Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) в інтересах якої діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна (далі також адвокат Хорошун О.В., представник позивача) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про зміну способу стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2020 було присуджено стягнути із [PERSON] , [INFO] , ІПН \~ \~ \~ \~ [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 12.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З моменту припинення спільного проживання і на даний час позивач сама матеріально утримує сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Зросли ціни на їжу, одяг, підвищилися ціни на побутові послуги, у зв`язку з чим на утримання дитини необхідно більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування дитини постійно з роками збільшуються. Розмір отриманих аліментів не перекриває і половини витрат пов`язаних з утриманням дитини. Відповідач працює та має стабільний дохід і має можливість допомагати матеріально малолітньому сину у розмірі, більшому ніж 2000 грн. на місяць. Крім того, відповідач не бере жодної участі у вихованні та догляді за сином, рідко спілкується. Матеріального забезпечення, крім коштів стягнутих за рішенням суду не надає. Відповідач офіційно працює на ПрАТ Миронівська МХП та отримує офіційний дохід, а тому повинен сплачувати аліменти у частці від заробітку. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/2061/20 від 24.12.2020 з твердої грошової суми в розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації відповідно до закону на 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.16). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Хорошун О.В. Представник позивача адвокат Хорошун О.В. у судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с.21). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Бовшика М.Ю. Представник відповідача адвокат Бовшик М.Ю. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача, щодо вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду (а.с.22). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.07.2020 виданого Виконавчим комітетом Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області (а.с.11). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2020 по справі № 697/2061/20 було стягнуто з [PERSON] на ім`я [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 12.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10). Судом встановлено, що позивач має ще двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї № 65 від 21.05.2024 (а.с.6). Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 51 Конституції України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів, шляхом зміни способу присудження аліментів, не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного Кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна\~розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 183, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні даної справи суд виходить з того, що визначений судом розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2020, не дозволяє забезпечити матеріально дитину всім необхідним, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійсної участі батька в утриманні дитини, спосіб стягнення аліментів підлягає зміні, а саме стягненню підлягають аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини у частці від заробітку (доходів), починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів має відбуватися з дня набрання законної сили рішенням суду, оскільки аліменти вже стягнуті. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір, оскільки звільнена від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно вимог п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В зв`язку з цим, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001042 (а.с.5); - копію ордеру серії СА № 1086762 (а.с.4); - копію договору про надання правової допомоги № 48 від 22.05.2024 (а.с.7). З п. 4.1. договору про надання правовї допомоги № 48 від 22.05.2024 вбачається, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнтів. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обгрунтованого розміру гонорару. Згідно п. 4.2. даного договору, розмір гонорару за Договором становить 6000,00 грн., який може бути сплачений клієнтом як готівкою так і шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, визначений адвокатом. Провівши детальний аналіз вищевикладеного та матеріалів справи, суд констатує, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ оплати [PERSON] послуг по договору про надання правової допомоги № 48 від 22.05.2024, оскільки суду не надано жодного доказу оплати послуг як-то документа, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, який оформлений у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Суд звертає увагу на те, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Зазначення розміру витрат не свідчить про їх оплату, оскільки оплата послуг підтверджується, як вже зазначалося вище, відповідним документом, який оформлений у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Крім того представником позивача не надано суду доказу того, що замовник та виконавець скористалися правом за взаємною згодою обумовити інші умови та форми оплати послуг, як-то передбачено п.4.2 договору. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача належним чином не доведено належного виконання п.4.1. та п.4.2. договору про надання правової допомоги № 48 від 22.05.2024. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в частині стягнення витрат на правову допомогу, в зв`язку з відсутністю доказів про їх належну оплату. На підставі викладеного та

Outcome: approved