Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно,починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позову зазначено, що 21.01.2021 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 42. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбно-сімейні відносини нами були припинені з 04.06.2023. З вказаного часу шлюбно-сімейні відносини останні не підтримують, спільного господарства не ведуть. Останнім часом, [PERSON] самостійно вирішує всі проблеми, в тому числі і фінансові. Батько не виконує своїх батьківських обов?язків, а позивачу самотужки дуже важко знаходити можливість, щодо матеріального забезпечення сина. Угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 78, 189 СК України між сторонами не досягнуто. [PERSON] за власною ініціативою аліменти виплачувати не згоден. [PERSON] вважає, що відповідач повинен виплачувати аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття на її користь. Також, позивач вказала, що вона на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, жодного доходу не має, окрім гарантованих виплат на дитину у розмірі 860 грн щомісячно, що є недостатнім для повноцінного розвитку дитини та забезпечення матеріального забезпечення (оплати комунальних послуг, харчування, одяг, ліки, тощо). Крім того, від попереднього шлюбу вона має дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та щомісячно на її утримання позивачу на картковий рахунок надходить 1600 грн аліментів. Додатково [PERSON] зазначила, що на даний час вона проживає спільно зі своїми двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (сином відповідача від попереднього шлюбу) й одна займається вихованням та матеріальним забезпеченням всіх дітей, зважаючи на те що відповідач з лютого 2023 року повністю ухиляється від утримання малолітніх дітей та жодного разу не здійснив перерахування коштів або іншим чином не забезпечував матеріально. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] має обов?язок по утриманню дитини до досягнення дитиною повноліття та матері дитини, до досягнення дитиною трьох років, а [PERSON] має право на своє утримання відповідачем до досягнення дитиною трьох років та отримання аліментів на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.06.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дворник О.В. в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Не заперечував щодо задоволення позову в частині стягнення аліментів з [PERSON] в розмір і частини з усіх видів заробітку, але неменше 50 % прожиткового мінімумудля дитинивідповідного вікущомісяця. В частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] просив ухвалити рішення, яким стягнути не частини з усіх видів заробітку відповідача, а 1/8 частини з усіх видів заробітку. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 21 січня 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2024 було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 березня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідач [PERSON] від першого шлюбу має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 20 лютого 2016 року. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами по справі та зокрема підтверджується актом про проживання від 31 травня 2024 року, малолітній син сторін [PERSON] проживає з матір`ю позивачкою по справі, та з позивачкою по справі проживає малолітній син відповідача [PERSON] . Позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВерховноїРади України № 789-ХІІв ід 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180, 181\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідно до ст.\~187\~Сімейного кодексу\~України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст.188\~Сімейного Кодексу\~України від обов`язку утримувати [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.\~189\~Сімейного кодексу\~України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ненадання відповідачем регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання малолітньогосина є порушенням обов`язку піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом з ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем суду не надано належних доказів на обґрунтування необхідності стягнення з відповідача аліментів на її утримання саме у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) та не надано доказів того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу саме в такому розмірі. Враховуючи викладене, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, матеріальне становище позивача, стан здоров`я відповідача, який є працездатним (протилежного суду не надано), зважаючи на встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, факт стягнення судом з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а тому з урахуванням встановлених обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на її утримання до досягнення [PERSON] трирічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, а у задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial