Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] \~ звернулися\~ до\~ суду\~ з\~ позовом до Вилоцької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від\~ 04.10.2016 року. Шлюб між батьками розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 23.02.2011 року. На випадок своєї смерті мати позивачів залишила заповіт, який 09.01.1990 року, посвідчений\~ секретарем виконкому Підвиноградівської сільської Ради\~ народних депутатів\~ за реєстровим № 1, в якому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме правом і що буде належати їй на момент смерті заповіла на користь позивачів в рівних долях. Інших спадкоємців, які будуть претендувати на майно померлої немає. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі спадщину прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємці які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка видана Матіївським старостинським округом №131 від 15.04.2024 року. Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівської державної контори з метою вчинення нотаріальної дії, проте, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори\~ Боричок К.В. позивачу видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок немає можливості, оскільки спадкодавцем за життя не виготовлено правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У зв`язку з ситуацією, яка виникла необхідно визнати у судовому порядку право власності\~ у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за позивачами. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачів до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Вилоцької селищної ради Берегівського району, Закарпатської області заяв чи клопотань до суду не подав. Про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку. Розгляд справи проведено за його відсутності із винесенням заочного рішення. Третя особа - державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори\~ Боричок К.В., в судове засідання не з`явилася, прични неявки не повідомила Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~ Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.\~ Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.\~ Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від\~ 04.10.2016 року (а.с.9). Шлюб між батьками розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 23.02.2011 року (а.с.6). На випадок своєї смерті мати позивачів залишила заповіт, який 09.01.1990 року, посвідчений\~ секретарем виконкому Підвиноградівської сільської Ради\~ народних депутатів\~ за реєстровим № 1, в якому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме правом і що буде належати їй на момент смерті заповіла на користь позивачів в рівних долях (а.с.10-10 зв.). Інших спадкоємців, які будуть претендувати на майно померлої немає. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі спадщину прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємці які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка видана Матіївським старостинським округом №131 від 15.04.2024 року (а.с.11). Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівської державної контори з метою вчинення нотаріальної дії. Однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв`язку з відсутністю прововстанолюючого документу на спадкове майно (а.с.12). Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується наступними документами. Відповідно до довідки №335 від 11.04.2024 року виданої КП «Виноградівське РБТІ» виданої позивачу [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , на підставі довідки виданої виконавчим комітетом Вилоцької селищної ради № 106 від 21.03.2024 року (а.с.13). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Вилоцької селищної ради № 129 від 15.04.2024 року житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , згідно по господарської книги №3, номер об`єкта по господарського обліку 0288-1 рахується за померлою [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.17).\~ Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів Проте, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори\~ Боричок К.В. позивачу видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок немає можливості, оскільки спадкодавцем за життя не виготовлено правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що унеможливлює видачу спадщини у позасудовому порядку (№51/01-16 від 19.03.2024 року (а.с.12). На підтвердження права власності спадкодавця, позивачами надано «Проект настройки земельного участка индивидуального жилого дома», з якого вбачається, що забудовником виступає спадкодавець [PERSON] (а.с.18). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції). Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1960 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 1216 - 1223 ЦК України. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 380 ЦК України, об`єктом права власності може бути житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги, обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved