійшла на рахунок позивача. Оскільки рішення суд було виконано лише наприкінці 2023 року, тобто через 12 років після його ухвалення, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних до дати виконання рішення суду. Посилаючись на положення Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», позивач зазначає, що трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017 року, в подальшому була продовжена 02.04.2020, та на час звернення до суду з цим позовом строк позовної давності не закінчився. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, яке становить 133507,61 грн, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року позивачем нарахованих інфляційні витрати у розмірі 62972,66 гривень та 3% річних у сумі 19301,91 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 06 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутністю сторони позивача. Проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2007 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0709/14/07, відповідно до умов якого [PERSON] були видані кредитні кошти у розмірі 16320,00 доларів США. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався з серпня 2007 року щомісячно, частково погашати заборгованість за процентами, а також щомісячно погашати заборгованість за кредитом, до 10-го числа кожного місяця включно на рахунок вказаний в кредитному договорі, у розмірі 68,28 доларів США, та остаточно повернути кредит не пізніше 2027 року. Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 11 березня 2009 року по справі № 2-80/09, яке набрало законної сили 27 березня 2009 року, стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 133507,61 грн, витрати пов`язані зі сплатою судового збору - 1335,08 грн, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи - 30,00 грн. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року у справі № 614/590/16-ц замінено сторону виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-80/09 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 0709/14/07-НВ від 04 липня 2007 року в сумі 133507 грн 61 коп, витрат пов`язаних зі сплатою судового збору 1335 грн 08 коп та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн 00 коп, з ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2020 року у справі № 614/305/20 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 57984257 з примусового виконання виконавчого листа № 2-80/09, виданого Борівським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором - з ПАТ «Дельта Банк», як вибулої сторони, на його правонаступника - ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», як такого, що набув усі права та обов`язки стягувача згідно з Договором про відступлення права вимоги від 14 січня 2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича від 09 жовтня 2023 року виконавче провадження №57984257 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним стягненням суми боргу. Згідно з платіжними інструкціями № 2011 та № 2013 від 12 грудня 2023 року, на рахунок ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича надійшли грошові кошти у загальному розмірі 135873,69 грн, призначення платежу: «стягнута сума боргу по ВП №57984257 по боржнику [PERSON] ». Таким чином, рішення Борівського районного суду Харківської області від 11 березня 2009 року по справі № 2-80/09 виконано у повному обсязі боржником у жовтні 2023 року. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та підтверджена актуальною судовому практикою, зокрема постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі 757/3572/17-ц. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що боржником, порушено грошове зобов`язання, у зв`язку з чим з боржника в користь стягувача підлягають стягненню сума інфляційних втрат на суму боргу та три процентів річних за весь час прострочення. Суд зазначає, що у даному випадку стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Суд погоджується із розрахунком заборгованості позивача щодо розміру індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, розрахунок сум узгоджується з вимогами закону та підзаконних нормативно-правових актів щодо правил нарахування таких санкцій, відповідає актуальній судовій практиці, зокрема правовим висновка Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Всупереч зазначеним вище вимогам відповідачем на спростування обставин, викладених у позовній заяві, не надано жодного належного та допустимого доказу, контррозрахунку заборгованості не надано, доказів своєчасного виконання рішення суду у справі не надано. У зв`язку з викладеним, суд дійшов, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу у сумі 62972,66 грн та 3 % річних за весь час прострочення сплати суми боргу в розмірі 19301,91 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною є 27 липня 2021 року, а період нарахуванням заборгованості становить 01 травня 2012 року до 30 червня 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, зупиняються на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності щодо вимог ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» слід обраховувати 12 березня 2017 року, оскільки з огляду на введення карантинних обмежень, а потім воєнного стану, з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, а з 24 лютого 2024 року строк позовної давності зупинено на період дії воєнного стану. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, враховуючи дату звернення до суду з цією позовною заявою (05 червня 2024 року) та період заборгованості заявлений позивачем (з 01 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року), суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» не пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог до [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується квитанцією № 7815 від 23 травня 2024 року. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved