Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 08 червня 2021 року № 111794, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з неї заборгованості у сумі 23 150,86 грн. Свою вимогу мотивує тим, що 27 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. В рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника від 27 вересня 2021 року та платіжну вимогу від 09 грудня 2021 року, на виконання яких з її банківського рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), 14 грудня 2021 року списано кошти у розмірі 8 658,01 грн на рахунок приватного виконавця. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), оскільки приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості та вчинив виконавчий напис після спливу позовної давності і на документі, що не передбачений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Позивач зазначає, що ніяких письмових договорів з відповідачем не укладала, тому приватний нотаріус був зобов`язаний відмовити у вчиненні виконавчого напису, оскільки кредитні договори станом на дату вчинення виконавчого напису не входили до переліку безспірних вимог, а відповідачем не надано виписки з її банківського рахунку та доказів повідомлення її про існування заборгованості. Позивач заперечує проти зазначених відповідачем відсотків та комісії, що підлягають стягненню, оскільки вони не були погоджені з нею у письмовій формі та нараховані поза межами строку кредитування. Разом з тим, позивач просить стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на її користь безпідставно стягнуті приватним виконавцем кошти у сумі 7 658,19 грн та роз`яснити правовий порядок повернення основної винагороди і витрат на виконавче провадження, які були сплачені у розмірах 765,82 грн та 234,00 грн відповідно. Таку вимогу позивач мотивує тим, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., від 08 червня 2021 року № 111794 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня буде підстава, на якій відповідач набув кошти від неї внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням цього виконавчого напису. Вважає, що до вказаних правовідносин мають бути застосовані положення законодавства про повернення безпідставно набутого майна. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом та частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: належним чином завірених копій документів, що підтверджують право вимоги за кредитним договором, та документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 111794 від 08 червня 2021 року. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення до суду не надали. Витребувані докази ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. суду не надані. Дослідивши наявні матеріали справи та проаналізувавши надані позивачем докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд установив, що 08 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 111794, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» невиплачених у строк грошових коштів за кредитним договором від 19 червня 2012 року № R53113280895B за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у сумі 23 150,86 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000 грн, заборгованості за відсотками та комісією у сумі 6 600,86 грн, заборгованості за штрафними санкціями у сумі 1 500 грн, плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 50 грн. З виконавчого напису вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 19 червня 2012 року № R53113280895B до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло від ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу від 25 травня 2021 року № 250521-ФК, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 09 липня 2020 року № 20/ФК, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги від 24 липня 2018 року № 201807-1/2, якому Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги від 07 листопада 2014 року № 07111вб(нв). 27 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 111794, вчиненого 08 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в сумі 23 150,86 грн. В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. винесено постанови від 27 вересня 2021 року, якими визначено для [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 234 грн, стягнуто з позивача основну винагороду в сумі 2 315,09 грн та накладено арешт на її грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 25 699,95 грн. 09 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. видано платіжну вимогу № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 25 699,95 грн згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. від 08 червня 2021 року № 111794. Довідкою про видачу готівкових коштів від 17 грудня 2021 року підтверджено списання 14 грудня 2021 року з карткового рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», коштів у розмірі 8 658,01 грн відповідно до виконавчого документа від 08 червня 2021 року № 111794. Відповідно до розпорядження від 16 грудня 2021 року № [NUMBER], затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О., грошові кошти у сумі 8 658,01 грн перераховані таким чином: основна винагорода приватного виконавця в розмірі 765,82 грн на користь приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О.; 7 658,19 грн погашення заборгованості за виконавчим документом на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»; 234 грн відшкодування витрат виконавчого провадження, понесених приватним виконавцем за власні кошти. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалася на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості, вчинив виконавчий напис після спливу позовної давності і на документі, що не передбачений Переліком документів, не звернувши уваги на те, що відсотки за користування кредитом та комісія не були погоджені з нею у письмовій формі і нараховані поза межами строку кредитування, та відповідачем не надано виписок з її банківського рахунку і доказів повідомлення її про існування заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису від 08 червня 2021 року № 111794 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2012 року № R53113280895B, яка утворилася за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у сумі 23 150,86 грн, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Судом установлено, що позивач не погоджується з наявністю у неї заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2012 року № R53113280895B, а відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести це має стягувач при зверненні до нотаріуса. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, матеріали справи, що розглядається, не містять доказів повідомлення позивача про відступлення прав вимоги, а також надсилання повідомлення від стягувача про виконання умов кредитного договору від 19 червня 2012 року № R53113280895B на адресу боржника та докази його отримання нею, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, [PERSON] , не будучи повідомленою про намір вчинення виконавчого напису, позбавлена була можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності і безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. Що стосується посилання позивача на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням позовної давності та нарахування передбачених договором відсотків і комісії відповідачем здійснено після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд не може встановити початок перебігу позовної давності та межі погодженого сторонами строку кредитування, оскільки в матеріалах справи відсутня копія кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис. Отже, нотаріус не перевірив наявність права вимоги у стягувача, додержання ним строків на звернення з заявою про вчинення виконавчого напису та не встановив, чи підтверджують надані відповідачем документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву, наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача коштів у сумі 7 658,19 грн, набутих без правової підстави, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Так, з наданої [PERSON] довідки про видачу готівкових коштів від 17 грудня 2021 року вбачається, що з її карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», 14 грудня 2021 року були списані кошти у розмірі 8 658,01 грн згідно виконавчого документа від 08 червня 2021 року № 111794. Згідно з розпорядженням від 16 грудня 2021 року № [NUMBER], затвердженим приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О., грошові кошти у сумі 8 658,01 грн були перераховані таким чином: основна винагорода приватного виконавця в розмірі 765,82 грн на користь приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О.; 7 658,19 грн погашення заборгованості за виконавчим документом на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»; 234,00 грн відшкодування витрат виконавчого провадження, понесених приватним виконавцем за власні кошти. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що з карткового рахунку позивача на підставі виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було стягнуто 7 658,19 грн. З огляду на викладене, враховуючи, що підставою для набуття коштів відповідачем був виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М.,від 08 червня 2021 року№ 111794, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для набуття та утримання ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»коштів у сумі 7 658,19 грн,стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису, відсутня, тому вимога про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведеної норми права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18. Оскільки дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № [NUMBER] позивачем не оскаржувались, винесені ним постанови незаконними не визнавались, то відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до правовідносин, які виникли у зв`язку зі стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 816 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial