Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

22.04.2024 до Московського районного суду м. Харкова з Київського районного суду м. Харкова надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини для розгляду за підсудністю. Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вказаним позовом,\~зазначивши,\~що 10.10.2008\~вони з\~відповідачем зареєстрували\~шлюб,\~який рішенням\~Московського районного\~суду м.\~Харкова від\~27.11.2018,\~справа №643/9995/18,\~провадження №2/643/4770/18\~було розірвано.\~Від шлюбу\~мають спільну\~дитину [PERSON] ,\~ [INFO] . Враховуючи те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини і вона перебуває на повному її утриманні, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь дитини аліменти за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі частки від отриманих доходів. Ухвалою суду від 24.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення за наявними доказами у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявку суду не повідомив. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч.4 ст.223 ЦПК України, ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова (справа №643/9995/18, провадження №2/643/4770/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.10.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1626 розірвано (а.с.17). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . В графі батьки зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 13). Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання особи від 19.09.2023 (а.с.14). Згідно довідки ТОВ Науково-виробнича фірма «Технологія 2000» від 19.10.2023 вбачається, що [PERSON] працювала в ТОВ НВФ «Технологія-2000» на посаді економіста. В період часу з квітня 2023 року по вересень 2023 року заробітну плату не отримувала, у зв`язку з чим, загальна сума доходу за вказаний період становить 0, 00 грн (а.с.12). Відповідач участі в житті дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча є працездатним, здоровим чоловіком. Інших аліментних зобов`язань чи осіб, які перебувають на його утриманні не має. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та125 цього Кодексу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.97 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач є батьком дитини [PERSON] , що підтверджується записом у графі «Батько» свідоцтва про народження (а.с. 13). Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню. Суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав, так як відзиву на позов із викладенням заперечень щодо заявлених до нього вимог суду не надіслав. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено, а доказів щодо їх наявності відповідачем також не надано. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь дитини аліментів за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі частки від отриманих доходів суд приходить до наступного. Частиною 2 ст.191 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем не надано доказів, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів із відповідача, але вона не могла їх одержати у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved