Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

У лютому 2024 року адвокат Загарія О.Д., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди в сумі 37 579 грн. 70 коп., заподіяної пошкодженням передніх фар автомобілю позивача в результаті його ремонту [PERSON] , витрат на проведення експертизи в сумі 2868 грн. та витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ухвалою судді від 25.03.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача вказані позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю, зазначивши на їх обґрунтування наступне . У кінці травня 2023 року [PERSON] , за усним договором між ними, передав [PERSON] свій автомобіль марки NISSAN, моделі X-TRAIL, д.н.з. [NUMBER] для ремонту (заміни) передніх фар. 23.06.2023 року з`ясувалось, що ці роботи відповідачем виконані неякісно - на фарах автомобілю наявні сліди горіння та вони сплавлені. Оскільки усунути ці недоліки або повернути сплачені йому попередньо позивачем 100 Євро [PERSON] відмовився, [PERSON] звернувся до поліції із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України, при перевірці якої, в ході його опитування, відповідач визнав, що він дійсно ремонтував автомобіль позивача та зобов`язався відшкодувати заподіяні з його вини збитки. Проте, цих зобов`язань він так і не виконав, а тому позивач змушений звертатись до суду та просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду, яка згідно висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ ві 08.11.2023 року № СУ -19/ё126-23/9187- АВ дорівнює 37 579 грн. 70 коп., та судові витрати по справі. Представник відповідача - адвокат Мандзюк В.Б. в судовому засіданні позов повністю не визнав та просив відмовити у задоволенні його вимог, пояснивши, що [PERSON] будь-якого договору з позивачем не укладав, автомобілю останнього не ремонтував, та, відповідно, жодних збитків [PERSON] не заподіював. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України. При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Разом з тим, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якої пред`явлено позов. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Сулу України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, у справах про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач має довести факт заподіяння цієї шкоди, її розмір, протиправність поведінки її заподіювача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, а відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст.81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач здійснив неякісний ремонт його автомобіля, а саме пошкодив у ньому передні фари, однак належних доказів на підтвердження таких обставин суду не надано. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 10.06.2023 року [PERSON] звернувся до Чернівецького районного управління ГУНП у Чернівецькій області із заявою, в якій зазначив, що 27.05.2023 року він передав свій автомобіль марки NISSAN, моделі X-TRAIL, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , після чого у вказаному транспортному засобів внаслідок ремонтних робіт було пошкоджено передні фари, чим завдано йому шкоду в сумі 40 000 грн. (а.с.7). Відповідно до довідки за наслідками перевірки цієї заяви, оскільки такий розмір не є великим, склад кримінального прапорушення, передбаченого ст.194 КК України, відсутній (а.с.а.с.6,9). В ході проведення перевірки вищезазначеної заяви, під час його опитування [PERSON] пояснив, що він дійсно має хобі - переобладнання автомобільних передніх фар, до нього звернувся знайомий на ім`я [PERSON] , щоб виконати такі роботи в автомобілі NISSAN X-TRAIL, однак їх результат останньому не сподобався, а тому він зобов`язується відшкодувати завдані збитки (а.с.51). Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-23/9187-АВ від 08.11.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки NISSAN, моделі X-TRAIL, д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на 03.06.2023 року становить 37 579,70 грн. Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи сторона позивача існування будь-яких договірних відносин з відповідачем не визнала та їх заперечувала, будь-які належні та достовірні докази на їх підтвердження в матеріалах справи відсутні. Матеріали справи не містять і доказів, які б свідчили про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та пошкодженням автомобіля, власником якого є [PERSON] . Так, з вказаних вище письмових пояснень відповідача не вбачається, що він ремонтував саме автомобіль позивача, оскільки в них відсутні прізвище останнього, час проведення ремонту, його вартість та сума отриманих відповідачем грошових коштів за роботу, крім того, суд вважає, що зазначення в цих поясненнях лише марки автомобілю недостатньо для беззаперечного висновку про те, що йдеться саме про транспортний засіб, належний [PERSON] . Також слід зауважити, що в експертному висновку жодним чином не зазначено, що саме дії, вчинені під час проведення ремонту, призвели до пошкодження передніх фар цього автомобілю, а тому неможливо виключити, що вони могли виникнути і внаслідок інших чинників, незалежних від ремонтних робіт. Крім того, сама по собі наявність пошкоджень не свідчить про те, що вони стали наслідком протиправних винних дій відповідача у справі. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів, наданих стороною позивача, неможливо достеменно встановити, що саме [PERSON] вчинив дії або бездіяльність при здійсненні ремонту автомобіля позивача, які призвели до його пошкодження, а також протиправність поведінки відповідача та як наслідок причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, що є сукупними елементами складу цивільного правопорушення та істотними обставинами, що підлягають доведенню. Отже, позивач не довів, що саме винні дії відповідача, до якого заявлено позов, привели до пошкодження належного йому автомобіля, і, як наслідок, заподіяння шкоди на суму 37 579, 70 грн. Натомість, стороною відповідача наведено достатньо аргументів на недоведення його вини. Враховуючи зазначене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного та,

Outcome: dismissed