Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Адвокат Чернецька Ганна Миколаївна в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення відшкодування збитків, завданої невиконанням договору будівельного підряду. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 17.07.2023 між сторонами укладено Договір будівельного підряду, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виконати будівельні роботи за адресою: [ADDRESS] , а саме: влаштування відмостки, влаштування ливневої каналізації (зливи), земельні роботи, бетонні роботи, а позивач зобов`язався сплатити кошти в розмірі 31 000 грн. В подальшому вартість виконання робіт збільшилась до 73 864 грн., що були перераховані позивачем на карту відповідача. Водночас, відповідачем роботи виконані не були, на дзвінки останній не відповідає. Термін виконання робіт, відповідно до Договору становить 30 днів після отримання передплати від позивача. Станом на день звернення до суду, дане зобов`язання залишається не виконаним. Таким чином, грошові кошти в розмірі 73 864 грн., а також нараховані 3% річних в сумі 619,24 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Просила стягнути з відповідача на користь позивача зазначену вище заборгованість та судові витрати. 16.01.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 17.07.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався виконати будівельні роботи, а саме: влаштування відмостки, влаштування ливневої каналізації (зливи), земельні роботи, бетонні роботи, а позивач зобов`язався сплатити вартість робіт. Відповідно до п. 2.1 Договору, вартість робіт складає 31 тис. грн. Необхідною умовою виконання робіт по цьому договору, є передплата замовником у розмірі 17 тис. грн. Розділом 3 Договору встановлено строк виконання зазначених у договорі робіт протягом 30 днів після надходження передплати на рахунок виконавця. Завершення робіт по Договору оформлюється Актом прийому-передачі виконаних робіт. Відповідно до квитанції від 17.07.2023 № 218079638 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 17 000 грн. Відповідно до квитанції від 21.07.2023 № 218829470 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 13 500 грн. Відповідно до квитанції від 21.07.2023 № 218880598 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 6 800 грн. Відповідно до квитанції від 25.07.2023 № 219612283 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 5 000 грн. Відповідно до квитанції від 26.07.2023 № 219776628 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 5 360 грн. Відповідно до квитанції від 28.07.2023 № 220026362 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 2 704 грн. Відповідно до квитанції від 28.07.2023 № 220050389 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 3 000 грн. Відповідно до квитанції від 28.07.2023 № 220050389 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Відповідно до квитанції від 29.07.2023 № 220221809 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Відповідно до квитанції від 30.07.2023 № 220311059 [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 500 грн. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України встановлюють, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З огляду на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - виконання однією стороною (виконавцем) робіт за завданням другої сторони (замовника) за плату, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов`язання, що випливають з договору підряду, які врегульовані нормами глави 61 ЦК України, положення якої можуть застосовуватися до договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. (частина 4 статті 837 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Предметом позовних вимог є вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] (підрядник) матеріальної шкоди (збитків), у зв`язку з невиконанням будівельних робіт, передбачених Договором від 17.06.2023. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини за договором будівельного підряду, за яким відповідач зобов`язався виконати бетонні роботи, земельні роботи, гідроізоляцію, влаштувати відмостку та ливневу каналізацію (зливу), протягом 30 днів з дня надходження передплати на рахунок виконавця. На підтвердження факту здійснення передплати, позивач надала суду квитанцію від 17.07.2023 № 218079638, відповідно до якої [PERSON] здійснила перерахунок коштів в розмірі 17 000 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . Водночас, із наданих позивачем документів неможливо встановити, хто саме є отримувачем перерахованих коштів. Крім того, суд звертає увагу, що долучені квитанції також не містять призначення платежу, що також унеможливлює ідентифікацію платежу. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами виконання ним пункту 2.2. Розділу 2 Договору від 17.06.2023. В той же час, зобов`язання відповідача перед позивачем мають бути виконані протягом 30 днів з дня виконання позивачем п. 2.2. Договору, тобто зобов`язання позивача передують зобов`язанням відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за Договором від 17.06.2023 грошові кошти в розмірі 73 864 грн., проте докази того, що сторони у встановленому законом порядку змінили ціну договору у бік збільшення до суми 73 864 грн. При цьому у суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 73 864 грн., що має наслідком відмову в задоволенні цієї вимоги. Щодо вимог про стягнення 3% річних в сумі 619,24 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд вважає, що вимога про стягнення 3% річних є похідною від вимоги про стягнення боргу за Договором від 17.06.2023 в розмірі 73 864 грн. Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість первісної позовної вимоги, то похідна вимога також не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку відмову у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed