Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

В травні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 31789,19 грн. заборгованості за договорами позики та кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 26.11.2021 було укладено договір позики № 77912524 на суму 7786 грн. Також 26.11.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2625975 на суму 900 грн. А 15.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія « Авіра Груп» та відповідачем укладено кредитний договір № 62188 на суму 3000 грн. Згідно умов даних договорів відповідач зобов`язався повернути кредити, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. Проте, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а саме, за договором № 77912524 від 26.11.2021: 6918,86 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 9102,42 грн. заборгованість за відсотками; за договором № 2625975 від 26.11.2021: 900 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 3752,91 грн. заборгованість за відсотками; за договором № 62188 від 15.12.2021: 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 7665 грн. заборгованість за відсотками, 450 грн. заборгованість по комісії. Товариство уклало договори факторингу: 14.06.2021 за № 14/06/21 з ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»; 05.05.2023 за № 05052023 з ТОВ «Лунеура Україна»; 05.01.2024 за № 05012024 з ТОВ «ФК «Авіра Груп», за умовами яких позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, в тому числі за договорами укладеними з відповідачем. Згідно ухвали судді від 06.06.2024 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 26.11.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 77912524, за яким останньому надано кредит на суму 7786 грн. під 1,6% на добу на строк 64 дні. 26.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2625975, за яким йому надано кредит на суму 900 грн. під 1,99 % на добу на строк 30 днів. 15.12.2021 між ТОВ «ФК «Авіра Група» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 62188, за яким йому надано кредит на суму 3000 грн. під 3,5 % на добу на строк 21 день. Згідно умов даних договорів відповідач зобов`язався повернути кредити, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21. 27.10.2023 укладена додаткова угода № 12 до договору щодо відступлення прав вимоги згідно реєстру Боржників № 11 від 27.10.2023. Згідно акту прийому-передачі від 27.10.2023 реєстру боржників Товариство прийняло від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» реєстр боржників № 11 кількістю 24674. Відповідно до витягу з вказаного реєстру прав вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 77912524 в сумі 16021,28 грн., з яких: 6918,86 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 9102,429 грн. заборгованість за відсотками. 05.05.2023 між ТОВ «Лунеура Україна» та Товариством укладено договір факторингу № 05052023. Згідно акту прийому-передачі від 05.05.2023 реєстру боржників Товариство прийняло від ТОВ «Лінеура Україна» реєстр боржників кількістю 6727. Відповідно до витягу з вказаного реєстру прав вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2625975 в сумі 4652,91 грн., з яких: 900 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 3752,91 грн. заборгованість за відсотками. 05.01.2024 між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та Товариством укладено договір факторингу № 05012024. Згідно акту прийому-передачі від 05.01.2024 реєстру боржників Товариство прийняло від ТОВ «Лінеура Україна» реєстр боржників. Відповідно до витягу з вказаного реєстру позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 62188 в сумі 11115 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 7665 грн. заборгованість за відсотками, 450 грн. заборгованість по комісії. Відтак, у відповідності до умов зазначених договорів факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату прийняло належні клієнтам права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір позики підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам\~Закону України «Про електронну комерцію»\~та вимогам до кредитних договорів.\~Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України\~встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку договори позики і кредитів та договори факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Зобов`язання за основною сумою боргу за договором № 77912524 від 26.11.2021 складає 6918,86 грн. Разом з цим, зважаючи на фактичні строки обумовлені договором позики щодо користування кредитними коштами, розрахунок відсотків по договору позики становить 7084,91 грн. (6918,86 грн. тіло кредиту х 1,6% х 64 дні), котрі підлягають стягненню з відповідача. Зобов`язання за основною сумою боргу за договором № 2625 975 від 26.11.2021 складає 900 грн. Зважаючи на фактичні строки обумовлені договором щодо користування коштами, розрахунок відсотків по договору становить 537,30 грн. (900 грн. тіло кредиту х 1,99% х 30 днів), які слід стягнути з відповідача. Зобов`язання за основною сумою боргу за договором № 62188 від 15.12.2021 складає 3000 грн. Разом з цим, зважаючи на фактичні строки обумовлені договором щодо користування кредитними коштами, розрахунок відсотків по договору позики становить 2205 грн. (3000 грн. тіло кредиту х 3,5% х 21 день), котрі підлягають стягненню з відповідача. Так, відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються також частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з такими позовними вимогами він не звертався. Таким чином, позикодавець відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договорами позики та кредиту в загальному розмірі 20646,07 грн. Щодо вимоги Товариства про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за договором № 62188 від 15.12.2021 суд зазначає наступне. Частинами першою, другою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка діяла із 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору від 15.12.2021 про сплату позичальником на користь банку комісії за використання системи для дистанційного отримання кредиту у розмірі 15 % є нікчемними, оскільки встановлення таких платежів прямо заборонено законом (частина четверта статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору). З урахуванням викладеного, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 450 грн. В силу вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 64,95%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1966,69 грн.

Outcome: partial