Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Одеська товарна біржа, [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.10.1999 року між ним [PERSON] , [PERSON] та відповідачами у справі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 338/к, а саме квартира [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на момент укладення договору сторони договору не були обізнані щодо його нотаріального посвідчення. Наразі позивачу стало відомо, що договір не відповідає чинному законодавству, що унеможливлює позивача в отримання свідоцтві про право власності після смерті батька. На підставі\~викладеного позивач\~просить:\~визнати дійсним\~договір купівлі-продажу\~нерухомого майна\~№ 338/к\~від 21.10.1999\~року,\~укладеного на Одеській товарній біржі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду 09.07.2024 року (вх. № 23124) надійшла заява представника позивача адвоката Журік В.Ф. щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача, згідно якої адвокат зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.35). Третя особа: [PERSON] також звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності, згідно якої зазначила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.36). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомили, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.31-32). Третя особа: Одеська товарна біржа також про слухання справи повідомлялась, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.33-34). Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, представник позивача звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачами на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 338/к від 21.10.1999 року укладеного на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за фізичними особами: [PERSON] та [PERSON] . Підтвердження реєстрації права власності за [PERSON] та [PERSON] також встановлено, листом КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 03.05.2024 року згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна 338/к від 21.10.1999р. Реєстраційний запис зроблено 25.10.1999 року за реєстрованим номером 336 у реєстровій книзі 298пр на сторінці 161 (а.с.15). З огляду на досліджені документи судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу покупці зареєстрували право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвалися за адресою придбаного нерухомого майна. Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатив грошові кошти та вселився до житлового приміщення, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Підставами позовних вимог, позивач зазначив, що не має можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі (продавці) за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Outcome: approved