Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

В провадженні Деснянського районного суду м.Києва знаходилась вищевказана цивільна справа. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03.06.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Представник відповідача Грицаєнко О.П. звернулась до суду з заявою про винесення додаткового рішення по справі, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь відповідача понесені нею судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 15 700,00 грн., витрати по сплаті судового збору за отримання звукозапису судових засідань у справі в розмірі 93,84 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., оскільки зазначене питання не було вирішено судом при постановленні рішення. 03.07.2024 року до суду надійшли заперечення представника позивача [PERSON] на заяву про винесення додаткового рішення. У даних запереченнях представник позивача просить відмовити в задоволенні заяви, вказуючи на те, що витрати відповідача є надмірно великими та недоведеними належними доказами. В тому числі і щодо сплати за такі послуги. В судовому засіданні представник відповідача Грицаєнко О.П. заяву підтримала та просила про її задоволення. Представник позивача [PERSON] проти задоволення заяви заперечувала. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦПК України) Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат. Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд залишає таку заяву без розгляду (ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду). Так, відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч. 1 п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 03.10.2023 року між відповідачем [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Джі енд Ес Партнерс» було укладено договір про надання правничої допомоги № 01/10-23. Відповідно до умов п.4.3 даного договору, вартість послуг, що надаються, розраховується: 1) у фіксованому розмірі (коли можна точно визначити обсяг надання послуг, а також у випадках, коли сума попередньо узгоджена сторонами у будь-якій формі); 2) враховуючи погодинні ставки за годину роботи адвоката 2000,00 грн. Згідно п.п.4.1, 4.2 договору, за надання правничої допомоги Клієнт оплачує виконавцю гонорар (вартість послуг) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Клієнт здійснює сплату вартості ослуг: 1) після настання певної події, яка вказується в рахунку на оплату; 2) або протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту погодження акту або з моменту коли такий акт вважається погодженим (якщо послуги раніше не були оплачені, або інше не визначено в рахунку 4 на оплату або акті). За домовленістю сторін оплата послуг може здійснюватися клієнтом в іншому порядку, одним платежем та/або частинами. На підставі вказаного договору у даній справі інтереси відповідача представляла адвокатка Грицаєнко Олена Павлівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6757/10, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області № 58 від 14.06.2018 року. Відповідно до Акту про надання послуг № 03/06-2024-1А від 03.06.2024 року, рахунків № 03/10-2023-1Р від 03.10.2023 року, № 03/06-2024-1Р від 03.06.2024 року з детальним переліком правничої допомоги, що надавалася відповідачу, вбачається, що відповідачу була надано наступні послуги: 1)підготовка та подання до Деснянського районного суду м. Києва письмових пояснень у справі № 754/15241/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, тривалість 2 години, загальна вартість 4000,00 грн; 2)участь 27.11.2023 року, 13.03.2024 року, 16.04.2024 року, 03.06.2024 року у судових засіданнях Деснянського районного суду м. Києва у цивільній справі № 754/15241/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ЖБК "АКАДЕМІЧНИЙ-19" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (враховуючи час на дорогу та перебування в суді), загальна кількість часу 4 години, загальна вартість 8000,00 грн.; 3)отримання у Деснянському районному суді м. Києва звукозапису судових засідань у цивільній справі № 754/15241/17 за 13.03.2024 року та 16.04.2024 року, тривалість 0,5 години, вартість 1000,00 грн.; 4)підготовка та подання до Деснянського районного суду м. Києва заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі (з урахуванням необхідності за потреби взяти участь у судовому засіданні з цього питання та з урахуванням часу на дорогу та перебування в суді), ціна фіксована, вартість 2000,00 грн., а всього надано послуг на загальну суму 15 000,00 грн. За складання та подання відзиву відповідачем сплачено 4000,00 грн. згідно платіжної інструкції від 05.10.2023 року. Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року № 159/5837/19. Також, частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зауважує, що позивач не подавала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, письмові заперечення позивача проти заяви про стягнення витрат на правову допомогу не містять зазначення обставин та доказів, які б дали підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. В той же час, суд зауважує, що отримання у суді звукозапису судових засідань до правової допомоги не відноситься, а тому відсутні підстави для стягнення витрат в розмірі 1000,00 грн. Окрім цього, складання заяви про ухвалення додаткового рішення оплатою додатково не підлягає. Так, заява про ухвалення додаткового рішення має на меті подання доказів на підтвердження витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи та вартість за її складання, яку просить стягнути представник позивача у розмірі 2000 грн. є необґрунтованою. Суд також звертає увагу і на те, що подання такої заяви та доказів витрат на правничу допомогу протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду є правом сторони. Сторона відповідача на власний розсуд вирішила подати такі докази саме після ухвалення рішення суду, що викликало необхідність складання відповідної заяви. Відтак, і в цій частині витрат належить відмовити. Таким чином, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн. При цьому суд вбачає співмірність вказаного розміру судових витрат на правничу допомогу, заявлених стороною, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також до стягнення підлягають документально підтверджені витрати відповідача за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 15 700,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору за отримання звукозапису судових засідань в розмірі 93,84 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial