Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та повідомила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, на даний час проживає і працює в Федеративній Республіці Німеччина, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча таку можливість має, працює та отримує погодинну оплату в розмірі 13 євро на годину з тривалістю робочого часу 25 годин на тиждень та відповідно його фінансовий стан дозволяє сплачувати аліменти в сумі, щоб забезпечити достатній рівень життя та підтримати здоров`я дитини в нормальному стані. Натомість позивач не працює та є особою з інвалідністю ІІ групи. За таких обставин позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі частки його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 16 квітня 2024 року позивач змінила позовні вимоги в частині розміру та способу стягнення аліментів та просила з урахуванням стану здоров`я дитини стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 350 євро щомісячно, до досягнення сином повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року заява прийнята до розгляду, заява в частині зміни предмета позову шляхом доповнення вимогами про стягнення аліментів на утримання дружини залишена без розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 року продовжено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач через свого представника адвоката Найчук О. Є. подав відзив на позов. Заперечуючи щодо позову, відповідач вказує, що він є громадянином України та лише тимчасово проживає на території Федеративної Республіки Німеччина, дозвіл продовжений до 04 березня 2025 року, а тому безпідставним є стягнення з нього аліментів у грошовій одиниці іноземної країни та звертає увагу на положення чинного законодавства щодо законного платіжного засобу в Україні. Крім того зазначає, що наразі він не працює, планує навчатися та отримує лише допомогу по безробіттю з 1 травня 2024 року по 31 грудня 2024 року з щомісячною виплатою в розмірі 1042,80 євро. Із призначеної допомоги є обов`язкові платежі по оренді житла, комунальним послугам, що орієнтовно становить 650 євро. Крім того відповідач несе щомісячні обов`язкові витрати на харчування, проїзд, одяг, засоби гігієни, мобільний зв`язок, навчання, що складає близько 400,00 євро. З урахування того, що він є безробітний, власного житла не має, у нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, він лише тимчасово проживає на території іноземної держави, а тому не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2000,00 грн. Позивач через свого представника подала відповідь на відзив та просила позов задовольнити в повному обсязі. При цьому звертала увага, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати відповідного розміру аліментів не є обставиною, яка враховується судом при визначені розміру аліментів та не звільняє від обов`язку по утриманню дитини. Зазначає, що відповідач не спростовував можливість утримувати дитину, а його допомога по безробіттю в еквіваленті до гривні в 15 разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також вказувала, що договір оренди укладений відповідачем в той час, коли він був працевлаштований та отримував заробітну плату, однак доказів про оплату цього житла з допомоги по безробіттю не надано. Позивач просила звернути увагу, що вона самостійно виховує сина та сама є особою з інвалідністю ІІ групи, має онкологічне захворювання та продовжує лікування, що відповідно потребує витрат на нього. Син же також має захворювання, був прооперований, а наразі витрати на лікування та підтримку його здоров`я вона несе самостійно, як і витрати на забезпечення сина житлом, комунальними послугами, харчуванням, одягом, взуттям, іграшками, дитячими книгами та іншими засобами дитячого розвитку і навчання. Також наголошує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків. Відповідач правом на заперечення не скористався. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Наголошувала, що позивач виїжджала за межі України для лікування, однак з позивачем спільно не проживала. Не заперечувала, що вона з сином проживає разом зі своїми батьками, які і допомагають в його утриманні, однак позивач також несе витрати в частині комунальних послуг. Зазначала, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України нею будуть надані докази щодо витрат на правничу допомогу. Представник відповідача надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві. Звертала увагу, що позивач мала можливість теж проживати за межами України та від іноземної держави отримувати допомогу на дитину, однак проживає в Україні. Крім того зауважувала, що позивачка спроможна лікувати дитину в приватних медичних закладах та оплачувати басейн, що свідчить про наявність у неї доходів. Вислухавши представників сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 червня 2021 року, а.с.4). Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 2021 року ( а.с. 5). Позивач проживає та зареєстрована разом з сином за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Квартальним комітетом «Корея-1» від 09 травня 2023 року №192, довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 17 травня 2023 року №29353, витягом з Реєстру територіальної громади від 17 травня 2023 року (а.с.6,8,9). Позивач хворіє з лютого 2022 року. Відповідно до виписки з її медичної карти їй було видалено пухлину поперекового хребця, проведено декомпресію спинного мозку, корпородез титановими імплантати та встановлений діагноз неходжкінська лімфома 4б ст 2 кл гр, ураження кісток, лімфатичних вузлів. [PERSON] продовжує лікування та їй встановлена ІІ група інвалідності. Дитина хворіє, зокрема їй діагностований двобічний хибний крипторхізм, пахова грижа та призначене лікування, зокрема дієту, ЛФК та рекомендовано плавання. Відповідач є громадянином України, має дозвіл на перебування у Федеративній Республіці Німеччина до 04 березня 2025 року (дозвіл на перебування від 22 квітня 2022 року та свідоцтво про продовження терміну дії посвідки на проживання від 07 березня 2024 року), де і проживає. Відповідач винаймає квартиру в м. Любек, про що укладений договір оренди від 16 травня 2023 року з базовою орендною платою 400,00 євро на місяць та передоплатою комунальних послуг, загальною сумою за місяць 525,006 євро. Відповідачу також виставлені рахунки за послуги телекому. 14 червня 2023 року відповідач уклав трудовий договір та влаштувався розвізником з погодинною оплатою праці в розмірі 13,00 євро брутто за свою роботу з тривалістю робочого часу 25 годин на тиждень. З 01 травня 2024 року відповідач значиться безробітним з щомісячною допомогою по безробіттю в розмірі 1042,80 євро до 31 грудня 2024 року. Доказів, що відповідач надає добровільно належну матеріальну допомогу на утримання дитини останній не надав, як і доказів про перебування на його утриманні інших осіб. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум з 1 січня 2024 року для дітей\~віком до\~6\~років становить 2563,00 гривні. Дитині [PERSON] , [INFO] , на день ухвалення рішення суду виповнилося 2 роки. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню сина не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі, тому суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Разом з тим, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що аліменти підлягають визначенню саме в національній валюті, а не іноземній, зважаючи, що національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. \~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. В контексті даної справи доказів, що сторони обумовлювали угодою про визначення аліментного зобов`язання в іноземній валюті, матеріали справи не містять. Тимчасове ж перебування за межами України відповідача по справі, не є обставиною, яка б передбачала визначення його зобов`язання в іноземній валюті. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа, інших утриманців не має, а дитина потребує такої допомоги. При цьому суд враховує стан здоров`я дитини та необхідність витрат на лікування та підтримання стану здоров`я. А також звертає увагу, що наразі утриманням та вихованням дитини займається лише позивачка, яка сама несе весь тягар щодо цього, будучи при цьому особою з інвалідністю та маючи захворювання, яке потребує лікування. Твердження представника відповідача, що позивач мала можливість розділити цей обов`язок з чоловіком за межами України та отримувати за кордоном відповідну допомогу, є принаймні не коректним та наразі це не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину. Не впливає на цей обов`язок батька і допомога позивачу в утриманні дитини зі сторони її близьких. Суд бере до уваги стан матеріального забезпечення відповідача на день ухвалення рішення та необхідність здійснення ним витрат на своє утримання. Разом з тим, враховує, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку. При цьому слід враховувати, що хоча відповідач на даний час має статус безробітного, в той же час рівень допомоги по безробіттю навіть з урахуванням витрат є досить високий в порівняні прожитковим мінімумом для працездатної особи в Україні. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 8000,00 грн. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст.182 СК України та надані докази. При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять доказів для визначення аліментів в розмірі, зазначеному позивачем. Суд зауважує, що визначений цим рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 22 березня 2024 року. При цьому,\~суд звертає\~увагу,\~що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 702,25 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). Питання витрат на правничу допомогу суд вирішуватиме відповідно до ст.141 СК України з урахуванням заяви представника позивача, поданою в установленому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial