Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

24.06.2024 р. адвокат Царьова О.С., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначала наступне. 30 квітня 1997 року, сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району м. Запоріжжя, під актовим записом № 96. Шлюбні відносини подружжя припинені з січня 2022 року, внаслідок того, що між сторонами зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спір про поділ майна подружжя відсутній. З огляду на вказане, представник позивачки просив укладений між сторонами шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Судові витрати стягнути з відповідача. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, при цьому останній звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність та позивачки, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, вказав, що позов визнає. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Водночас частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 30 квітня 1997 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 96. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спір про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. Відповідно до вимог статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого статтею 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони мають різні інтереси та погляди, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб слід розірвати. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Представник позивачки у заяві по суті справи просив після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] », що і підлягає задоволенню. Крім того, представник позивачки в позовній заяві просив стягнути з відповідача судовий збір сплачений при поданні даної заяви до суду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас виходячи з положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог щодо нього, з останнього підлягає стягненню на користь позивача 50 % від половини судового збору сплаченого при зверненні з позовом до суду, а саме у розмірі 484, 48 грн., а інші 50 % судового збору від половини судового збору сплаченого при зверненні з позовом до суду в розмірі 484, 48 грн., повертаються позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved