Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 16 червня 2016 року по 12 грудня 2017 року, але ще від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , яка після розірвання шлюбу мешкає разом з матір`ю. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх доньки в розмірі 1\~500 грн. щомісячно, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, починаючи з 14 червня 2018 року. У провадженні Слобожанського районного ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №59005818 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] починаючи з 14 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що розмір аліментів визначений рішенням суду від 14 червня 2018 року на сьогоднішній день є недостатнім для нормального та гармонійного розвитку дитини. На підставі викладеного вона просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року, яким стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у сумі 1\~500 грн. щомісячно, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, на стягнення у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява в якій вона просила розглянути справу за відсутності сторін та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представив, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення чи розгляд справи без його участі не надав. 17 липня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Як вбачається судом з матеріалів справи позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Судом встановлено, що від спільного проживання сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №21 (а. с. 8). Матеріалами справи підтверджено, що на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2017 року, розірвано шлюб, який зареєстрований 16 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №234 (а. с. 9-10). Також судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 17 жовтня 2018 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] на користь матері [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500 грн. щомісячно, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, до досягнення повноліття [PERSON] , починаючи стягнення з 14 червня 2018 року (а. с. 11-12). В матеріалах справи також наявна постанова головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Статьєвої А.В. про відкриття виконавчого провадження (ВП №59005818) від 03 травня 2019 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] на користь матері [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500 грн. щомісячно, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, до досягнення повноліття [PERSON] , починаючи стягнення з 14 червня 2018 року (а.с. 13-14). Згідно із ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В абзаці 2 частини 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі №6-143цс14, від 06 червня 2018 року у справі №383/160/17-ц. Позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів обґрунтовуються недостатністю суми фактично стягуваних з відповідача аліментів для забезпечення потреб дитини. При цьому, в будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство України надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Отже, вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у цьому випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Крім того, така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності і розумності. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стороною позивача до матеріалів справи також було долучено Інформаційну картку лікарняного лікування [PERSON] в Міській лікарні ім. Франциска Рашея в м. Познань Республіки Польща, створену 08 лютого 2024 року, з якої вбачається наявність у неї цукрового діабету першого типу з не уточненими ускладненнями та супутніми хворобами, що свідчить про наявність проблем зі здоров`ям у позивача. Визначаючи розмір аліментів, суд також враховує ту обставину, що відповідач, будучі належним чином повідомленим про розгляд справи не надав будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог і не спростував їх у встановленому законом порядку. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, суд дійшов висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року, та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню. Також у відповідності до вимог ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі за майнову вимогу у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved