Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1863701 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу позику в розмірі 2500,00 грн. строком на 30 днів, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 24.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 02-24122001, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 1863701 від 30042.2021, заборгованість за яким становила 8200 грн. Разом з тим, після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 8200,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30.04.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами та надано строк для подання відзиву. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Відповідач, належним чином повідомлена про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Вказане відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, а в ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору) визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 1863701 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1 укладення цього договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Згідно з п. 9.7 цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/ зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» надало [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 2500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Пунктами 1.3 та 1.4 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка становить 0,86 % в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо Клієнт у межах строку, визначеного в п.1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.3 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Клієнта лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів. Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (п. 2.2 Договору). Крім того, 30.04.2021 відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживчого кредиту (стандартизована форма), яким передбачено суму кредиту 2500 грн., розмір процентної ставки (стандартна: 693,50% річних або 1,90 % в день; знижена: 312,08 % річних або 0,86 % в день), порядок повернення кредиту одноразово в сумі 3141,25 грн. Також, судом встановлено, що 24.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 02-24122001, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно з п. 6.1 договору факторингу у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів та які входять до портфелю заборгованості. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на підставі вказаного вище договору факторингу. Суд враховує, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513\~Цивільного кодексу\~України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517\~Цивільного кодексу\~України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі\~України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до положень ст. 1077-1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).\~Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є факторі клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Поряд з цим, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги. Разом з тим у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до глави 73\~Цивільного кодексу\~України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу (пункт 47 постанови). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги (пункт 48 постанови). Відповідно до пункту 5 частини першої статті\~1, пункту 11 частини першої статті\~4\~Закону України\~«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг є фінансовою послугою. Аналіз положень\~статей 1077-1078 ЦК України, а також зазначених висновків Верховного Суду свідчить про те, що підставою заміни учасника кредитних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо. Таким чином, ціна договору та плата за договором факторингу є його істотними умовами, а виконання умов щодо оплати за договором факторингу та подання відповідних доказів має значення для підтвердження правонаступництва у кредитних правовідносинах та для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема, звернення з позовом до суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу», суд встановив наступне. Відповідно до п. 1.1 та 1.2 вказаного договору Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта (Первісного кредитора) у Кредитних договорах, що входять до Протфеля Заборгованості та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Згідно з п. 6.2.3 вказаного Договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2 Договору. Пунктом 7.2 договору визначено, що фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього договору на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Разом з тим, судом встановлено, що договір факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» поданий до суду неповно. Так, пункти 6.1 та 7.1 вказаного договору факторингу щодо розміру ціни продажу містять не заповнені рядки, що позбавляє суд визначити його істотні умови та встановити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 02-24122001 після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу. При цьому, надання правової оцінки договору факторингу не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. Водночас, суд також вважає, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав. Так, п. 8.1.2, 8.2 та 8.2.1 договору факторингу визначено, що передача Клієнтом паперового Реєстру Боржників Фактору здійснюється протягом одного робочого дня, з дати отримання від Фактора оплати Ціни Продажу в порядку визначеному в п. 7.2, 7.3 Договору. Клієнт зобов`язаний передати Фактору Реєстр Боржників в електронній формі, на електронному носієві (флнш карта, компакт диск та інші оптичні носії інформації) за формою, встановленою в Додатку № 1-1 до цього Договору, з усіма заповненими даними про Боржників, які обов`язково повинні міститись в Реєстрі Боржників. Факт здійснення між Сторонами приймання-передачі Документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (Додаток № 2 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі Сторін. З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку божників відповідача [PERSON] , право грошової вимоги щодо якої відступається за договором факторингу, є саме Реєстр Боржників, який підписується Сторонами, у паперовому вигляді. При цьому, позивачем до позовної заяви не додано підписаного уповноваженими особами акту приймання-передачі, що є Додатком № 2 до договору, а формування такого документа як витяг з Реєстру Боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається, що він сформований в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром Боржників у паперовому чи електронному вигляді. Крім того, наданий витяг з Реєстру боржників не містить підписів Клієнта та Фактора як сторін договору факторингу. Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з Реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з Реєстру Боржників за договором факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості суд зазначає наступне. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався нате, що 30.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір\~№ 1863701, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 2500,00 грн. строком на 30 днів. Як зазначає\~позивач,\~кредитодавцем,\~на виконання\~умов договору\~відповідачу було\~надано кредитні\~кошти в\~розмірі 2500,00\~грн.\~шляхом перерахунку\~на банківську\~картку відповідача №\~ [NUMBER] за допомогою системи ТОВ «Універсальні платіжні рішення». На підтвердження вказаного позивачем додано копію довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 2933 від 30.11.2023, відповідно до якої операція з перерахування коштів на банківську карту є успішною та кошти по ній відправлено за відповідним призначенням: ID операції 88003428, дата операції 30.04.2021 00:56:05, сума операції 2500,00 грн., банківська картка [NUMBER] . На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1863701 від 30.04.2021 позивачем надано виписку з особового рахунку за період з 30.04.2021 по 22.06.2023, у якому зазначено, що станом на 22.06.2023 заборгованість відповідача становить 8200 грн, з яких: 2500,00 грн. сума заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5700,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року\~встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором № 1863701 від 30.04.2021 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості, є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. При цьому, будь-яким іншим належним та допустимим доказом заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується. Крім того, відповідно до положень\~ст. 517 ЦК України\~новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Згідно з положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.\~12,\~13 ЦПК України). Отже, з аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ ««Фінансова компанія «Кеш ту гоу» має право грошової вимоги до відповідача [PERSON] та стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 1863701 від 30.04.2021, а також правильність розрахунку її розміру. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed