Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

23 грудня 2020 року концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої\~Т.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь концерну заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.03.2015\~року по 31.10.2020 рік в розмірі 71\~015,82\~грн., а також судовий збір у розмірі 2\~102,00 грн. В обґрунтування позову вказав про те, що, не зважаючи на відсутність письмово укладеного договору між відповідачами та концерном, останній здійснював та продовжує надавати за адресою місця реєстрації відповідачів: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ними споживаються без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. У зв`язку з цим позивач вважає, що між ним та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте [PERSON] та [PERSON] неналежним чином виконують зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач. Ухвалою судді від 19 січня 2021 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 22 лютого 2021 року позов задоволено повністю. 13 листопада 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Тивоненко Д.Р. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, вказавши що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а також посилався на сплив позовної давності щодо частини із заявлених позовних вимог. Строк звернення до суду просив поновити. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року у справі ЄУН №337/5664/20 Провадження №2/337/469/2021 за позовом концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), скасовано. Справу призначено до розгляду. 19 грудня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Тивоненко Д.Р. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає повністю, оскільки не є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та не проживає за вказаною адресою більше 10 років, оскільки фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , про що неодноразово повідомляв позивача, а відповідач [PERSON] з 04.01.2018 року знята з реєстрації місця проживання. Крім того, відповідач не погоджується з нарахованою заборгованістю, оскільки позивач не вказує по якому принципу ця заборгованість була нарахована: за кількістю зареєстрованих осіб чи по лічильникам обліку гарячої води. Просить у позові відмовити або, у випадку задоволення позовних вимог, застосувати до частини з них строк позовної давності та стягнути з позивача суму витрат на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Ухвалою від 04 березня 2024 року задоволено частково клопотання представника відповідача адвоката Тивоненка Д.Р. про витребування з концерну «МТМ» детальний розрахунок заборгованості (вартості послуг) з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2015 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 71\~015,82 грн. Ухвалою від 11 червня 2024 року повторно витребувано з концерну «МТМ» детальний розрахунок заборгованості (вартості послуг) з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2015 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 71015,82 грн. 24 червня 2024 року на виконання ухвали від 04.03.2024 та 11.06.2024 концерном «МТМ» надано детальний розрахунок заборгованості (вартості послуг) з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2015по 31 жовтня 2020 року у розмірі 71015,82 грн., наданих за адресою: [ADDRESS] . Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та відповідним повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі письмовими доказами, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Від представника відповідача адвоката Тивоненко Д.Р. через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи його участі та без участі відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. За таких\~обставин суд\~вважає за\~необхідне розглянути\~справу на підставі наявних у справі матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідачі[PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються відповідями на запит суду Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, згідно яких відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за вказаною з 01.12.1990 року по час надання відповіді 18 січня 2021 року, а відповідач [PERSON] , [INFO] з 03.09.2009 року по час надання відповіді 18 січня 2021 року Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.03.2015 р. по 31.10.2020 р. Концерном «МТМ» були надані, а відповідачами за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 та п.5 ч.2 ст.7 Законів України «Про житлово-комунальні\~послуги» №\~1875-IV\~від 24.06.2004\~та№\~2189-VIII від 09.11.2017 відповідно (далі\~ Закони\~України №1875-IV,№\~2189-VIII)споживач\~зобов`язаний своєчасно\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.ст.\~67,\~68\~ЖК України,п.10 ч.1 ст.7 Закону України №\~417-VIII«Про\~особливості здійснення\~права власності\~у багатоквартирному\~будинку» наймачі (власники)/співвласники квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ч.\~1\~ст.\~9\~Закону України№\~2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, як зазначено позивачем у позові і проти чого не надано заперечень відповідачами, зобов`язання зі сплати спожитих послуг останні належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на 01.11.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 71\~015,82\~грн., що підтверджується відповідними довідкою та розрахунком. У відповідності до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідачі, належним чином не виконуючи зобов`язання споживачів зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, порушили встановлений законом строк і порядок їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Аргументи відповідача [PERSON] , що він повідомляв позивача про проживання за іншою адресою, а також, що відповідач [PERSON] знята з реєстрації з січня 2018 року належними доказами підтверджено не було. При цьому обов`язок доведення своїх аргументів покладено ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України на сторону, що їх заявляє. Зокрема, суду не надано жодного із звернень [PERSON] до позивача із заявами про зміну місця проживання. Зміна місця реєстрації проживання відповідачки [PERSON] також підтверджено не було, оскільки позиція сторони позивача про проживання (реєстрацію) [PERSON] за місцем надання послуг також підтверджено відповіддю на запит суду Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, згідно якого [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.09.2009 року по час надання відповіді 18 січня 2021 року, таким чином, відповідачем доводи позивача не спростовані, і обґрунтованість своїх заперечень не доведена. Щодо заявленого стороною відповідача клопотання про застосування позовної давності слід зазначити таке. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253, 255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). У ст. 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Аналіз зазначеної норми статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 червня 2019 року у справі №905/1562/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, від 26 лютого 2020 року у справі №910/4391/19. Період заборгованості визначено позивачем з 01.03.2015\~ по 31.10.2020, з позовом щодо стягнення цієї заборгованості Концерн «Міські теплові мережі» звернувся 23 грудня 2020 року. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку відповідачів, протягом цього періоду часу вони жодного разу платежі на погашення заборгованості не вносили, у зв`язку з чим позовна давність не переривалась. Законом України від 30 березня 2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 №540-IX тобто саме з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими. Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з березня 2015 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Отже, в частині вимог про стягнення заборгованості за вказаний період (на суму 19167,74 грн.) суд має відмовити у зв`язку з поданням відповідачем заяви про застосування позовної давності. Таким чином, в цілому стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за період з березня 2017 року по листопад 2020 року, яка складає 51848,08 грн. (виходячи з наданого позивачем розрахунку про нараховані суми за надані послуги). Крім того, відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1534,46 грн., по 767,23 грн. з кожного. Вимоги представника відповідача [PERSON] адвоката Тивоненка Д.Р. про стягнення витрат на правову допомогу залишити без задоволення, виходячи з наступного: На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником відповідача надано: копію Перелік та вартість послуг за договором від 15 грудня 2023 року та копію акта № 1 надання послуг до Договору № 26/10 від 26.10.2023 року про надання правової допомоги на загальну суму 17500,00 гривень. Однак, представником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів в розмірі 17500,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Сам акт надання послуг до Договору № 26/10 від 26.10.2023 року містить обсяг послуг, що надавались відповідачеві, зокрема, представництво інтересів клієнта у суді, що є не підтвердженою дією, оскільки адвокат участь в судових засіданнях не приймав, та складання заяви про закінчення виконавчого провадження №6433370. За таких обставин, достовірність і обґрунтованість акту надання послуг до Договору № 26/10 від 26.10.2023 року викликає сумніви. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, витрати на правову допомогу у розмірі 17500,00 грн. стягненню не підлягають, у зв`язку з відсутністю документальних доказів на їх підтвердження.

Outcome: partial