Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.04.2024 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві вказано, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В 2010 році подружні відносини між сторонами припинилися. 31.01.2011 рішенням Деснянського районного суду міста Києва шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Позивач вказує, що основними причинами розірвання шлюбу між нею та відповідачем стали постійні конфлікти, спроби застосування відповідачем насильства, приниження відповідачем позивача. Після сімейних сварок у дитини порушився сон, вона плакала, кричала, важко заспокоювалась. На фоні нервових перевантажень дитина тричі за короткий період хворіла. Позивач також вказує, що факт насильства в сім`ї зафіксовані в її медичній картці та в постанові ДІМ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.11.2009. У позовній заяві вказано, що з моменту розлучення до дня звернення з цим позовом до суду відповідач ніяким чином про свою доньку не піклується, не проявляє зацікавленості в подальшій її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з нею необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не надає педагогічної, матеріальної, грошової допомоги, аліменти не сплачує, будь-яку іншу грошову допомогу доньці не надає, посильної трудової або будь-якої іншої участі у її вихованні не приймає. Всі питання щодо виховання доньки вирішує позивач, дитина знаходиться на повному її утриманні. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05.04.2024 було відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 01.05.2024 замінено третю особу Службу у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради на Службу у справах дітей виконавчого комітету Новооржицької селищної ради. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, у своїх поясненнях позивач та її представник посилися на обставини, що викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Новооржицької селищної ради в судовому засіданні не просила позов задовольнити. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 13). Дитина проживає разом з позивачем, відповідач зареєстрований за іншою адресою (а.с. 34 68). Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2011 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний (а.с. 14). З відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2023 до досягнення повноліття дитини (а.с. 28, 29). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість відповідача станом на 01.07.2024 становить 27950,54 грн. У акті обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] вказано, що умови для проживання дитини відсутні. У довідці, яка видана міським комунальним закладом культури «Дніпровська дитяча художня школа № 1 вказано, що [PERSON] батько [PERSON] не приймав участі у шкільному житті дитини (не супроводжував до школи та зі школи, не брав участь у батьківських зборах), жодного разу не цікавився у вчителів успішністю своєї доньки (а.с. 44). Згідно довідки ТОВ «Міжнародний центр відновлювальної медицини» [PERSON] проходила курси лікувальної фізкультури з червня 2022 року. Станом на 04.11.2023 оплати за медичні послуги за [PERSON] від [PERSON] не надходило, здоров`ям та відвідуванням дитиною занять не цікавився (а.с. 45). У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, законним представником [PERSON] , [INFO] вказана [PERSON] (а.с. 47). Згідно повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Новооржицької селищної ради сім`я [PERSON] на обліку під соціальним супроводом не перебувала. У висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. В ситуації, що склалась суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні дитини. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved