Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

10 листопада 2023 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до Харківської міської ради (далі: відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Житловий кооператив «Приозерний»-70 (далі: третя особа-1), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трубніков С.О. (далі: третя особа-2), з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] , з 2016 по 18.08.2022 за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилалась на те, що [PERSON] перебувала у безпородному стані, потребувала стороннього догляду, через похилий вік, тяжкі хвороби фізично та матеріально не мала змоги самостійно забезпечити умови свого життя, а тому вона разом із чоловіком та донькою переїхали до неї жити та здійснювали за нею догляд, утримували її, допомагаючи у побуті, купували ліки, продукти харчування, одяг. З початку 2016 вони проживали однією родиною, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У зв`язку із смертю [INFO] [PERSON] вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у задоволенні якої їй відмовлено, що змусило її звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. З пояснень третьої особи-1 вбачається, що [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] одна, піклувалась про себе самостійно. ЇЇ навідували її син з невісткою, з яким у неї були теплі стосунки. На початку 2016 р., у зв`язку із хворобою [PERSON] , для забезпечення належного догляду за нею, [PERSON] разом із своєю сім`ю переїхав жити до неї. З цього часу вони стали проживати спільно, як одна родина, у них були сімейні відносини. Після смерті свого сина, [PERSON] залишилась проживати разом із [PERSON] та онукою. [PERSON] піклувалась про неї, купувала продукті, готувала їжу. У позивача із померлою був спільний побут та бюджет. При вирішення даного питання поклався на розсуд суду. До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представник позивача та третьої особи-1, а також третя особа-2 розгляд справи просили здійснювати за їх відсутності, відповідач причину неявки не сповістив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення справи судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, не подання відзиву на позовну заяву, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 16.09.2021 позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 16.09.2021 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 15.11.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Як вбачається з довідки №19 від 24.10.2023 за підписом керівника КЖ «Прозерний» -70, [PERSON] , [INFO] , з 1978 р.н., зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та з травня 2016 р. проживала однією сім`єю разом із сином [PERSON] , [INFO] , його дружиною [PERSON] , [INFO] , та їх дитиною [PERSON] , [INFO] та мала з ними спільний побут. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 18.05.2023. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до змісту якого, вона все належне їй майно, де б воно не було та з чого б не складалось, та взагалі все те, що буде їй належати та на що вона матиме право, заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом від 24.02.2015. 26.04.2023 позивач звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Трубнікова С.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 26.10.2023 приватний нотаріус ХМНО Трубніков С.О. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності доказу родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить висновує: Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у ст. 1219 ЦК України. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст.1220 ЦК України). За ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з п.21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Згідно з ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної ч. Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання (постанови Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц). У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04.07.2018 у цивільній справі № 404/2163/16-ц. Виходячи з викладеного, аналізом доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині 5 ст.268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved