Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

26.06.2024 до Садгірського районного суду м. Чернівці, за підсудністю, надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у якому представник позивача [PERSON] , діючи від імені товариства та в його інтересах, просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 35\~352 гривні 27 копійок та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2\~481 гривню 00 копійок. У позові представник позивача зазначає про те, що 20.01.2021 у м. Києві на площі Бесарабська сталася ДТП за участю автомобіля Mitsubishi Pajero д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Mercedes-Benz GL 450, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , автомобіля Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. Також вказує, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, а постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] були застраховані в ПРАТ «СК «АРКС» договором добровільного страхування наземного транспорту № 59493а0ко від 07.09.2020, а власник авто звернувся із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування, на підставі Акту огляду транспортного засобу № 3098 від 26.01.2020, рахунку № 0000417 від 29.01.2021, ремонтної калькуляції № 1.003.21.0 від 03.02.2021 та страхового акту № ARX3716089 від 08.02.2021 ПРАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ФОП [PERSON] , в розмірі 63\~226 грн. 28 коп. Сума несплачених страхових платежів становить 7\~478 грн 25 коп. Оскільки на момент ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz GL 450, д.н.з. [NUMBER] , застрахована не була, з урахуванням вини двох учасників пригоди, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 1166 ст. 1187 ЦК України, просить стягнути із відповідача 35\~352 грн 27 коп, що становить половину суми сплаченого страхового відшкодування. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов ПРАТ «СК «АРКС» надійшов поштою 04.01.2023 до Печерського районного суду м. Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2023 переданий на розгляд головуючого судді Підпалого В.В. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 17.01.2023 позовну заяву залишено без руху. 15.01.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання про усунення недоліків від представника позивача. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 10.05.2024 позовну заяву та матеріали справи передано на розгляд до Садгірського районного суду м. Чернівці. Такі матеріали отримані Садгірським районним судом м. Чернівці та передані 26.06.2024 на розгляд головуючого судді Асташева С.А. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева\~С.А. від 27.06.2024, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Судове засідання у справі призначено на 11.07.2024 з викликом сторін, яке відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача у справі на 18.07.2024. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, однак 04.07.2024 скерував на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити. Погодився на заочний розгляд справи у випадку неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Жодних клопотань останній не скерував, як і відзиву на позов. Таким чином, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно із положеннями ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно із даних постанови Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 у справі № 757/9442/21-п [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за те, що він 20.01.2021 о 19:00 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н. [NUMBER] , в м. Києві по пл. Бесарабська, 7, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , від чого останній здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Accent» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України. Також судом встановлено, що згідно із даних постанови Печерського районного суду м.\~Києва від 19.03.2021 у справі № 757/9438/21-п також був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON] за фактом ДПТ що мало місце 20.01.2021 о 19:00 в м. Києві по пл. Бесарабська, 7, та в ході якої останній керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero» д.н. [NUMBER] , не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Accent» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, водній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 902/201/19). У постанові від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17 Верховний Суд наголосив, що преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Отже обставини вини [PERSON] у вчиненні ДТП та наявність вини іншого учасника ДТП [PERSON] не підлягає доказуванню у цій справі, а вже встановлена вказаними вище постановами Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до даних перевірки чинності полісу внутрішнього страхування транспортного засобу із номерним знаком [NUMBER] на момент ДТП 20.01.2021 поліс не знайдено, тобто цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також судом встановлено, що згідно із даних Договору добровільного страхування наземного транспорту № 59493а0ко від 07.09.2020 було застраховано майнові інтереси власника автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] , що зазнав пошкоджень у результаті ДТП яка відбулася 20.01.2021. Згідно із даних Заяви про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу 20.01.2021 власник автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] , звернувся із цією заявою у якій повідомив про настання страхової події та просив про виплату страхового відшкодування. Суду надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] серії [NUMBER] . Також суду надано копію Акту огляду транспортного засобу № 3098 від 26.01.2020, рахунку № 0000417 від 29.01.2021, ремонтної калькуляції № 1.003.21.0 від 03.02.2021 та страхового акту №\~ARX3716089 від 08.02.2021. Згідно із даними таких документів ПРАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ФОП [PERSON] , в розмірі 63 226 грн. 28 коп., що підтверджується даними платіжного доручення № 749566 від 09 лютого 2021 року. Сума несплачених страхових платежів становить 7 478 грн 25 коп. Також встановлено суму страхового відшкодування у розмірі 70\~704,53 грн (вартість відновлювального ремонту), на підставі розрахунку страхового відшкодування. Доказів оплати понесених витрат позивача відповідачем у добровільному порядку матеріали справи не містять та сторонами не надано. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд враховую такі правові положення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України та іншими законодавчими актами. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі Закон № 1961-IV). Згідно із п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», а також статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. При застосуванні наведених норм матеріального права підлягає урахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц ( провадження № 14-176цс18, пункти 68-70 ): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і статті 993 ЦК України, 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, що регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він у передбаченому Законом № 1961-IV порядку виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За передбачених у статті 38 зазначеного Закону умов, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється, у ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відносини між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до визначених у ньому умов, здійснивши відшкодування потерпілому завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування у порядку суброгації, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах. Як встановлено судом та уже зазначалося вище, станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, на підставі ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до позивача, який виплатив страхове відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за шкоду внаслідок ДТП. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування, а тому суд доходить переконливого висновку, що позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» має право вимоги до відповідача, який є заподіювачем шкоди, та має право на стягнення з останнього виплаченого ним страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування та його отримання не спростовано. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачем і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП доведена і не підлягала доказуванню, а в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази права вимоги позивача до відповідача, оскільки на час скоєння ДТП [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 35 352 гривні 27 копійок, що становить половину суми виплаченого страхового відшкодування (враховуючи наявність вини двох учасників ДТП) - є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що звертаючись з позовом позивач заявив вимогу про покладення судових витрат на відповідача. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, у зв`язку із задоволенням позову, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2 481,00 грн (платіжне доручення № 912703 від 05.09.2022). На підставі викладеного, ст. 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. , 15, 16, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України,

Outcome: approved