Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] інтереси якої представляє адвокат Попів-Кішко Роксолана Йосипівна, звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Виконавчим комітетом Летнянською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, серія [NUMBER] , актовий запис №08. У шлюбі народились донька [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у відповідачем не склалось. Різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів викликали непорозуміння, які призвели до повного взаємного відчуження. Протягом шести місяців проживають окремо і жодних кроків для примирення не здійснюють. 25 грудня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі головуючої - судді Грицай М.М. справа №442/8216/14-ц прийняв заочне рішення про розірвання нашого шлюбу. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року вирішено стягувати аліменти у її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2014р., і до досягнення дочкою повноліття. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2018 року вирішено змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь, за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року по цивільній справі №442/8091/14-ц, на утримання дочки [PERSON] і стягувати аліменти з [PERSON] , на її користь аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. 19 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Львівського апеляційного суду рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2018 року в частині стягнення аліментів на дитину змінила, збільшила розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на мою користь на утримання дитини - [PERSON] з 1200 грн. 00 коп. до 1500 грн. 00 коп. щомісячно. На даний час, у зв`язку з військовою агресією російської федерації відносно України, вона бажає виїхати закордон з дітьми на оздоровлення, а тому у неї виникла необхідність звернутися до суду. В судове засідання представник позивача - адвокат Попів-Кішко Р.І. не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона вказала, що просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у її відсутності на підставі наявних доказів по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була вручена своєчасно, а тому суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Третя особа - представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, поступив лист, в якому просять проводити розгляд справи у їх відсутності, щодо винесення рішення покладаються на думку суду, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справі. Оглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.10.2012р., [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені сторони по справі. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року. Відповідно до ст.3 вказаного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 Закону. За змістом ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п.п.3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Як вбачається із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціаньного розвитку. Відповідно до ч.І ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до 4.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. На підставі наведеного, враховуючи те, що сторони спільно не проживають, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема не надає матеріальної допомоги своїй дочці, не цікавиться її життям та вихованням, не надає належним чином оформленої згоди на тимчасовий виїзд у супроводі матері за кордон для її медичного оздоровлення та відпочинку за межами України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів, а тому виходячи насамперед з інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову.

Outcome: approved