Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Представник ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" Тараненко А.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 22030000278809 від 22.01.2020 у розмірі 11 156,33 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 22.01.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22030000278809, за умовами якого банком надано позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 9 741,38 грн строком на 12 місяців зі сплатою процентів у розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - на прострочену заборгованість; зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 22.01.2020 по 21.05.2020 у розмірі 9% від суми кредиту, з 22.05.2020 по 21.08.2020 - 7% від суми кредиту, з 22.08.2020 по 21.11.2020 - 5% від суми кредиту, з 22.11.2020 по 22.01.2021 - 2,95% від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 1 395,94 грн згідно п. 5 Паспорту споживчого кредиту. Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. У зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 12.07.2023 становить 11 156,33 грн, та складається з: 7 468,93 грн - залишок простроченого кредиту, 0,28 грн - залишок прострочених відсотків, 3 687,12 грн -залишок прострочених комісій. 12.07.2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №12/07/23, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними Договорами відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №12/07/23 від 12.07.2023 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 11 156,33 грн. 06.03.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №06/03/24, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до відповідача за кредитним договором. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників від 06.03.2024 до Договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024. Згідно з реєстром боржників від 06.03.2024 до Договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024, до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 156,33 грн. Відтак, за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 11 156,33 грн, яка складається із 7 468,93 грн залишок простроченого кредиту, 0,28 грн залишок прострочених відсотків, 3 687,12 грн залишок прострочених комісій. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. 05.04.2024 в провадження Полтавського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.04.2024 справу передано на розгляд до Ленінського районного суду міста Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2024 головуючим у справі визначено суддю Подмаркову Ю.М. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 21.05.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.06.2024 о 09:00 годині. 21.06.2024 учасники справи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладено. 23.07.2024 сторони повторно на судовий розгляд не з`явилися. Представник ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" Тараненко А.І. в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, проте, поштова кореспонденція повернулася без вручення. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 22.01.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22030000278809, відповідно до якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 9 741,38 грн, строком на 12 місяців, кінцева дата повернення кредиту 22.01.2021, оплата процентів в розмірі 0,001 % річних за строкову заборгованість та в розмірі 56 % річних за прострочену заборгованість; щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 22.01.2020 по 21.05.2020 в розмірі 9 % від суми кредиту, з 22.05.2020 по 21.08.2020 7 % від суми кредиту, з 22.08.2020 по 21.11.2020 5 % від суми кредиту, з 22.11.2020 по 22.01.2021 2,95 % від суми кредиту. (а. с. 202 з. б.) Відповідно до п. 2.1 Договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (далі - обов`язковий платіж). Відповідно до п. 2.2 Договору дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору (далі - графік платежів). Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у відділенні банку шляхом підписання з боку клієнта власноручним підписом, а з боку банку, відповідно до п. 2.6.1 Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб (далі - УДБО) (а. с. 45-77) шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи банку, зокрема, з цим погодився відповідач, відповідно до п. 3.6.3 Кредитного договору. Сторони несуть відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків відповідно до вимог чинного законодавства України, умов УДБО та цього Договору (п. 6.1 Договору). Також до кредитного договору додано Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою. Мікро (3-13)» - Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, підписаний власноруч відповідачем [PERSON] (а. с. 41 з. б.) 12.07.2023 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №12/07/23 строк дії якого закінчується 12.07.2026. (а. с. 90-93). Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до Реєстру боржників. Пунктом 1.2 Договору факторингу передбачено, що внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим Договором, фактом заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорам, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від клієнта за цим Договором (п. 1.3 Договору факторингу). Згідно п. 6.2.2 Договору факторингу, права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання - передачі прав вимоги (Додаток 3 до Договору факторингу), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) сторін Акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку 3 до цього Договору в день його підписання та набрання чинності. На виконання умов Договору факторингу №12/07/23 від 12.07.2023, відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги, Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 12.07.2023 до Договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. (а. с. 23 з. б., 24). Відповідно до Реєстру боржників від 12.07.2023 до Договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023, до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22030000278809 у сумі 11 156,33 грн (а. с. 42). 06.03.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників (а. с. 97-100). Пунктом 1.1 Договору факторингу встановлено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 1.5 Договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру боржників. На виконання Договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» складено Акт прийому-передачі реєстру боржників. (а. с. 79 з. б.) Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 06.03.2024 до Договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024, до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22030000278809 у сумі 11 156,33 грн (а. с. 78). Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, заборгованість не погашає, в зв`язку з чим станом на 11.07.2023 за кредитним договором № 22030000278809 від 22.01.2020 утворилась заборгованість у сумі 11 156,33 грн, яка складається із: - 7 468,93 грн - залишок простроченого кредиту; - 0,28 грн - залишок прострочених відсотків; - 3 687,12 грн - залишок прострочених комісій, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за період з 22.01.2020 по 11.07.2023 та розрахунку заборгованості за кредитним договором. (а. с. 11-16, 18-22, 25-41, 43-44). 18.03.2024 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» направило на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про наявну заборгованість за кредитним договором та необхідність її сплати, зазначивши про намір стягнення такої заборгованості в судовому порядку (а. с. 77 з. б.), однак, за наявних письмових матеріалів справи, відповідач вимоги Товариства не виконав, заборгованість не погасив. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України«Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захистправ споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відтак, підпунктом 1.2 пункту 1 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту у виді щомісячної комісії. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Суд звертає увагу, що підпунктом 1.2 пункту 1 спірного кредитного договору № 22030000278809 від 22.01.2020 [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умова підпункту 1.2 пункту 1 кредитного договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту № 22030000278809, укладеного 22.01.2020 між [PERSON] та АТ "Банк Кредит Дніпро", щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемною. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасив, чим порушив вимоги договору і цивільне право позивача підлягає судовому захисту. При цьому, доказів погашення заборгованості суду не надав. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків банком доведена, така ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Водночас, у зв`язку із встановлення судом нікчемності положення підпункту 1.2 пункту 1 кредитного договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту № 22030000278809, укладеного 22.01.2020 між [PERSON] та АТ "Банк Кредит Дніпро" щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених за кредитним договором, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 3 687,12 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7 469,21 грн (7 468,93 грн залишок простроченого кредиту; 0,28 грн залишок прострочених відсотків). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення не співмірності витрата покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 06032024 від 06.03.2024; довіреність від 22.02.2024; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 Тараненка А.І.; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 06032024 від 06.03.2024; додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 06032024 від 20.05.2024; акт прийому-передачі наданих послуг від 20.05.2024, згідно з яким загальна вартість послуг адвоката становить 4 500,00 грн. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, розподілу підлягають не лише фактично понесені витрати (відповідно можуть бути підтверджені фінансовими документами) та і ті, що будуть в майбутньому сплачені стороною (відповідно не можуть бути підтверджені фінансовими документами). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Відповідно до вимог діючого законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу з боку сторони позивача. Таким чином, вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням послуг адвоката підлягають задоволенню в повному обсязі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача [PERSON] у розмірі 3 012,75 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1984,80 грн. Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1045,29 грн судового збору. В частині 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2077 від 03.04.2024. (а. с. 1) Оскільки позовні вимоги ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 621,80 грн.

Outcome: partial