Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] (далі по тексту - відповідач), на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №9535119845 від 11.12.2020 року, що станом на 14.04.2024 року становить 51 791, 08 грн. з яких: 21643,86 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3,16 грн. - заборгованість по річним процентам, 30144, 06 грн. - заборгованість по щомісячним процентам та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №9535119845. Відповідно до умов Паспорту кредиту №5119845 та Кредитного договору №9535119845 від 11 грудня 2020 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 24349,00 грн., строк користування - 36 місяців, річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 6,00% від суми кредиту. Кредитні кошти відповідачем були отримані шляхом безготівкового перерахування коштів, у спосіб, зазначений у кредитному договорі (п.4), отже кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. 20 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлення АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року, позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №9535119845 від 11.12.2020 року, разом з тим умови вищевказаного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, як наслідок, станом на 15.04.2024 року заборгованість позичальника за кредитним договором №9535119845 від 11.12.20202 року становить 51 791, 08 грн. з яких: 21643,86 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3,16 грн. - заборгованість по річним процентам, 30144, 06 грн. - заборгованість по щомісячним процентам, таким чином, оскільки позичальником порушено умови кредитного договору позивач змушений звернувся до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 06.05.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявила, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №9535119845. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5119845, який є невід`ємною частиною цього Договору. П. 2.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та на Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п.2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту №5119845 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту №5119845 та Кредитного договору №9535119845 від 11 грудня 2020 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 24349,00 грн., строк користування - 36 місяців, річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 6,00% від суми кредиту. Відповідно до п.5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні та річні відсотки. В подальшому 20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №9535119845 укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , перейшло до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК». Станом на 15.04.2024 року заборгованість позичальника за кредитним договором №9535119845 від 11.12.20202 року становить 51 791, 08 грн. з яких: 21643,86 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3,16 грн. - заборгованість по річним процентам, 30144, 06 грн. - заборгованість по щомісячним процентам, що підтверджується Розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Договір між сторонами укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та становить направлена позивачем відповідачу оферта укласти договір та прийнятий відповідачем акцепт щодо укладання кредитного договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З долученого до справи розрахунку вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором №9535119845 від 11.12.2020 року у розмірі 51791,08 грн. станом на 15.04.2024 року, що складається із: 21643,86 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3,16 грн. - заборгованість по річним процентам, 30144, 06 грн. - заборгованість по щомісячним процентам. Так, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 9535119845 від 11.12.2020 року у розмірі 21 643, 86 грн. (заборгованість за тілом кредиту) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками, суд вважає за необхідне зазначити наступне. З долученого до справи розрахунку вбачається, що заборгованість складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі - 21643,86 грн., заборгованості по річним процентам у розмірі - 3,16 грн., заборгованості по щомісячним процентам у розмірі - 30144, 06 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються кредитором, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим кредитор має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №9535119845 від 11.12.2020 року, посилався на Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила надання споживчих кредитів неодноразово змінювалися самим позивачем у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Правил надання споживчих кредитів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила надання споживчих кредитів, наданий позивачем витяг з Правил надання споживчих кредитів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між позивачем та фізичною особою - споживачем кредитних послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у справі №1-12/2013, за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, ТОВ «ФК «ЦФР» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності такої заборгованості. Крім того, судом встановлено, що позивач здійснив розрахунок суми заборгованості за порушення грошового зобов`язання станом на 15.04.2024 року. Разом з тим, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду справи діє на території України. Враховуючи вищевикладене, вимоги п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по річним процентам у розмірі - 3,16 грн. та заборгованості по щомісячним процентам у розмірі - 30144, 06 грн. в даному випадку відсутні, а тому у вказаній частині позовна заява задоволенню не підлягає. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 30147,22 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,60 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог 41,79 %. На підставі викладеного та

Outcome: partial