Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

07 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач відзив на позов не подав. У підготовче засідання позивач подала заяву про залишення позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини без розгляду та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у підготовче засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу визнає. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2024 року вказаний позов в частині вимог про визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30 квітня 2020 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 409 (а.с. 6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Подружні відносини подружжя припинило, подальше збереження шлюбу сторони вважають не можливим. Згідно із\~частиною першою\~статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб\~ґрунтується на\~вільній згоді\~жінки та\~чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду\~на викладене,\~враховуючи визнання\~відповідачем позову,\~суд дійшов\~висновку,\~що подальше\~збереження шлюбу\~між сторонами\~суперечитиме їхнім\~інтересам,\~а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню.

Outcome: approved