Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 В обґрунтування позовних вимог представник посилається на те, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] . 03.10.2017 Дубенським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частини від усіх видів доходів. Після видачі судового наказу матеріальне становище позивача змінилося та значно погіршилося. На сьогоднішній день на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які хворіють та потребують частого та дороговартісного лікування. Позивач несе службу в ЗСУ, останні два роки хворіє на хронічне захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, потребує періодичного лікування, що спричиняє вагомі фінансові витрати. Також, під час несення військової служби позивач несе великі витрати на придбання обмундирування для себе. Вважає, що в даному випадку наявна зміна двох умов, які визначені ч. 1 ст. 192 СК України, а саме: змінився стан здоров`я позивача та змінився майновий стан внаслідок утримання непрацездатних батьків та витрат на забезпечення несенні служби. Тому, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання сина до 1/6 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 1.2 Відповідачка подала відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов необґрунтованим та безпідставним. У відзиві вказує, що позивачем не надано жодного доказу його участі у матеріальних витратах на лікування його батьків. Також зазначає, що згідно судового наказу з вересня 2021 року по березень 2023 року аліменти нараховувалися у розмірі від 2634,25 грн. до 2854,50 грн. При цьому, позивач добровільно їх майже не сплачував. Систематичні оплати почали надходити, починаючи з квітня 203 року, тобто після зарахування його до лав ЗСУ, при цьому аліменти відрізняються у більшу сторону. Таким чином, факт призову на військову службу позивача аж ніяк не міг погіршити його матеріальний стан, а тільки покращив та стабілізував. Твердження позивача про потребу витрат на його лікування, яке до того ж пов`язане з проходженням військової служби, не заслуговують на увагу, оскільки медична допомога військовослужбовцям надається військово-лікувальними закладами. Так само безпідставними є посилання на обов`язок придбання ним обмундирування для себе та приладів для облаштування бліндажів. Тому вважає, що позивач у своєму позові не навів жодних обґрунтованих підстав, які могли б бути враховані судом для перегляду розміру аліментів у сторону зменшення. Крім того, зазначає, що позивач жодним чином не брав участі у вихованні свого сина, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.09.2023, яке набрало законної сили, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідачка проживає з сином та її непрацездатною матір`ю, відповідачка офіційно працевлаштована та отримує дохід близько 17000 грн. Вважає, що матеріальне становище позивача час від часу погіршується, не через обов`язок сплачувати аліменти, а через систематичні зловживання алкогольними напоями: під час несення військової служби він чотири рази притягався до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, а за рік і три місяці військової служби він отримав штрафів у загальному розмірі 102000грн., що перевищує загальну заборгованість за аліментами, яка була станом на березень 2023 року. Тому, підстав для зменшення розміру аліментів не має, просить у позові відмовити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 11.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.52). Згідно судового наказу Дубенського міськрайонного суду від 03.10.2017 з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.09.2023 за свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 17.10.2023 (а.с.58). Дитина зареєстрована з матір`ю і проживає з нею після розірвання шлюбу сторін 15.01.2018 (а.с. 53-54). За довідками Озерянського закладу дошкільної освіти та Квітневського ліцею Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області вони жодного разу батька не бачили, він сином [PERSON] , [INFO] , не цікавиться, виховує його одна матір (а.с. 59-60). Згідно довідок лікаря та інформації КП «Мирогощанський центр первинної медико-санітарної допомоги» Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області [PERSON] , [INFO] , перебував на лікуванні з 03.06.2024 до 12.06.2024 з діагнозом ГРВІ, парвовірусна інфекція (а.с. 71-72). Згідно довідки Варковицької сільської ради №143 від 19.04.2024, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації у [ADDRESS] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та батьком [PERSON] , [INFO] . Батьки знаходяться на утриманні сина [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №510487, [PERSON] , [INFO] , має третю групу інвалідності з 01.11.2019, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням ЦНС (а.с.10). Згідно довідок, наданих Варковицькою сільською радою, [PERSON] хворіє, діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. варіабельна за рівнем АТ, ризик ІІ.СН-І ст. Цукровий діабет ІІ тип, інсулінозалежний. Остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом. [PERSON] також хворіє, за станом здоров`я потребує постійного медикаментозного лікування (а.с.12,13). [PERSON] - старший (РНОКПП [NUMBER] ) отримав дохід від здачі в оренду майна за 2023 рік у розмірі 19875,76 грн. [PERSON] отримала дохід від здачі в оренду майна за 2023 рік у розмірі 30430,30 грн. (а.с. 61). Відповідно витягу з наказу Міністерства оборони України позивач [PERSON] з 10.03.2023 зарахований до списків особового складу в/ч [NUMBER] (а.с.14). Згідно довідки ВЛК №115 від 16.02.2024 позивач хворіє на хронічне захворювання, пов`язане з проходженням військової служби і потребує відпустки на лікування терміном 30 днів. Діагноз: хронічний комбінований геморой ІІІ ступеня, ускладнений кровотечею. Лікувався, 18.01.2024 придбав ліків на 1935,4 грн., прооперовано 14.02.2024. в квітні 2024 року придбав ліків на загальну суму 3341,5 грн. (а.с.15-23, 29). Також позивач лікувався з 20.05.2024 до 28.05.2024, основний діагноз: бронхопневмонія, не уточнена, супутні захворювання: токсичне ураження печінки з холестазом. В травні 2024 року придбав ліків на загальну суму 4109,83 грн., з якої: - до лікування в мед закладі на початку і в середині травня на суму 1470,91 грн.; - під час лікування в мед закладі на суму 2522,62 грн.; - після лікування 31.05.2024 придбав но-шпу форте на суму 116,3 грн. Крім того, ще 14.09.2023 придбавав корвалол і цитрамон на загальну суму 322,2 грн.(а.с. 75-78, 81-85). [PERSON] згідно копій чеків та накладних придбав 18.04.2024 мобільний телефон, скло броньоване і чохол до нього на суму 4225 грн. Як вбачається з накладних та закупівельних актів, позивачем у квітні-травні 2023 року та лютому-квітні 2024 року придбано одяг, взуття, спальний мішок, саперну лопату, аптечку, побутових приладів та товарів (миски, обприскувач, ножиці) на загальну суму 28838 грн. (а.с.24-27), а також і в травні 2024 року одягу та побутових товарів на загальну суму 19695 грн. (а.с. 79-81). На що і ким було витрачено 10.02.2019 13299,9 грн. згідно накладної від 10.02.2019 - встановити з тексту неможливо, однак це було понад 5 років тому і суд не враховує вказану інформацію для прийняття рішення (а.с. 28). Аналогічно неможливо встановити з копії чеку на що і ким було витрачено 55,69 грн. 22.02.2022, відтоді минуло майже два з половиною роки і суд не враховує вказану інформацію для прийняття рішення (знизу а.с. 26). [PERSON] працює в АТ «Укрзалізниця» провідником пасажирського вагона. Загальна сума її доходу за період квітень-травень 2024 року становить 36063,99 грн. (а.с.70). Її батько помер, а матір [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи і відповідно має статус пенсіонерки, баба дитини періодично лікується, її дохід за січень-червень 2024 року склав 15940 грн. (а.с. 63-69). Згідно інформації, наданої Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області від 27.06.2024, на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] . Відповідно до матеріалів виконавчого провадження заборгованість станом на 01.09.2021 була 32741,52 грн. заборгованість по аліментах станом на 01.06.2024 відсутня, переплата становить 1252,24 грн. За даними виконавчої служби за період в 20 місяців з вересня 2021 до квітня 2023 років позивач сплатив на утримання сина лише три рази по 1000 грн. (вересень-жовтень 2021, лютий 2022), суд звертає увагу, що це майже втричі менше мінімального розміру аліментів на місяць, а 16 місяців він взагалі нічого не сплачував. Регулярні і достатні виплати розпочались лише з травня 2023 року, тобто після мобілізації позивача до лав ЗСУ (а.с.56-57). Дані Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджують заперечення відповідачки щодо того, що матеріальне становище позивача страждає через неодноразове притягнення його саме до адміністративної відповідальності, тобто через його винну поведінку. Так, [PERSON] , [INFO] , суди України неодноразово притягали до адміністративної відповідальності, в тому числі за час служби за ч.3 ст. 172-20 КУпАП (перебування в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби в особливий період), тобто за військові адміністративні правопорушення. Позивачу [PERSON] присуджено штрафів на загальну суму 119170 грн., а саме: 1)08.07.2022 постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської 559/1543/22 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (за домашнє насильство над батьком [PERSON] ), штраф 170 грн.; 2)18.01.2023 постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/34/23 за ч.1 ст. 130, ч.3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом «Mersedes-Benz», н.