Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

10 квітня 2024 року [PERSON] (далі: позивач) звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі: відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. (далі: третя особа-1), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. (далі: третя особа-2), про визнання виконавчого напису №21274 від 12.03.2021 таким, що не підлягає виконанню, стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 15\~578, 94 грн. Також просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 5\~000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на вчинення оспорюваного виконавчого напису з порушенням Порядку нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.12 №296/5, безпідставне стягнення грошових коштів в сумі 15\~578, 94 грн. 17.04.2024 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області вищезазначена позовна заява направлено до Київського районного суду м. Харкова за підсутнстю. 06.05.2024 позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова. 08.05.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова зупинено стягнення за виконавчим написом № 21274 від 12.03.2021. 13.05.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрите провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач відзив на позовну заяву в порядку ст.ст. 178,278 ЦПК України не подав. Частиною 5 ст.279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 12.03.2021 третьою собою-1 вчинений виконавчий напис №21274, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №994353652 від 24.01.2020 в загальній сумі 32\~773, 87 грн. Договір №994353652 від 24.01.2020 нотаріально не посвідчений. 23.09.2021 приватним виконавцем Подолянко І.А. відкрите виконавче провадження № 66920165 з виконання виконавчого напису №21274 від 12.03.2021. 23.09.2021 приватним виконавцем Подолянко І.А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. 23.09.2021 приватним виконавцем Подолянко І.А. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 24.11.2021 приватним виконавцем Подолянко І.А. винесено постанову про арешт коштів боржника. 10.04.2023 приватним виконавцем Подолянко І.А. винесено постанову про передачу виконавчого провадження приватному виконавцю Нордіо В.В. 12.04.2023 третьою особою-2 винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. 14.09.2023 третьою особою-2 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 25.11.2023 третьою особою винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Як вбачається з листа приватного виконавця Макаренко А.С. за №115962 від 01.04.2024, станом на 01.04.2024 в межах виконавчого провадження № 66920165з доходів позивача стягнуто 18\~235, 86 грн., з яких: 1\~099, 04 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження, 15\~578, 94 грн. в рахунок сплати за виконавчим провадженням та перераховані відповідачу, 1\~557, 88 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця. Встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить наступного: Щодо визнання виконавчого напису №21274, вчиненого 12.03.2021 третьою особою-1, таким що не підлягає виконанню: За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України\~«Про нотаріат» (далі за текстом закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно з ч.1 ст.39 Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У ст.88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 п. 3 гл.16 роз. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.03.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Договір №994353652 від 24.01.2020, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису. Зазначені вище обставини у сукупності, свідчать про обґрунтованість вимог позивача, в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення безпідставних набутих грошових коштів в сумі 15 578, 94 грн. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл. 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як вбачається з листа приватного виконавця Макаренко А.С. за №115962 від 01.04.2024, станом на 01.04.2024 в межах виконавчого провадження № 66920165з доходів позивача стягнуто 18 235, 86 грн., з яких: 1 099, 04 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження, 15 578, 94 грн. в рахунок сплати за виконавчим провадженням та перераховані відповідачу, 1 557, 88 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис №10296 від 14.05.2021 вчинений приватним нотаріусом, визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 15\~578, 94 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 15\~578, 94 грн., підлягає задоволенню. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000 грн., суд зазначає наступне: За приписами ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі і витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано до матеріалів справи: Договір про надання правничої допомоги №2024/03/20-01 від 20.03.2024, Додаток №1 від 20.03.2024 до Договору про надання правничої допомоги №2024/03/20-01 від 20.03.2024, відповідно до умов якого, сума гонорару за цим договором є фіксованою та становить 5\~000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера № 2103/1 від 21.0.2024 на суму 5 000 грн., ордер серії АХ №1180764 від 01.04.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ціну позову (даний спір є малозначним) та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи, що позов був задоволений частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. Згідно п.10 ч.1 ст.176 ЦПК України Ціна позову визначається:у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір у загальній сумі 1\~816, 80 грн. За задоволення позову судові витрати у сумі 1\~816, 80 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Outcome: approved