Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача [PERSON] адвокат Зубенко О.А. 04.03.2024 засобами поштового листування звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис р.№75024, виданий 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 29 335,18 гривень, стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» (або правонаступника, отримувача коштів за правом вимоги за наявності укладених угод) на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 11 319,23 гривень (суму встановлену на час ухвалення рішення суду). 17.04.2024 до суду від представника позивача адвоката Зубенка О.А. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, із уточненою позовною заявою, відповідно до якої він просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, р.№75024, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 29 335,18 гривень; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 27 018,80 гривень (суму, встановлену на час ухвалення рішення суду). Вказана заява обґрунтована тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. зупинено провадження у виконавчому провадженні ВП [NUMBER], проте арешти з рахунків не знято та стягнення продовжено, адже на картковому рахунку застосовано обмеження в межах суми 33 443,92 гривні. 29.03.2024 адвокатом Зубенком О.А. приватному виконавцю Якименку А.О. направлено лист щодо припинення стягнення до вирішення даної справи судом. В автоматичному режимі надіслано відповідь наступного змісту: «Ваш лист отримано та буде розглянуто належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства після відновлення приватному виконавцю доступу до АСВП, так як на даний момент діяльність приватного виконавця зупинено строком на один місяць, згідно з наказом Міністерства юстиції України №758/7 від 13.03.2024». Тому приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. продовжено стягнення за виконавчим провадженням ВП [NUMBER]: 19.03.2024 стягнуто з [PERSON] на користь відповідача 700,00 гривень, 04.04.2024 - 12 396,00 гривень, 04.04.2024- 2 207,55 гривень. У зв`язку з наведеним, як вказує представник позивача, виникла необхідність у збільшенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у сумі 11 715,25 гривень на суму додаткового стягнення 15 303,55 гривень. За змістом уточненої позовної заяви позивач дізнався про примусове виконання в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] виконавчого напису, р.№75024, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. 12.06.2021, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О., що й зумовило звернення до суду. Виконавчий напис виданий про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 29 335,18 гривень за кредитним договором, укладеним з АТ «Альфа Банк» 04.10.2012. Сторона позивача стверджує, що кредитні кошти, отримані [PERSON] відповідно до умов даного кредитного договору, повернуті у 2013 році, інших кредитів він не отримував. 06.12.2021 в межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача та 26.02.2024 - про арешт коштів боржника, здійснено з [PERSON] стягнення у сумі 11 319,23 гривень. Позивач вважає зазначений виконавчий напис незаконним, адже приватний нотаріус перед його вчиненням не перевірила безспірності вимог стягувача, крім того, якщо брати до уваги зазначений вище договір, то до вимог відповідача є застосовним строк позовної давності. Як стверджує позивач, з дня виникнення вимоги у кредитора минуло більше трьох років, що унеможливлювало вчинення виконавчого напису. Також з виконавчого напису неможливо дійти висновку про складові наявної заборгованості. Разом з цим, представник позивача наголошує, що вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не посвідчений в нотаріальному порядку, суперечить нормам чинного законодавства, адже такий договір не є безспірним. Відповідно, оскільки в межах виконавчого провадження з [PERSON] стягнуто кошти, як безпідставно набуті, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у вказаній в уточненій позовній заяві сумі. На підставі наведеного, неможливість позасудового врегулювання спору, виходячи з положень ст.15-16, 18, 1212, 1215 ЦК України, ст. 34,50, 87-88 ЗУ «Про нотаріат», представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 08.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олену Василівну надати до суду належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис р. №75024, виданий 12.06.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 29 335,18 гривень. Ухвала залишена без виконання, конверт повернувся до суду із приміткою «адресат відсутній». За даними Єдиного реєстру нотаріусів (https://ern.minjust.gov.ua/) при пошуку [PERSON] відомості за даними параметрами відсутні. Запит, скерований судом щодо діяльності приватного нотаріуса Грисюк О.В. Міністерству юстиції України 23.04.2024, залишена без відповіді, проте, на переконання суду, зазначена обставина не перешкоджає розгляду справи. Ухвалою суду від 08.03.2024 постановлено зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП [NUMBER], що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О., з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, р. №75024 від 12.06.2021, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 29 335,18 гривень, до завершення розгляду даної цивільної справи судом та набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 23.04.2024 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами та відкласти судове засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Роз`яснено третім особам згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст. 178 ЦПК України. 23.04.2024 до справи надійшов відзив відповідача на позовну заяву за підписом представника відповідача - керівника [PERSON] в межах строку, визначеного судом, із врахуванням дати отримання позовної заяви та ухвали суду 13.04.2024. За змістом відзиву відповідач в повному обсязі заперечує проти заявлених позовних вимог. Зауважує, що відповідачем надані приватному нотаріусу всі необхідні на підтвердження безспірності кредитної заборгованості позивача документи, зокрема, розрахунок заборгованості та оригінал договору, а доказів протилежного позивачем на подано. Крім того, [PERSON] не надає доказів на користь доводів про відсутність заборгованості за кредитним договором, як і альтернативного розрахунку заборгованості. На момент відступлення прав вимоги відповідачу попереднім кредитором, сума заборгованості [PERSON] була дійсною, відтак, твердження позовної заяви про відсутність заборгованості не відповідають фактичним обставинам справи. Разом з цим, на думку сторони відповідача, ототожнення строку давності вчинення виконавчого напису із строком позовної давності, як на цьому наголошує позивач, є помилковим, виходячи із положень ст.256 ЦК України. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а за умови надання стягувачем всіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису, заборгованість є безспірною. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів на користь позивача, у відзиві зауважено, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Чинний договір або інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання коштів). Відповідно, сторона відповідача вважає застосування ч.1 ст.1212 ЦК України необґрунтованим, адже кредитний договір не визнаний недійсним, не розірваний та не змінений, отже, стягнення заборгованості є правомірним. Разом з цим, сторона відповідача наголошує, що частина коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження, на користь ТОВ «Вердикт Капітал» не була перерахована, адже вони відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» відносяться до витрат виконавчого провадження, є винагородою виконавця та витратами на вчинення виконавчих дій. Доказів перерахування грошових коштів з депозитного рахунка приватного виконавця на користь ТОВ «Вердикт Капітал» позивачем не надано. Так, на рахунок відповідача в межах здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем перераховано лише суму 9 581,85 гривень, тому твердження позивача не відповідають дійсності. Треті особи не скористались своїм правом на подання пояснень, поважних причин неподання суду не повідомлено, зауважень щодо спрощеного порядку розгляду справи не висловлено. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи не подано. Поштова кореспонденція, скерована приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., повернута поштовим відділенням із приміткою «адресат відсутній», а приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Якименку А.О. «за заявою одержувача». Інших процесуальних дій під час розгляду справи судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Позивач в судове засідання не з`явився, 08.07.2024 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обязі, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином, за адресою місцезнаходження юридичної особи згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача, що не перешкоджає розгляду справи з урахуванням наявного відзиву. Треті особи також про поважні причини неявки до суду не повідомили, неодноразово повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. За змістом ч.1ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Cудом встановлено, що 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №75024, щодо звернення стягнення з позивача [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №401287226 від 04.10.2012, укладеним із АТ «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1 від 21.06.2016 є ТОВ «Кредитні ініціативи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-01/19/1 від 16.01.2019 є ТОВ «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, - заборгованості за вказаним кредитним договором. Згідно з виконавчим написом, строк платежу за вказаним кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 по 28.05.2021, сума заборгованості складає 28 685,18 гривень, а саме, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1 919,96 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом -1 303,68 гривень, строкова заборгованість за комісією 980,24 гривень, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 10 981,30 гривень, строкова заборгованість за штрафами та пенею - 13 500,00 гривень. Таким чином, доводи сторони позивача щодо відсутності у виконавчому написі зазначення про складові заборгованості не знаходить свого підтвердження. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача - 650,00 гривень. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] відповідно до наявної у справі засвідченої копії виконавчого напису складає 29 335,18 гривень. Виконавчий напис, за його змістом, набирає чинності з 12.06.2021, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом 3 років. Судом також встановлено, що 23.11.2021 на підставі заяви стягувача (відповідача) про примусове виконання виконавчого напису, р.№75024 від 12.06.2021, поданої 22.11.2021 (копія заяви наявна у справі) приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] про стягнення 29 335,18 гривень, про що свідчить відповідна постанова, засвідчена копія якої наявна у матеріалах справи. Відомості про її надіслання боржнику за адресою у м.Запоріжжі відсутні. Доказів вручення постанови приватного виконавця боржнику суду не надано. Стягувачем у виконавчому провадженні є саме ТОВ «Вердикт Капітал». Також, 06.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. при примусовому виконанні виконавчого напису, р.№75024 від 12.06.2021 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (позивача), оскільки встановлено офіційне місце працевлаштування [PERSON] , а 26.02.2024 - постанову про арешт коштів боржника в межах 32 968,70 гривень. Доказів отримання кредиту позивачем у АТ «Альфа-Банк», зокрема, споживчого, укладення кредитного договору №401287226 від 04.10.2012, суми кредиту, повної або часткової сплати кредитної заборгованості суду не надано. Так само учасники справи не довели належними та допустимим доказами, що входило до обов`язку доказування відповідача, його правонаступництво за вказаним у виконавчому написі кредитним договором як стягувача. Відповідно до дубліката чека від 01.03.2024, 27.02.2024 з [PERSON] стягнуто 11 319,23 гривень (в межах вказаного вище виконавчого провадження, що видно із призначення наданого чека за реквізитами приватного виконавця, вказаними у постанові приватного виконавця від 06.12.2021). Крім того, за даними виписки з карткового рахунка [PERSON] за період з 11.02.2024 по 12.03.2024, 08.03.2024 встановлено арешт рахунка на суму 33 443,92 гривень, кошти, спрямовані на погашення арештованої суми - 396,02 гривень (08.03.2024), 700,00 гривень (19.03.2024), 12 396,00 гривень (04.04.2024), 2 207,55 гривень (04.04.2024). Накладення інших арештів на картковий рахунок позивача наявними матеріалами справи не підтверджено. За даними довідки ТОВ «Вердикт капітал» №1-6739 від 19.04.2024 за підписом генерального директора О.В. Іжаковського, на рахунки товариства в якості стягнення заборгованості за кредитним договором №401287226 12.03.2024 перераховано 360,02 гривень та 28.02.2024 - 9 221,83 гривень, всього - 9 581,85 гривень. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відноситься до нотаріальних дій (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Ст.88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису (12.06.2021), визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. П.2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 у справі №826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Суд враховує, що касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 була відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 №92. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином, до обов`язків нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. На час розгляду справи Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" виключено з Переліку на підставі Постанови КМ №480 від 19.04.2022, але в часі виключення відбулось пізніше дати вчинення виконавчого напису. Проте, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного у даній справі виконавчого напису застосував не чинну на момент здійснення нотаріальної дії норму Переліку, вказаного вище, яка скасована у судовому порядку. Наявності судових спорів щодо вказаного у виконавчому написі кредитного договору під час розгляду справи за даними Єдиного державного реєстру судових рішень не встановлено. Крім того, безспірність заборгованості, як необхідна умова вчинення виконавчого напису нотаріуса згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» з тексту виконавчого напису не вбачається, оскільки вказані у написі реквізити кредитного договору та договору про відступлення прав вимоги на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», вочевидь, не є доказами на підтвердження такої безспірності та, тим більше, строку її виникнення та наявних складових. При цьому, підставами оскарження виконавчих написів, на переконання суду, може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника або окремих складових заборгованості. Судзауважує, що повідомлення новим кредитором (відповідачем) на ім`я позивача про відступлення права вимоги в порушення ч.2 ст.517 ЦК України, як і дійсність розрахунку заборгованості, періоди нарахування складових заборгованості матеріалами справи не підтверджено. Відповідно, позивач не мав змоги відповідно до ст.518 ЦК України висловити заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язанні до вчинення нотаріальної дії. При цьому, відповідачем доказів протилежного в порушення свого обов`язку доказування на виконання ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Суд окремо наголошує, що зі змісту виконавчого напису не вбачається повного переліку документів, наданих стягувачем приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії. Вищезазначені обставини свідчать про те, що заборгованість позивача не є безспірною. Щодо доводів сторони позивача стосовно позовної давності суд погоджується із твердженнями сторони відповідача, висловленими у відзиві, адже положення щодо позовної давності з урахуванням норми ст.256 ЦК України, в даному випадку не є застосованими. Проте, на підставі вищенаведеного суд приходить до переконання про вчинення виконавчого напису здійснено із порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки за обставин, встановлених судом, правових підстав для його вчинення нотаріусом не було, тому суд визнає оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення першої позовної вимоги у спосіб, визначений позивачем. З приводу позовної вимоги про повернення безпідставно стягнутих коштів, суд виходить з норм ст.1212, 1213 ЦК України, погоджуючись із доводами сторони позивача. Крім того, суд застосовую правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, провадження №61-88св21. Так, результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 29 335,18 гривень, що стягуються з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса (в межах здійснення виконавчого провадження), який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, позовна вимога про повернення цієї суми у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню, але у частковому обсязі у сумі 9 581,85 гривень, оскільки лише перерахунок зазначеної суми підтверджений належними та допустимими доказами, наданими стороною відповідача. Не дивлячись на наявну виписку з карткового рахунка [PERSON] , списання грошових коштів із призначенням «в межах арештованої суми» не свідчить про їх відношення саме до вказаного вище виконавчого провадження та повне перерахування приватним виконавцем на рахунок стягувача, тому суд погоджується із доводами відповідача. Крім того, позовних вимог до приватного виконавця не заявлено. Суд наголошує, що твердження відповідача про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд також враховує правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14, пр.№61-360св18, від 09.02.2022 у справі №547/210/20, пр.№61-16834св21, від 15.02.2023 у справі № 947/10174/21, пр.№ 61-11444св22, від 13.07.2022 у справі №761/825/20, пр.№61-12951св21, від 02.11.2022 у справі №758/14101/16-ц, пр.№61-17550св21, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, пр.№14-557цс19, від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, пр.№14-84цс19. За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленої майнової позовної вимоги у визначеній частині, а саме, у сумі 9 581,85 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні іншої частини позовної вимоги про повернення безпідставно набутих коштів суд встановив підстави для відмови. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Задовольняючи позов, суд за нормою ч.1,2 ст.141 ЦПК України ухвалює стягнути судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, з відповідача в дохід державного бюджету. Так, за розгляд немайнової вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягав сплаті судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, а, враховуючи часткове задоволення майнової вимоги, пропорційно до задоволеної частини, слід стягнути з відповідача в рахунок судового збору в дохід державного бюджету 429,54 гривень (9 581,85 гривень *1 211,20 гривень / 27 018,80 гривень); за розгляд заяви про забезпечення позову - 605,60 гривень. Тобто, стягненню підлягає судовий збір в загальній сумі 2 246,34 гривень. Клопотань сторін про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу під час звернення до суду, а також судового розгляду не надходило.

Outcome: partial