Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 67\~275 грн. В обґрунтування своїх вказує на те, що 27.11.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5135803. За умовами якого [PERSON] отримав від ТОВ «Авентус Україна» 25\~000 грн. позики, строком на 30 днів під 1,9% за кожен день користування. В подальшому, строк дії договору автоматично продовжувався відповідно до умов самого договору. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. Станом на момент подання позову до суду сума боргу не погашена. Відповідач відзив на позов не подано. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 року відкрито спрощене провадження у справі. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судові засідання призначені на 24.06.2024 та 16.07.2024 не з`явився, будь-яких заяв з цього приводу суду не надав. Частиною сьомою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 27.11.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5135803. За умовами якого [PERSON] отримав від ТОВ «Авентус Україна» 25 000 грн. позики, строком на 30 днів під 1,9% за кожен день користування. Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується випискою за фінансовими грошовими переказами від 04.05.2023 року №2635. [PERSON] не здійснював погашень боргу первісному кредитору. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до п.1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1\~ст. 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, позивач правомірно набув право вимоги до відповідача. Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору. Положеннями ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача, що відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору строк кредитування становить 30 календарних днів (пункт 1.4 договору №5135803 від 27.11.2021 року) (а.с. 14). Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для договорів кредиту однією з істотних умов є умови щодо строку надання кредиту. Угода про зміну істотних умов договору має укладатись у такий самій формі, як і основний договір. Суду не надано доказів того, що між сторонами укладена відповідна угода про зміну істотних умов у такий самій формі, як і основний договір. При цьому положення пункту 4.4 договору про те, що порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі з урахуванням порядку, який визначений п. 4.2 та 4.3 договору не відповідають приписам законодавства, адже дії щодо пролонгації договору не передбачають надання споживачем відповідної згоди із чіткою (засвідченою електронним цифровим підписом та в інший установлений законодавством спосіб) ідентифікацією його особи. Відповідно до п. 54 постанови Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В матеріалах справи наявне повідомлення первісного кредитора від 28.12.2021 року про порушення відповідачем строків повернення кредиту (а.с. 29-30). Отже, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховувались проценти за користування кредитом з 29.12.2021 року. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Враховуючи встановлений судом факт неповного виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати суми кредиту, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача у розмірі 39\~725 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 25\~000 грн. та 14\~725 грн. відсотків. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1\~430,40 грн. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем надано суду копії договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28.03.2024 року, звіту про надання правничої (правової) допомоги від 05.04.2024 року та рахунку на оплату №2828-05/04-2024 від 05.04.2024 року. Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги від 05.04.2024 року позивач отримав правову допомогу у вигляді: збору та аналізів доказів і документів вартістю 3000 грн., складання позовної заяви вартістю 5 000 грн. та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта вартістю 2000 грн. Суд відхиляє доводи позивача про те, що «подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта», яка, до речі зайняла дві години роботи адвоката, є правовими витратами позивача, пов`язаними із розглядом цієї справи, і не охоплюється пунктом щодо складання позовної заяви та відмовляє у їх задоволені.

Outcome: partial