Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ, в якому просив суд визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Peugeot, модель 308, 2014 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , чорного кольору, держаний номер [NUMBER] , стягнути на його користь грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості вказаного автомобіля, судові витрати покласти на відповідачку. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 23.07.2005 уклав шлюб з відповідачкою і під час перебування у шлюбі вони набули у власність автомобіль марки Peugeot, модель 308, 2014 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , чорного кольору, держаний номер [NUMBER] , який зареєстрували на відповідачку. Вказує, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30.01.2023 шлюб між ними було розірвано, автомобіль залишися у користуванні відповідачки і він не має до нього доступу. Вважає, що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя, оскільки придбаний в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти подружжя, тому кожен із них має право на 1/2\~ частину спірного автомобіля, а тому просить визнати зазначений автомобіль спільним майном подружжя та стягнути 1/2\~ частину ринкової вартості спірного автомобіля. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідачки в судовому засіданні визнала, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя та погодилася компенсувати 1/2 вартості автомобіля згідно висновку експерта наявного в матеріалах справи. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.07.2005 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони 13.03.2020 придбали автомобіль марки Peugeot, модель 308, 2014 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , чорного кольору, держаний номер [NUMBER] , право власності на який оформили за відповідачкою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER] (а.с.5) Судом встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/1036/22 від 30.01.2023 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З матеріалів справи судом встановлено, що 09.02.2022 спірний автомобіль відповідачкою по справі був перереєстрований (проданий) (а.с.29, 42). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що автомобіль марки Peugeot, модель 308, 2014 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , чорного кольору, держаний номер [NUMBER] ст.60 СК України був спільним майном подружжя на час перебування у шлюбі сторін. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-24/949-АВ від 29.01.2024, ринкова вартість спірного автомобіля марки Peugeot, модель 308, 2014 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , чорного кольору, станом на момент проведення транспортно-товарознавчої експертизи складає 258688,90 грн (а.с.99-113). Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Оскільки, автомобіль є річ не подільна, представник відповідачки позов визнала та погодилася сплатити позивачу 1/2 ринкової вартості спірного автомобіля, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 1/2 ринкової вартості спірного автомобіля відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-24/949-АВ від 29.01.2024 в сумі 129344,45 грн. (258688,90/2). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позову позивачем сплачено 2147,20 грн. судового збору за подання позовної заяви до суд та 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується платіжною інструкцією №103 від 03.03.2023 (а.с.3), платіжною інструкцією №104 від 03.03.2024 (а.с.12), платіжною інструкцією №105 від 05.05.2024 (а.с.15). Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 1342 грн., а з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1342 грн. Окрім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 3441,60 грн. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved