Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

18.04.2024 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у лютому 2024 року він звернувся до державного реєстратора відділу реєстрації реєстраційних послуг Підгородненської міської ради з метою державної реєстрації прав на нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Державним реєстратором було направлено запит №298 від 27.02.2024 року до КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради щодо наявних відомостей про права власності та можливі обтяження в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] . Листом від 14.03.2024 року №2857 КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради повідомило Державного реєстратора, що станом на 31.12.2012 рік, в матеріалах інвентаризаційної справі за адресою: [ADDRESS] , міститься постанова слідчого відділу Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2007р., якою накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . 28.03.2024 року був направлений адвокатський запит за вих. 64 від 28.03.2024 р. до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (надалі Відповідач) з проханням надати інформацію щодо зазначених дій з боку слідчого відділу Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Листом від 11.04.2024 року вих. №43.2/4183 відповідач повідомив, що 08.10.2004 слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] порушено кримінальну справу №64041921 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за фактом шахрайських дій у відношенні ТОВ «ТП № 1308», вчинене у великому розмірі. 23.02.2007 р. слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] з метою забезпечення цивільних позовів (виконання вироку в частині можливої конфіскації майна) на підставі ст. 125, 126 КПК України (ред. 1960 р.) накладений арешт на майно [PERSON] .. 13.08.2008 р. слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області Березинкіним Є.О, винесено постанову про зупинення досудового слідства у кримінальній справі №64041921 на підставі п.1 ст.206 КПК України (ред. 1960 р.). Також повідомлено, що кримінальна справа №64041921 зберігається в архіві слідчого відділення ВП №2 Дніпровського РУ ГУНП в Дніпропетровській області. До Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за матеріалами кримінальної справи не вносились. Позивач в позовній заяві зазначив, що у зв`язку з тривалим розслідуванням кримінальної справи №64041921, а саме понад 19 років, він як власник майна , не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне йому майно. Підстав для існування арешту на майно не має, а відповідач позбавлений можливості самостійно зняти арешт з майна, у зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися із позовом до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного, просив скасувати арешт накладений постановою слідчого відділу Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2007р., у кримінальній справі №64041921 на вклади, цінності та інше майно [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), у тому числі на об`єкт нерухомості - одна друга частина жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS] , що перебуває у приватній власності [PERSON] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.04.2024 року зазначена позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с.34-35). Ухвалою судді від 23.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.36-37). 23.05.2024 представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області Штирхунова А.Д. надала відзив на позовну заяву (а.с.45-53), в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що відповідно до наявних даних по кримінальній справі № 64041921 від 08.10.2004 року встановлено: В провадженні СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області знаходилися матеріали кримінальної справи, № 64041921 від 08.10.2004 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України ( КК України 1960 року). З довідки по кримінальній справі долученій представником відповідача до відзиву (а.с.55-61) вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено: 18.10.2004 року до Індустріального РВ надійшли матеріали перевірки ТОВ «Торгівельно-продуктивний центр № 1308». 18.03.2005 № 936 направлено до прокуратури кримінальну справу №64041921 про прийняття рішення. 18.03.2005 року слідчим СВ Індустріальний РВ ДМУ Бабенко С.Н. складено постанову про примусовий привід підозрюваного [PERSON] , який у ході досудового слідства неодноразово не з`являвся, без поважної на те причини. 28.03.2005 року слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ Бабенко С.Н, складено подання про проведення обшуку житла. 01.04.2005 року суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Дружиніним К.М. розглянуто подання слідчого про проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] , [PERSON] , за адресою : [ADDRESS] . 01.04.2005 року слідчий СВ Індустріальний РВ ДМУ Бабенко С.Н, складено доручення про обшук житла. 16.05.2005 року слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ Бабенко С.Н, складено постанову про залучення як обвинуваченого [PERSON] 1960 року народження, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 16.05.2005 року складено постанову про зупинення досудового слідства в порядку п. 1 ст. 206 УПК України та оголошення у розшук обвинувачених [PERSON] та [PERSON] 27.05.2005 року складено постанову про скасування зупинення досудового слідства та оголошення у розшук обвинуваченого. 05.07.2005 року складено постанову про створення слідчо-оперативної групи. 15.10.2005 року слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ Бабенко С.Н, складено постанову про зупинення досудового слідства. 19.08.2006 року складено протокол про ознайомлення підозрюваного (обвинуваченого) з його правами на захист на гр. [PERSON] . 19.04.2006 року складено постанову про допуск захисника до участі у справі. 19.04.2006 року складено постанову про обрання запобіжного заходу. 15.09.2006 року складено постанову про прийняття кримінальної справи до свого провадження. 22.02.2007 року складено постанову про обрання запобіжного заходу [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд. 23.02.2007 року складено постанову про накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого [PERSON] 23.02.2007 направлено повідомлення про накладення арешту згідно постанови слідчого вих. 221-СВ від 23.02.2007 до МБТІ м. Дніпропетровська. 27.02.2007 року винесли постанову о припинені кримінальної справи № 64041921/1, порушеної 19.02.2007 р. стосовно [PERSON] , за ознаками складу злочину, передбаченого ст.356 КК України. 03.08.2007 року складено постанову про припинення кримінальної справи стосовно особи за кримінальною справою № 64041921 за ч. 3 ст.190 КК України відносно [PERSON] , 1960 року народження та [PERSON] , 1960 року народження, на підставах, передбачених ст. 213 КПК України, тобто через недоведеність участі у скоєнні злочину. 03.08.2007 року складено постанову про перекваліфікацію кримінальної справи з ч.3 ст. 190 на ч.2 ст.192 КК України. 15.08.2007 року складено постанову про зупинення досудового слідства, в порядку п. 3 ст. 206 КПК України до встановлення осіб, які вчинили злочин. 13.11.2007 року складено постанову про поновлення досудового слідства та прийняття кримінальної справи до свого провадження. 13.11.2007 року складено протокол про виконання вимог ст. 98-2 КПК України. 21.04.2008 року складено протокол допиту обвинуваченого на [PERSON] 21.04.2008 складено повідомлення про закінчення досудового розслідування в порядку ст.255 КПК України. 05.05.2008 кримінальна справа № 64061921 за обвинуваченням [PERSON] повернута для проведення додаткового розслідування. 05.05.2008 прокурором винесена постанова про направлення для проведення додаткового розслідування до Індустріального РВ. 17.05.2008 вказана кримінальна справа прийнята до провадження слідчим Індустріального РВ. 07.08.2008 року складено постанову про прийняття кримінальної справи до свого провадження. 13.08.2008 року складено постанову про призупинення досудового розслідування кримінальної справи № 64041921 за п. 1 ст. 206 КПК України до встановлення місця знаходження [PERSON] . Позивач 23.05.2024 отримав відзив на позовну заяву, правом на надання відповіді на відзив не скористався. На підставі викладеного, просила суд прийняти законне рішення, зокрема врахувавши заперечення ГУНП на позов, просила розглянути справу за відсутності відповідача ГУНП в Дніпропетровській області. Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий відповідачем відзив, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень\~ст. 274 ЦПК України. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 2, 3, 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до\~ст. 5 ЦПК України\~«Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Згідно з ч 2, 3\~ст. 12 ЦПК України\~«Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1\~ст. 81 ЦПК України\~«Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом». Згідно із ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 08.10.2004 слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] порушено кримінальну справу №64041921 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за фактом шахрайських дій у відношенні ТОВ «ТП № 1308», вчинене у великому розмірі. З листа відповідача від 11.04.2024 року вих. №43.2/4183 (а.с.12) та довідки по кримінальній справі (а.с. 55-61) вбачається, що 23.02.2007 року складено постанову про накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого [PERSON] 23.02.2007 року направлено повідомлення про накладення арешту згідно постанови слідчого вих. 221-СВ від 23.02.2007 до МБТІ м. Дніпропетровська. В подальшому слідчим органом у якості обвинуваченого у справі був залучений [PERSON] . Надалі, 13.08.2008 року складено постанову про призупинення досудового розслідування кримінальної справи № 64041921 за п. 1 ст. 206 КПК України до встановлення місця знаходження [PERSON] . Також суд звертає увагу на те, що слідчим органом 27.02.2007 року була винесена постанова о припинені кримінальної справи № 64041921/1, порушеної 19.02.2007 р. стосовно [PERSON] , за ознаками складу злочину, передбаченого ст.356 КК України. Крім того, 03.08.2007 року складено постанову про припинення кримінальної справи стосовно особи за кримінальною справою № 64041921 за ч. 3 ст.190 КК України відносно [PERSON] , 1960 року народження та [PERSON] , 1960 року народження, на підставах, передбачених ст. 213 КПК України, тобто через недоведеність участі у скоєнні злочину. Отже, станом на момент ухвалення судового рішення позивач [PERSON] не має статусу підозрюваного або обвинуваченого в кримінальній справі. Відповідно, відсутні будь-які підстави для арешту його особистого майна для забезпечення цивільного позову в кримінальній справі № 64041921. На теперішній час, кримінальна справа №64041921 зберігається в архіві слідчого відділення ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. До Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за матеріалами кримінальної справи не вносились. З листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 14.03.2024 року №2857 вбачається, що станом на 31.12.2012 рік, в матеріалах інвентаризаційної справі за адресою: [ADDRESS] , міститься постанова слідчого відділу Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2007р., якою накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій\~статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована\~статтею 391 цього Кодексу\~можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до\~статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою\~статті 214 КПК України 1960 року\~підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного\~КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі\~статтею 170 КПК України\~завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт на спірне майно було накладено під час дії\~КПК України\~1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого\~розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року\~арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої\~статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього\~Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми\~КПК України 1960 року. Проте положеннями цього\~Кодексу\~передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Згідно зі статтею 174 нині чинного\~КПК України\~як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним\~КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті\~7, частиною першою статті\~9 КПК України\~є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог\~Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19) і підстав для відступлення від неї немає. Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частин 1, 2\~статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, арешт на спірне нерухоме майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року,\~оскільки постанова\~слідчим була\~винесена 23.02.2007 року, а новий КПК набрав чинності 13.04.2012 р. Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI\~«Перехідні положення»\~КПК України\~2012\~року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року № 6-26цс13. Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається на сьогоднішній день не змінною - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012p., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті\~20\~ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватися в порядку цивільного судочинства. Згідно зі\~ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно ч. 1 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. З огляду на викладені обставини досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved