Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Мостовенко О.І. звернувся до суду засобами поштового зв`язку з указаним позовом, отриманим судом 06.02.2024, та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором від 25.03.2021 № 2108460101468 у розмірі 30306,80 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн та на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог указала, що 25.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2108460101468 «Стандартний» шляхом використання електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальнику кредиту розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит на сплатити проценти за користування ним. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня у розмірі 2% за кожен день користування кредитом протягом орієнтованого строку повернення кредиту, з наступного дня такого строку процентна ставка збільшується на 1,64%, з 15-го дня збільшується на 1,38%, з 30-го дня збільшується на 2,65%. Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 укладено договір факторингу №1-12, за умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договір про надання фінансових послуг №2108460101468 від 25.03.2021, де боржником є [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника [PERSON] ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. Відповідач не здійснює платежів, суму кредиту та проценти за користування кредитом не погашає, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість, загальний розмір якої складає 51341,40 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом, 48341,40 грн заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги. Однак, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за даним кредитним договором у загальному розмірі 30306,80 грн, з яких 3000,00 грн заборгованість за кредитом, 27306,80 заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 07.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України, ухвалою суду від 13.03.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків. Копія ухвали отримана позивачем в електронному кабінеті системи «Електронний суд» 14.03.2024. Через систему «Електронний суд» 22.03.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позову та клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 25.03.2024 продовжено розгляд справи, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.04.2024 надійшли відомості на виконання ухвали від 25.03.2024 у частині витребування доказів. До розгляду справи по суті представником позивача 22.04.2024 подано додаткові докази. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Калініним С.К., через систему «Електронний суд» 22.05.2024 подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, визнати зловживанням процесуальними правами дії ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» стосовно надання позивачем копії платіжної інструкції № 0406030000 від 10.01.2024, як доказу на підтвердження витрат на правову допомогу до різних судових справ, стягнути з позивача на користь [PERSON] судові витрати зі сплати послуг представника в розмірі 6000,00 грн. Заперечення проти позову мотивовані тим, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, не доведено наявність заборгованості у відповідача, оскільки не надано виписки за картковими рахунками. Позивачем не надано доказів отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу нею на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, що вона зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкту електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі і подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Позивачем оригіналу електронних доказів суду не надано. Також, позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до [PERSON] , оскільки до договору факторингу №1-12, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» не надано акт приймання-передавання реєстру боржників (додатку №2). Окрім того, представник відповідача зазначає, що розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому договору позики, оскільки позивачем відсотки за користування кредитом нараховані за межами строку кредитування, які могли бути нараховані лише протягом 16 днів, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами складає 1080,000 грн (3000,00*2%*16). Посилаючись на Закону України «Про споживче кредитування», представник відповідача зазначає, що при розмірі тіла кредиту 3000,00 грн нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 27306,80 грн, не відповідає нормі ст. 21 вказаного Закону. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача звертає увагу суду, що платіжну інструкцію №0406030000 від 10.01.2024 позивач використовував при розгляді інших справ, чим вводить суд в оману та надає недостовірні докази в підтвердження сплати правової допомоги. Окрім того, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності (а.с.98-184). Представником позивача 06.06.2024 подано письмові пояснення по справі, де вказано, що позивачем надано достатні та допустимі докази на підтвердження обстави, вказаних у позовній заяві, а тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.190-200). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представником позивача в тексті позову зазначено про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача подано заяву про розгляд справи за його та відповідача відсутністю. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] 25.03.2021 укладено договір про надання фінансових послуг №2108460101468 «Стандартний» (а.с.6-8). Умовами даного договору визначено, що товариство надає позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 договору). Указаний договір\~підписаний його\~сторонами з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що передбачено п.4.3 договору. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] 25.03.2021 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про надання фінансових послуг №2108460101468 «Стандартний», чим погодилася із запропонованими умовами кредитного договору. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала кредитні гроші в сумі 3000,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 11.01.2022, який діяв на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказу грошових коштів (а.с.63, 74). Щодо твердження представника відповідача, що наданими доказами не підтверджується отримання відповідачем від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитних коштів, суд зазначає, що на виконання ухвали суду від 25.03.2024 про витребування доказів, судом отримано відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з якої, на кредитну картку «Універсальна» № 4149439102089541 зі строком дії до 30.09.2021, яка відкрита на ім`я відповідача [PERSON] , 25.03.2021 зараховані кошти у розмірі 3000,00 грн (а.с.88). Натомість відповідач, заперечуючи отримання кредиту, доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, зазначений у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить, не надала. Також, у відзиві представник відповідача зазначив про неправильність розрахунку заборгованості відповідача за вказаним договором, які повинні бути нараховані протягом терміну, на який надавалися кредитні кошти, а саме протягом 16 днів з відсотковою ставкою 2%, що з урахуванням заборгованості у розмірі 3000,00 грн складає 1080,00 грн (3000,00 грн * 2% * 16). Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності розміру заборгованості за основною сумою боргу за договором № 2108460101468 від 25.03.2021 у розмірі 3000,00 грн Так, за умовами укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] договору про надання фінансових послуг №2108460101468 від 25.03.2021, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3 договору). Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі (п.1.4 договору): 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту (п.1.4а договору); починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4а (п.1.4б договору); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4б (п.1.4в договору); починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4в (п. 1.4г договору). Пунктами 1.4.1 та 1.4.2 договору обумовлено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Реальна річна процентна ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає: при нарахуванні відсотків згідно п.1.4а договору 730% річних, згідно п. 1.4б договору 1302,36% річних, згідно п.1.4в договору 1711,7% річних, згідно п.1.4г договору 2735,45% річних (п.4.2 договору). [PERSON] 25.03.2021 підписала електронним підписом договір про надання фінансових послуг №2108460101468, чим погодилася із запропонованими умовами договору. Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а саме порядок нарахування відсотків, суд зазначає, що у період з 25.03.2021 (дата укладання договору) по 09.04.2021 (орієнтовний строк повернення кредиту) відповідачу нараховувалися відсотки відповідно до п. 1.4а договору у розмірі 2% за кожен день користування кредитом, що з урахуванням розміру боргу за основною сумою кредиту 3000,00 грн становить 60 грн за кожен день (3000,00 грн * 2% / 100) (а.с.62 зворот 64 зворот, 75-78). Починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 10.04.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4б договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 1,64%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4а, тобто 3,64% (2% + 1,64%), що становить 109,20 грн за кожен день (3000,00 грн * 3,64% / 100). Починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 24.04.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4в договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 1,38%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4б, тобто 5,02% (3,64% + 1,38%), що становить 150,60 грн за кожен день (3000,00 грн * 5,02% / 100). Починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 09.05.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4г договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 2,65%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в, тобто 7,67% (5,02% + 2,65%), що становить 230,10 грн за кожен день (3000,00 грн * 7,67% / 100). Відповідно до розрахунку зробленого ТОВ «Служба миттєвого кредитування», заборгованість [PERSON] по договору про надання фінансових послуг № 2108460101468 від 25.03.2021, станом на 30.11.2021 складає 25110,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом, 22110,00 грн заборгованість за відсотками(а.с.75-78) Відсотки нараховувалися відповідно до умов договору № 2108460101468, погодженими з відповідачем, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача [PERSON] . Пунктом 2.1.1.7 договору № 2108460101468 від 25.03.2021 передбачено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 укладено договір факторингу № 1-12, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників (а.с.14-16, 92). У акті приймання-передавання реєстру боржників, що є додатком №2 до договору факторингу від 01.12.2021 № 1-12, обумовлено передання реєстру боржників в електронному вигляді (а.с.92). Відповідно до додатку № 1 до договір факторингу № 1-12 від 01.12.2021, право вимоги за договором №2108460101468 від 25.03.2021, укладеним ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості [PERSON] за даним договором складає 25110,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом, 22110,00 грн заборгованість за процентами (а.с.16 зворот 18, 19). Пунктом 2.3 договору факторингу від 01.12.2021 №1-12 передбачено право фактора з моменту відступлення права вимоги здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2023, складених ТОВ «Вердикт Капітал», окрім заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 3000,00 грн та заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 22110,00 грн, відповідачеві нарахована заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 26231,40 грн, а загальна сума боргу становить 51341,40 грн (а.с.12). У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до договору (а.с.20-22). Відповідно до витягу з додатку №3 до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, право вимоги за договором №2108460101468 від 25.03.2021, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості за даним договором складає 51341,40 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 48341,40 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.13, 23-24, 25). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача, посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності, просить стягнути з відповідача частину заборгованості [PERSON] у загальному розмірі 30306,80 грн, з яких заборгованість за кредитом 3000,00 грн, заборгованість за відсотками 27306,80 грн. Таким чином, первісний кредитор, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, виконав своє зобов`язання за договором про надання фінансових послуг, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яку суд вважає доведеною. Не погоджуючись із сумою заборгованості за відсотками, нарахованою первісним кредитором, представник відповідача посилається на ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», де сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Зі змісту договору про надання фінансових послуг № 2108460101468 вбачається, що у главі 3 передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору, а саме розмір неустойки (пені та штрафу). Однак, в тексті позову позивачем наведена складова загальної заборгованості [PERSON] , яка складається із заборгованості з кредитом (тіло кредиту) та відсотками, та у матеріалах справи відсутні будь-які дані про нарахування відповідачу неустойки у виді штрафу або пені. А тому доводи представника відповідача щодо невідповідності розміру нарахованих відсотків вимогам ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», суд відхиляє. У судовому засіданні встановлено, що укладені між первісним кредитором і [PERSON] договір № 2108460101468 містить всі істотні умови договору, а перед його укладенням первісний кредитор надав відповідачу всю інформацію щодо умов кредитування, що підтверджується електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором. Також суд враховує, що на момент укладення вказаного договору, 25.03.2021, та упродовж більше ніж 3 роки із дня його укладення, [PERSON] не заявляла вимог щодо зміни та/або припинення дії договору, що передбачено п. 4.3 договору. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт невчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором. Окрім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки передбачені договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 13000,000 грн та 3028,00 грн сплаченого судового збору за поданням даного позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду в справі від 20.09.2018 № 751/3840/15-ц суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 № 02-01/2023, укладений ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» із адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги від 02.01.2024 № 128, витяг з акта № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 та прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» з описом робіт і послуг, наданими адвокатським об`єднанням та розрахунку робіт з урахуванням витрачених годин (а.с.36-37, 36 зворот-38 зворот, 38, 40, 41). Заперечуючи проти позовних вимог, представник позивача також вказував на безпідставність стягнення витрат на правничу допомогу, відсутності належних доказів таких витрат. Окрім того, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Суд зазначає, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (у тому числі й під час розгляду їх справ у національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 13000,00 грн, є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, оскільки складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні, тобто, надання правничої допомоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» у даній справі зводилося до складання позовної заяви. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до 7000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн судового збору.

Outcome: approved