Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Ширяєв Д.О. 13.12.2023 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Ухвалою суду від 27.12.2023 року справу передано за підсудністю до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.У хвалою суду від 12.02.2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 21.02.2024 року представником позивачів подано заяву про усунення недоліків. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказує, що позивачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] \~є власником\~2/3\~квартири,\~ [PERSON] \~є власником\~1/3\~частини квартири.\~Квартира перебувала в належному стані, обладнана меблями, побутовою технікою та у ній проживали позивачі і безперешкодно та вільно користувались і володіли квартирою до 24.02.2022 року.\~24.02.2022 р. російська федерація розпочала широкомасштабну військову агресію\~проти України,\~що стало\~підставою для\~введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану.\~Так,\~Указом Президента\~України №\~64/2022\~від 24.02.2022\~року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,\~Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» на\~всій території України\~введено воєнний\~стан із\~05\~години 30\~хвилин 24\~лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента та діє по теперішній час.\~У ході повномасштабного військового вторгнення на території міста Маріуполя з 24.02.2022 р. щодня проводились інтенсивні бойові дії \~ \~ \~ \~ \~ \~ збройних сил російської федерації, в тому числі обстріл цивільної інфраструктури з\~танків та\~важкої артилерії,\~авіа бомбардування\~всього міста, що є загальновідомим публічним фактом. Внаслідок бойових дій російської федерації позивачі вимушені були в умовах\~реальної загрози\~їхньому життю\~та здоров?ю\~залишити терміново своє майно\~і квартиру\~та переїхати\~до безпечного\~місця,\~зазнаючи тяжких душевних хвилювань, що унеможливило звичний спосіб життя.\~У ніч на 20.03.2022 в результаті бойових дій будинок зазнав руйнувань,\~що призвело\~і до\~пожеж,\~внаслідок чого\~будинок відновленню не підлягає.\~Відповідно до наявного у відкритому доступі в мережі Інтернет «розпорядження\~голови адміністрації\~міста Маріуполь\~Донецької народної\~ республіки» (назва наводиться виключно як цитата з джерела, оскільки такі \~ \~ розпорядження окупаційної «влади» є незаконними, але мають відношення до засвідчення незаконних дій відповідача) від 12.12.2022 р. № 144 «Про знесення об?єктів, розміщених в місті Маріуполь» багатоквартирний будинок [ADDRESS] feshgzshhd, https://base.garant.ru/406173015/#friends. Додатковим підтвердженням злочинних дій відповідача є зазначення в преамбулі розпорядження наступної інформації російською мовою «рассмотрев заключение комиссии по вопросу сноса зданий и сооружений, поврежденных в результате ведения боевых действий на территории города Мариуполя». Іншими доказами на підтвердження факту знищення Квартири позивачів є здійснена на замовлення Позивачів представником ФОП [PERSON] комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та товарознавчої експертизи від 31.10.2023 р. Додатково факти пошкодження майна позивача внаслідок дій відповідача підтверджується фото-відеофіксацією, які додані до матеріалів справи. З метою встановлення причин руйнування квартири та майна позивачів та розміру збитків позивачі 20.06.2023 р. звернулись з заявою про проведення судової будівельно-технічної експертизи до судових експертів. За результатами проведення експертизи встановлено: 1. Квартиру знищено. Технічна причина в результаті проведення бойових (воєнних) дій та визначено розмір збитків майну Позивачів. 2. Квартира не є придатною для використання за цільовим призначенням. 3. Розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок знищення квартири становить в доларовому еквіваленті 51 117,34 доларів США (п`ятдесят одна тисяча сто сімнадцять доларів США 34 цента). 4. Розмір реальних збитків товаро-матеріальним цінностям, які знаходилися в Квартирі становить в доларовому еквіваленті 6843,98 доларів США. Розмір збитків відповідно визначається між [PERSON] та [PERSON] до розміру їх часток у спільній власності [PERSON] частка 2/3, частка [PERSON] складає 1/3; тобто збитки [PERSON] складають суму в еквіваленті 38 640,88 долара США, а збитки [PERSON] складають суму в еквіваленті 19 320,44 доларів США. Зважаючи на викладене, станом на 03.12.2023 р. вартість завданих збитків [PERSON] складає 38 640,88 долара США, що в гривневому еквівалентів по курсу Національного банку України складає 1 404 595,99 грн.. (з розрахунку 36,35 грн. за 1 долар США станом на 03.12.23). А вартість завданих збитків [PERSON] складає 19 320,44 доларів США, що в гривневому еквівалентів по курсу Національного банку України складає 701 643,69 грн., що в гривневому еквівалентів по курсу Національного банку України складає (з розрахунку 36,35 грн. за 1 долар США станом на 03.12.23). 17.04.2024 року представник позивачів через систему «Електронний суд» подав уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з російської федерації на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 38\~640,88 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.12.2023 року складає 1\~404\~595,99 грн. Стягнути з російської федерації на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 19\~320,44 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.12.2023 року складає 701\~643,69 грн., стягнути з відповідача на користь позивачів вартість судових витрат. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, за участю їх представника, позовні вимоги підтримують повністю. В судовому засіданні представник позивачів уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просить суд їх задовольнити, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся через оголошенням про виклик на сайті суду в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі на підставі наявних в справі доказів, із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивачів в суді. 26.02.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 25.03.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів про участь у справі в режимі відеоконференції. 01.05.2024\~року ухвалою\~суду закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення представника в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням міського майна м.Маріуполь 27.10.1998 року згідно з розпорядженням №9791/п, зареєстрованого БТІ м.Маріуполь 11.11.1998 року за №35583, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були співвласниками(спільна часткова власність) квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,8 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло(а.с.16). [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2017 року (а.с.17). Згідно довідки відділу РАЦС від 27.02.2006 року №27-10-80 (а.с.18) виданої [PERSON] , прізвище [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 15.02.1998 року змінено на « [PERSON] ». [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу 03.09.2021 року з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 04.12.2017 року за № 106097703, власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2017 р. є [PERSON] , що підтверджується витягом (а.с.14). Згідно висновку експерта від 31.10.2023 року №40/09/23 за результатами комплексної судової будівельно-технічної оціночно-будівельної та товарознавчої експертизи (а.с.19-50), було дано відповідь на наступні питання : 1.Який технічний стан квартири, загально площею 55,8 кв..м житловою площею 36 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1426511014123? 2.Чи є квартира знищеним об`єктом нерухомого майна, яка технічна причина руйнувань квартири та чи є вона непридатною для використання за цільовим призначенням внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України? 3. Який розмір завданої матеріальної шкоди (реальні збитки у вигляді ринкової вартості) унаслідок знищення квартири? Який розмір реальних збитків внаслідок втрати та (або) знищення товарно-матеріальних цінностей (рухоме майно, обладнання, техніка та ін..) яке знаходилось в квартирі? Згідно висновку відповідь на перше питання, об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . було знищено. Технічна причина пошкоджень в результаті проведення бойових дій. На друге питання об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: [ADDRESS] не є придатним для використання за цільовим призначенням , тому що пошкоджені несучі та огороджувальні конструкції внаслідок чого будівля втратила свою економічну цінність. Відповідь на третє питання розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок знищення квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.10.2023 року становить 1 317661 грн., що в еквіваленті дорівнює 51\~117,34 дол.США. Відповідь по четвертому питанню розмір реальних збитків внаслідок втрати та (або) знищення товаро-матеріальних цінностей (рухоме майно, обладнання, техніка та ін..) , яке знаходилось в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на дату проведення експертизи в національній валюті 258\~017,73 грн., що в еквіваленті за усередненим курсом НБУ на дату оцінки складає 6843,98 дол. США. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3ст. 82 ЦПК України. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року по справі № 760/17232/20-ц. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з російською федерацією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди російської федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі №490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). 02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX). 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися)бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 вся територія Маріупольського району за винятком с. Заїченко , с. Пікузи з 05.03.2022 року є тимчасово окупованою територією. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 затверджено порядок визначення шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії. Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права. Отже, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації росією окремих територій Української держави, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює окупацію (російську федерацію), а держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 25 січня 2023 року. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права,має право на відшкодування. Збитками є:\~втрати,яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи,то розмір упущеної вигоди,що має відшкодовуватися особі,право якої порушено,не може бути меншим від доходів,одержаних особою,яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті1,3 Основного Закону України). Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 122 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016). Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це, в тому числі, це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією. Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року. За нормою ч. 6ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається», Верховний Суд врахував таке: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Суд вважає, що російська федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди. Беззаперечний факт порушення російською федерацією територіальної цілісності України та прав і основоположних свобод громадян України не є безумовною підставою для відшкодування кожному громадянину України, зокрема позивачу, майнової шкоди. Така шкода може бути відшкодована у разі фактичного завдання матеріальних збитків майну громадян внаслідок незаконної збройної агресії. Судом враховується те, що позивач на підтвердження обставин, що він був вимушений разом з родиною покинути територію постійного проживання та виїхати до Хмельницької області, де отримали статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується листами Міністерства соціальної політики України від 25.12.2023 року (а.с.60-61). Також, позивачами суду надано докази на спричинення матеріальної шкоди та завдання збитків у відповідності до норм ст.ст. 22, 1166 ЦК України, що підтверджується висновком судового експерта [PERSON] № 40/09/23 за результатами комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та товарознавчої експертизи від 31.10.2023 р.( в.с.19-50) яка містить фото пошкодженого майна, та відеозапис знесення будинку в якому знаходилась квартира позивачів, які буди досліджені у судовому засіданні та містяться в матеріалах справи. Отже, на підтвердження завданої матеріальної шкоди позивачем надано належні та допустимі докази, тобто позивачами доведено наявність завданої їм матеріальної шкоди. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволені позову\~\~ [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України слід задовольнити повністю. В порядку ст. 133 та ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають до стягнення витрати на правову допомогу.

Outcome: approved