Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100123894 відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 20000,00 гривень строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22 жовтня 2021 р. Проценти за користування кредитом 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 6.1 договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №17-01/2022-54 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №100123894 від 22 вересня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до позичальника Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит №100123894 від 22 вересня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином ТОВ «Коллект центр» наділене правом грошової вимоги до відповідача. Станом на 08 березня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 83822,50 грн. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит у розмірі 83822,50 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 17000,00 грн. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачці роз`яснено право на подання відзиву на позов; у встановлені судом строки відповідач відзив на позов не подав. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №100123894 від 22 вересня 2021 року відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав фінансовий кредит на строк 30 днів, з кінцевим терміном погашення не пізніше 22 жовтня 2021 року, проценти за користування кредитом 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що підтверджується копіями: договору про споживчий кредит №100123894 від 22 вересня 2021 року, паспорта споживчого кредиту, анкети-заяви №100123894 від 22 вересня 2021 року, відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.6-10, 11, 12, 14). Отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 20000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням 32795401 від 22 вересня 2021 року (а.с.13). 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №100123894 від 22 вересня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.17-23). У свою чергу ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до позичальника Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит №100123894 від 22 вересня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.24-38). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10 березня 2023 року за кредитним договором №100123894 від 22 вересня 2021 року заборгованість відповідача становить 83822,50 грн., з яких: 19000,00 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 26772,50 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення, 2000,00 грн. заборгованість за комісією, 36100,00 грн. нараховані відсотки згідно кредитного договору (а.с.15). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформапційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощену процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, встановленому статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. \~ \~ \~ \~Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору №4643427 від 19 серпня 2021 року, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідорк односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №100123894 від 22 вересня 2021 року не виконав, у передбачений у договорі строк, до 22 жовтня 2021 року кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 19000,00 грн. Таким чином заборгованість відповідача за тілом кредиту за вказаним договором становить 19000,00 грн., тому вимога позивача в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язани й повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк 30 днів. Таким чином позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого стронами строку кредитування 30 днів до 22 жовтня 2021 року (останній день). Зі змісту договору вбачається, що проценти (відсотки) за користування кредитом визначені у розмірі 7500,00 грн. (а.с.16). Досліджений судом розрахунок заборгованостві свідчить про те, що визначений позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строків кредитування, а тому є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором в розмірі 7500,00 грн. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору №100123894 від 22 вересня 2021 року належним чином не виконував, жодних заперечень щодо цього суду не надав, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 28500,00 грн., яка складається із: 19000,00 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 7500,00 грн. заборгованість за відсотками, 2000,00 грн. заборгованість по комісії. Згідно із ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «Коллект центр» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1029,53 грн., виходячи з розрахунку: 28500,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 83822,50 грн. (розмір заявлених позовних вимог). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки витрати позивача на правову допомогу у розмірі 17000,00 гривень не є пропорційними та співмірними предмету спору, то суд вважає за необхідне стягнути 3000 гривень на відшкодування вказаних витрат.

Outcome: partial