Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду в порядку окремого провадження зі спільною заявою про розірвання шлюбу посилались на те, що вони з 16 жовтня 2013 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2027. Між ними досягнуто домовленість стосовно участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, про що свідчить нотаріально посвідчений договір. Крім того заявники посилаються на те, що суперечок з приводу поділу спільного майна в них немає. У своїй заяві заявники посилаючись на те, що відносини між ними поступово погіршувались, що призвело до припинення ведення спільного господарства та припинення шлюбних відносин, а тому вони прийняли спільне рішення про розірвання шлюбу. В судове засідання заявники не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надали заяви, в якій просили не надавати строк на примирення, розгляд справи провести у їх відсутність. Згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до положень СК України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 16.10.2013 року між заявниками укладений шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2027 (а.с. 5). Від шлюбу заявники мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2014 року (а.с. 6). Заявники досягли згоди між собою щодо участі у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON] , шляхом укладення Договору між батьками про участь у вихованні та утриманні дитини від 26.04.2024 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., за реєстровим № 1101 (а.с. 7-8). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе. Між подружжям досягнуто домовленість стосовно участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, суперечок з приводу поділу спільного майна в них немає. Виходячи з вище викладеного, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу.

Outcome: approved