Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

08.02.2024 року через систему «Електронний суд» до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від представника позивача [PERSON] - адвоката Ігнатова Д.І. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.11.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №883. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що наразі вони з відповідачем проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзив на позов, проте 17.04.2024 року засобами електронного зв`язку відповідач подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що він не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 року, судову справу №203/720/24, провадження №2/0203/726/2024, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М. та передано канцелярією суду - 09.02.2024 року. Ухвалою суду від 12.02.2024 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України (info@mlsp.gov.ua) інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Маріуполь Донецької області, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] від 11.10.2005 року, РНОКПП [NUMBER] . 07.03.2024 року (передано судді - 08.03.2024 року) з Міністерства соціальної політики України до суду надійшла інформація, що станом на 20.02.2024 року в ЄІБД ВПО наявна інформація щодо відповідача [PERSON] , який був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , адреса листування та фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , з 20.04.2022 року, електронна пошта: [INFO] , тел.: [NUMBER] . Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом з метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до відповіді №486652 від 11.03.2024 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 06.03.2004 року. Відповідно до відповіді №486567 від 11.03.2024 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08.11.2005 року. Позовна заява не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, тому ухвалою суду від 11.03.2024 року була залишена без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків. 14.03.2024 року позивач усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 25.03.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 18.04.2024 року було частково задоволено заяву відповідача про надання строку на примирення та надано сторонам строк для примирення - три місяці, у задоволенні іншої частини вимог заяви відповідача - відмовлено, провадження в цивільній справі №203/720/24 - зупинене до закінчення строку для примирення, тобто до 09:20 години 18.07.2024 року. Ухвалою суду від 18.07.2024 року було поновлено провадження в цивільній справі та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначене судове засідання на 18.07.2024 року о 09:20 годині. 17.04.2024 року, 17.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, за змістом якої останній просить суд розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 17.04.2024 року засобами електронного зв`язку відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що він не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 11.11.2011 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №883; прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] ; місце реєстрації: Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 11.11.2011 року, серії [NUMBER] . Сторони є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 29.11.2016 року, серії [NUMBER] та [NUMBER] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд враховує і те, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (заяви №№ 29381/09 та 32684/09) Суд наголосив на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Крім того, у пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 року Суд наголосив на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим, Суд повторно наголосив, що відповідно до статті 8 Конвенції також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» Європейський суд з прав людини чітко не визначає, бо воно охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Аналіз викладених вище норм крізь призму положень Загальної декларації прав людини, Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод, судової практики Європейського суду з прав людини вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, дійшов висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved