Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. В обґрунтування позову позивач вказав, що 09.10.2023 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., терміном до 13.11.2023 року відповідно до розписки, яка була написана відповідачем власноруч (копія розписки додається). Також Відповідач зобов`язався у разі прострочення повернення боргу, сплатити штраф в розмірі 1 % від суми боргу за кожен прострочений день. На момент звернення до суду відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем, але останній не виходив на зв`язок та постійно уникав зустрічей. Отже, відповідач не виконав своїх зобов`язань, тому підлягає стягненню основна сума боргу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до розписки від 13.11.2023 року до 11.03.2024 року налічується 119 прострочених днів. По калькулятору розрахунку заборгованості, ( Пеня=С*РП*В:100, де С-сума заборгованості, РП- розмір пені, зазначений в розписці, Д-кількість днів прострочення) сума за прострочені дні сягає 3 230 (три тисячі двісті тридцять) грн. 00 коп. На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з [PERSON] (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (Реєстраційний номер картки платника податків: [NUMBER] ) 20 230 (двадцять тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп., де сума основного боргу 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., та сума відсотків за кожен день прострочення виплати боргу - 3 230 (три тисячі двісті тридцять) грн. 00 коп., понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. та 1211 (тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.04.2024 року відкрито провадження у справ, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити із таких підстав. Як вбачається з дослідженої судом розписки від 09.10.2023 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 17000,00 грн. до 13.11.2023 року. Відповідач грошові кошти позивачу не повернув, на вимоги про повернення грошових коштів не реагує. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що між позивачем та відповідач існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 17000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 13.11.2023 року. Враховуючи те, що відповідач грошові кошти позивачу у розмірі 17000,00 грн не повернув, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення 17000,00 грн боргу за договором позики (розпискою) від 09.10.2023 року підтверджується наявними матеріалами справи, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом. Щодо стягнення відсотків за прострочення виконання зобов`язання відповідачем. З наданої суду розписки від 09.10.2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] власноручно зазначив «…Зобов`язуюсь повернути борг до 13.11.2023 року. У разі прострочення повернення боргу. Зобов`язуюсь виплатити штраф в розмірі 1 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення…». Таким чином, внаслідок невиконання боржником взятих на себе боргових зобов`язань за договорами позики (розпискою), а тому вимоги про стягнення відсотків за період з 13.11.2023 року по 11.03.2024 року в сумі 3230,00 грн за договором позики від 09.10.2023 року також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача 7000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката. На підтвердження вказаної вимоги позивач надав суду договір про надання правничої допомоги № 17/10/2023/1 від 17.10.2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 02.04.2024 року. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи складність даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вирішив витрати по оплаті послуг адвоката покласти на відповідача у розмірі 7000,00 грн шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 7000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved