Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

21.03.2024 року до суду надійшла позовна заява по даній справі через систему «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 11.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №5052017 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов Кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 16300 грн, зі сплатою процентної ставки 1,90% на день, строком на 30 днів. При цьому умовами кредитного договору визначено, що строк повернення кредиту може бути пролонговано у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредит в сумі 16300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів. 07.12.2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3344,76 грн, у зв`язку з чим відповідно до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, до 06.01.2022 року з стандартною процентною ставкою 1,9% на день. 06.01.2022 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 9291 грн, у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів,\~ до 05.02.2022 року зі стандартною процентною ставкою 1,9% в день. 05.02.2022 року відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, відповідно до п.4.3 Кредитного договору, договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. В подальшому, відповідач оплату за кредитним договором не здійснювала. Згідно з п.п.3 п.5.1 Кредитного договору, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори про відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьої особою без окремої згоди відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед кредитором, 18.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором №5052017 від 11.11.2021 року. Про відступлення права грошової вимоги відповідачу було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту останньої, яку вона зазначила при укладені кредитного договору. Станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 33333,50 грн., яка складається з: 16300 грн - тіло кредиту, 17033,50 грн. нараховані проценти за користування кредитом. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загалом інфляційні втрати склали 6400,02 грн., а три проценти річних 1854,8 грн. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, інфляційні втрати, 3% річних, а також судові витрати, з яких 2422,40 грн. судовий збір та 10000 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 03.04.2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 01.05.2024 року судом задоволено клопотання відповідача та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, замінивши судове засідання, призначене на 01.05.2024 року для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Ухвалою від 30.05.2024 року відкладено підготовче судове засідання та продовжено строк підготовчого провадження до 02.07.2024 року. 02.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає /а.с.2-8/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає частково. Не визнає річні проценти, заробітну плату (витрати на правову допомогу) та судовий збір, у зв`язку з тим, що вона пенсіонерка та іншого доходу, крім пенсії, не має /а.с.92, 94/. Тому справа розглянута за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. 11.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №5052017 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 16300 грн. (п.1.3. Кредитного договору). Строк кредиту 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п.1.4. Кредитного договору) /а.с.9-11, 12-14/. При укладенні договору сторони керувалися Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затвердженими наказом №53-ОД від 16 січня 2020 та розміщеними на їх сайті: https://creditplus.ua, який є частиною Інформаційно-телекомунікаційної системи товариства /а.с.15-18/. Договір був підписаний відповідачем у відповідності до вимог ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М784791. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка 0,76 % в день застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки, користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Згідно з п.2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем\~ з метою отримання кредиту. Факт перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредитних коштів в сумі 16300 грн 11.11.2021 року на платіжну картку відповідача [NUMBER] , зазначену відповідачем у кредитному договорі, підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішність відповідної операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 року /а.с.19-20, 22-25/. При цьому, факт отримання кредитних коштів відповідач не заперечує. Відповідно до картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) за період з 11.11.2021 до 17.04.2023 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №5052017 від 11.11.2021 року, розмір якої складає 33333,50 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) складає 16300 грн., заборгованість за відсотками 17033,50 грн /а.с.26-39/. 18.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/2023, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 5052017 /а.с.52-54, 55, 5-57/. Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта)\~ за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного\~ кредитора у\~ зобов`язанні\~ в\~ обсязі\~ і\~ на\~ умовах,\~ що\~ існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у\~ зобов`язанні\~ здійснюється\~ без\~ згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №18.04/2023 від 18.04.2023 року, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №5052017 від 18.04.2023 року в загальному розмірі 33333,50 грн /а.с.52-53, 54, 55, 56-57/. 18.04.