Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та із врахуванням позовної заяви, викладеної у новій редакції, просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] зі стягнення аліментів із твердої грошової суми в розмірі 400,00 грн. на розмір 1/3\~частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 05 січня 2001 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 січня 2016 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття; дочку - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, а також неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] , які з народження та по теперішній час проживають разом з позивачкою. 13 січня 2016 року Дубровицьким районним судом Рівненської області ухвалено рішення, по справі №560/1679/15-ц, за яким з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~дочки -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та дочки\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину відповідного віку щомісяця, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10 грудня 2015 року та до досягнення дітьми повноліття. Проте, після присудження аліментів, витрати на дітей істотно збільшилися, а тому визначений судовим рішенням розмір аліментів не достатній для забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дітей. Також вказаний розмір аліментів не містить прив`язки до доходу відповідача та є недостатній для забезпечення дітям того рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, позивачка вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів на мінімально визначений розмір у частці від доходу на рівні 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, що буде сприяти якнайкращим інтересам дітей та не буде обтяжливим для відповідача. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Від представника відповідача адвоката Струць Тетяни Ігорівни до початку розгляду справи надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить поновити строк на подачу відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для зміни способу стягнення аліментів відсутні. Також вказує, що відповідач погоджується сплачувати аліменти у фіксованому розмірі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подачу відзиву, суд враховує наявність об`єктивних причин, вказаних відповідачем, які унеможливили завчасну подачу відзиву та слугують причиною для поновлення пропущеного строку, відтак судом поновлено строк на подачу відзиву, а його зміст суд враховує при розгляді даної справи. Від відповідача до початку розгляду справи надійшла заява, у якій він позовні вимоги не визнає та просить суд врахувати поданий відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 січня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 січня 2024 року було розірвано (а.с.12). Від даного шлюбу, що не заперечується сторонами вони мають чотирьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття; дочку - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, а також неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9). Відповідно до довідки №2/162 від 09 лютого 2024 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, а також акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №107 від 12 лютого 2024 року, разом із [PERSON] проживають її діти: син [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] самостійно виховує дітей та забезпечує їх матеріальне утримання. Батько дітей [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає (а.с.13, 14). 13 січня 2016 року Дубровицьким районним судом Рівненської області ухвалено рішення по справі №560/1679/15-ц, за яким з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~дочку -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та дочку\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину відповідного віку щомісяця, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10 грудня 2015 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.10). Згідно довідки №2316/27.15-29 від 21 лютого 2024 року, виданої Дубровицьким відділом державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач у 2023 році не в повній мірі сплачував аліменти на утримання дітей (а.с.16) З довідки про доходи від 20 лютого 2024 року вбачається, що позивачка є непрацюючим пенсіонером і отримує пенсію по віку (а.с.15) Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної РадиУкраїни N789-XIIвід27лютого1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Як встановлено судом, аліменти на утримання дітей стягуються за рішенням суду у твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину щомісячно із проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року становить 3028 гривень. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які визначенні рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 січня 2016 року. При вирішенні\~даного позову,\~суд враховує\~ту обставину,\~що встановлений судовим рішенням від 13 січня 2016 року розмір аліментів не містить прив`язки до рівня заробітку (доходу) відповідача, а тому залежить виключно від визначеного Законом України «Про державний бюджет України» рівня прожиткового мінімуму і збільшення заробітку (доходу) відповідача не впливає на їх розмір. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-яких доказів, що підтверджують неможливість надання матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини у розмірі, який просить позивачка, відповідач не надав. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачка бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, тому приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покращать їх матеріальне становище і визначення вказаного позивачкою способу та розміру стягнення аліментів, призведе до дотримання прав дітей на утримання від батька, відповідно до положень Закону, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад справедливості та захисту прав дітей, суд вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів, який встановлений судовим рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 січня 2016 року та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 1211.20 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved