Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

У лютому 2024 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 30.03.2017. Відповідно до умов розспики, відповідач отримав від позивачки позику у розмірі 5000 тисяч доларів США та зобов`язався повернути її до 01.04.2022. Наразі відповідач не повернув борг у розмірі 5000 тисяч доларів США, що на день подання позову складає 187950 грн. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання, а саме: здійснювалися телефонні дзвінки відповідачу з вимогою повернення боргу, а також позивач намагався зустрітись з відповідачем, щоб повернути свої кошти, але всі спроби були марними. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 187950 грн. за договором позики, а також судовий збір у розмірі 1879,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 08.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Єренко Д.В. у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Надав для огляду суду оригінал розписки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та вислухавши позицію представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 30 березня 2017 року між [PERSON] , як позикодавцем, і [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики. Так, відповідно до розписки від 30 березня 2017 року, [PERSON] отримав від [PERSON] позику у розмірі 5000,00 доларів США, еквівалентом 140000,00 гривень із строком виплати боргу до 01 квітня 2022 року. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики чи виконання зобов`язання за будь-яким із рішень суду про стягнення заборгованості за договором позики. Оскільки відповідач [PERSON] не повернув позикодавцеві [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, еквівалентом 140000,00 гривень у строк до 01 квітня 2022 року, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу за розпискою від 30.03.2017 такими, що підлягають задоволенню частково. Так, позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми боргу саме у розмірі 187950,00 грн. Відтак, суд вважає за можливим стягнути з відповідача суму боргу, відповідно до умов договору позики, а саме: у розмірі 5000,00 доларів США, еквівалентом 140000,00 грн. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач [PERSON] не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1878,50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 09.02.2024. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 1400,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial