Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у період з 02 травня 1998 року по 07 лютого 2005 року вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначає, що [INFO] вона вдруге зареєструвала шлюб та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». 22 квітня 2023 року позивачка втретє зареєструвала шлюб та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Окрім того, вказує що [INFO] її батько [PERSON] , за 10110,00 грн. продав належний йому на підставі свідоцтва про право на спадщину будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка звертає увагу на те, що кошти отримані від продажу вказаного вище будинку, батько передав їй на придбання власного житла, оскільки такого не мала, хоч і перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Зазначає, що 24 грудня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 006/055-Ж, зареєстрованого Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська», позивачка придбала двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2016 року у справі № 176/2872/14-ц, даний договір купівлі-продажу визнано дійсним. Окрім того, даним рішенням суду за позивачкою визнано право власності на вказану квартиру та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Рішенням Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської областівід 27 квітня 2023 року № 1172-28/VIII «Про перейменування вулиць, провулків та майдану на території Жовтоводської міської територіальної громади, назви яких пов`язані з державою-агресором, [ADDRESS] перейменовано на вулицю Героїв Чорнобиля». [PERSON] вказує, що навесні 2023 року вона вирішила відчужити належну їй квартиру та з цього приводу звернулась до нотаріуса. Однак, з`ясувалось, що потрібна нотаріально посвідчена згода [PERSON] на відчуження позивачкою квартири, оскільки на час оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна № 006/055-Ж від 24 грудня 1998 року, позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Позивачка зазначає, що факт придбання нею квартири за кошти, які вона отримала від свого батька, міг би особисто підтвердити відповідач, але з 2014 року по теперішній час він не виходить на зв`язок та місцезнаходження його невідоме. Наразі, позивачка не може вільно розпоряджатися належною їй квартирою, адже вона вважається спільною сумісною власністю подружжя, а тому вимушена звернутися із позовом до суду про визнання права особистої приватної власності на квартиру. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач та відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися. При цьому представник позивачка адвокат Черниш Т.І. подала заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). 02 травня 1998 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). 24 жовтня 2009 року позивачка вдруге уклала шлюб та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). 22 квітня 2023 року вона втретє уклала шлюб змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також судом встановлено, що у період перебування позивачки та [PERSON] у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 006/055-Ж від 24 грудня 1998 року, зареєстрованого Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська», позивачкою за грошові кошти у розмірі 6860,00 грн. придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). В матеріалах справи наявний технічний паспорт на вищезазначену квартиру (а.с.16-17). Вказана квартира була придбана за кошти, отримані її батьком 02 жовтня 1998 року від продажу жилого будинку з надвірними будинками, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу ААН № 404252, зареєстровано в реєстрі за номером 405 (а.с. 13). Вищезазначене також підтверджується показами свідка [PERSON] , яка 13 березня 2024 року у судовому засідання, пояснила, що позивачка є дочкою її чоловіка. 02 травня 1998 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] . Так, її чоловік продав свою спадщину у м. Фастів. Тим часом, позивачка та [PERSON] знайшли квартиру по [ADDRESS] . Батько позивачки [PERSON] разом з [PERSON] домовились з продавцем щодо придбання квартири. Після чого [PERSON] передав продавцю грошові кошти в сумі 6860,00 грн. Зазначає, що на той момент позивачка мала прізвище [PERSON] . Окрім того, звертає увагу на те, що відповідач ніяких грошей не давав, ніде не працював, меблі та побутову техніки купував її чоловік. Свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою [PERSON] . В дев`яностих роках позивачка та відповідач одружилися, та проживали у її матері по вул. Осипенка, в літній кухні. Батько позивачки [PERSON] продав будинок у м. Фастів і купив дітям двокімнатну квартиру по [ADDRESS] . [PERSON] зазначила, що її плимінник [PERSON] ніде не працював, намагався займатися підприємницькою діяльністю, а потім поїхав та більше не повертався. У\~статті 60 Сімейного кодексу України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 Сімейного кодексу України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтями\~69,\~70 Сімейного кодексу України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої\~статті 57 Сімейного кодексу України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах у справі № 6-1587цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким, відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені\~статтею 57 СК України, відповідно до пунктів1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до роз`яснень наданих у п.24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі №6-1568цс16). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наведених вище доказів та показів свідка вбачається, що двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , хоча й була придбана під час шлюбу сторін, але за особисті кошти позивачки, які вона отримала від свого батька внаслідок продажу ним спадщини - будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі та визнати за нею право особистої приватної власності на спірну квартиру.

Outcome: approved