з. [NUMBER] , з ознаками сп`яніння і відмовився проходити огляд, а також будучи особою, відносно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування т/з постановою державного виконавця Дубенського ВДВС №65068007 від 27.09.2021), штраф 17000 грн. (виплата розстрочена рівними платежами по 3400 грн./міс) і 1 рік позбавлення права керування транспортними засобами; 3)09.05.2023 постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області №676/3419/23 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, штраф 17000 грн. 4)22.05.2023 постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області №676/3640/23 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, штраф 34000 грн. 5)09.11.2023 постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області № 559/3929/23 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, штраф 34000 грн. 6)21.06.2024 (вже на час розгляду цієї справи судом) постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області № 676/4096/24 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, штраф 17000 грн. IV. Норми права, які застосував суд. За ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень (Реєстру). Згідно ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. - Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України презюмується необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін у його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789-XII від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей (ст. 3). V. Мотивована оцінка і висновки суду. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що підстав для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України, а відповідно і для задоволення позову, - немає. Позивач працевлаштований, перебуває на службі у лавах ЗСУ, отримує значний стабільний дохід, що спростовує його доводи про погіршення майнового стану та неспроможність сплачувати аліменти у визначеному рішеннями суду розмірі. Навпаки, позивач свідомо нехтував виконанням батьківських обов`язків і був позбавлений батьківських прав відносно дитини. [PERSON] тривалий час не сплачував аліменти в належному розмірі, утворився значний борг, державним виконавцем [PERSON] було обмежено у праві керування транспортним засобом. Тягар утримання дитини багато років лежав саме на матері-відповідачці. Борг за аліментами був погашений внаслідок мобілізації позивача до лав ЗСУ. І лише з цього моменту дитина почала утримувати належні кошти на прожиття від біологічного батька. Очевидно, що зменшення розміру аліментів внаслідок перебування позивача на службі в лавах ЗСУ чи в зв`язку з необхідністю сплати штрафів правопорушника [PERSON] , який висновків не робить і регулярно вживає алкогольні напої, - неможливе, оскільки це суперечить принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Також не заслуговують на увагу доводи позивача, що підставою для зменшення аліментів є перебування на його утриманні непрацездатних батьків. Позивач не надав доказів, що саме він несе витрати щодо утримання своїх батьків - оплачує комунальні послуги, купує ліки, продукти харчування. Довідка сільської ради, що батьки знаходяться на утриманні сина, не є достатнім доказом, адже відповідач спростувала це, надавши докази про доходи батьків позивача, як мінімум, від здачу в оренду майна. Батько позивача є особою з інвалідністю, а значить отримує пенсію. Разом з тим, добровільне надання допомоги батькам не може впливати на виконання аліментних зобов`язань щодо дитини. Аналогічно у відповідачки є матір з інвалідністю, але вона виховує дитину. Як і не є підставою для зменшення розміру аліментів витрати для купівлі одягу та інших предметів, ліків позивачем, який витратив на лікування майже в 8 разів менше, ніж розмір штрафів через регулярне вчинення правопорушень. Дитині також потрібно одягатись, харчуватись і отримувати лікування за потреби. Сплата аліментів у розмірі на одну дитину не є надмірним тягарем для позивача, а зменшення розміру аліментів завадить належному забезпеченню сина сторін та суперечитиме його інтересам. В підсумку, в задоволенні позову суд відмовляє внаслідок безпідставності. За таких обставин,

Outcome: dismissed