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором електронним листом на електронну пошту відповідача, яка зазначена нею у договорі про надання споживчого кредиту /а.с.58/. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно п.5.4 Договору №5052017 про надання споживчого кредиту, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти в строки та в порядку, що встановлені договором. Так як відповідач не виконала свої зобов`язання в строк, встановлений кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши в цій частині позов в повному обсязі. Щодо стягнення 3% річних, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Як вбачається з картки обліку Договору (розрахунок заборгованості), 07.12.2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3344,76 грн, у зв`язку з чим відповідно до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, до 06.01.2022 року з стандартною процентною ставкою 1,9% на день. 06.01.2022 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 9291 грн, у зв`язку з чим відповідно до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, до 05.02.2022 року з стандартною процентною ставкою 1,9% на день. 05.02.2022 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, відповідно до п.4.3 Кредитного договору, договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів та протягом цього строку до 06.05.2022 року включно кредитором нараховувалися відсотки за користування кредитом. В подальшому, відповідач оплату за кредитним договором не здійснювала та, починаючи з 07.05.2022 року, нарахування відсотків за користування кредитом припинено. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 07.05.2022 року склав 33333,50 грн /а.с.26-39, 41/. Так як відповідач не повернула кредит у встановлений договором строк, тобто прострочила виконання грошового зобов`язання, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора вона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 07.05.2022 року по 14.03.2024 року, що складає 677 календарних днів, в сумі 1854,80 грн (33333,5 грн х 3% : 365 днів у році х 677 днів прострочки). Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних відповідає вимогам закону. Тому в цій частині позов слід задовольнити. Що стосується інфляційних втрат, то позивачем заявлено вимоги про їх стягнення з відповідача за період з травня 2022 року по лютий 2024 року в сумі 6400,02 грн, виходячи з розміру заборгованості відповідача 33333,50 грн. Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат з червня 2022 року по лютий 2024 року на суму 5500,02 грн відповідає вимогам закону. Разом з тим, позивач помилився у здійсненні розрахунку інфляційних втрат за травень 2022 року, оскільки позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 900 грн за весь місяць травень 2022 року, а саме: починаючи з 1 по 31 число, виходячи з розміру заборгованості відповідача в сумі 33333,50 грн, тоді як автопролонгований строк користування кредитом закінчився 06.05.2022 року, а тому починаючи з 07.05.2022 року заборгованість відповідача є простроченою і саме з цієї дати і слід розраховувати інфляційні втрати. При цьому, останнє нарахування процентів за користування кредитом кредитодавцем здійснено 06.05.2022 року і саме після цього нарахування розмір заборгованості відповідача склав 33333,50 грн. Як вбачається з інформації, яка знаходиться у відкритому доступі в мережі Інтернет, зокрема на веб-сайті Мінфіну, індекс інфляції у травні 2022 року склав 102,7. Таким чином, розрахунок інфляційних втрат за період з 07.05.2022 року по 31.05.2022 року (24 календарних дні) має такий вигляд: 33333,50 грн :100 х 102,7 = 34233,50 грн (сума боргу з урахуванням інфляції за травень 2022 року). 34233,50 грн 33333,50 грн =900 грн (інфляційні втрати за весь травень 2022 року) 900 грн : 31 день х 24 дні = 696,77 грн (інфляційні втрати за період з 7 по 31 травня 2022 року). Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат за період з 07 травня 2022 року по 29 лютого 2024 року, які підлягають стягненню з відповідача складає 6196,79 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат позивачу слід відмовити. Таким чином, з урахуванням зазначеного, позов підлягає частковому задоволенню та загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 41385,09 грн, з них: заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) - 16300 грн., заборгованість за відсотками 17033,5 грн, 3% річних 1854,8 грн., інфляційні втрати 6196,79 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Так як позов задоволено частково (на 99,51%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні до суду через систему «Електронний суд» сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Тому, оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2410,53 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Судом встановлено, що 10.07.2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклало з адвокатом Столітнім М.М. договір про надання правової допомоги №10/07-2023, за умовами якого адвокат Столітній М.М. зобов`язався надавати юридичну допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /а.с.59, 60, 61/. Згідно з п.п.4.1, 4.3 вказаного договору, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги, відповідно до договору, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від цін позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Відповідно до рахунку №2640/14/03 від 14.03.2024 року, вартість послуг адвоката складає 10000 грн, з яких: - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №5052017 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] 3000 грн (3 год х 1000 грн); - складання позовної заяви 5000 грн (5 год х 1000 грн); - подання до Красноокнянського районного суду Одеської області позовної заяви в інтересах клієнта 2000 грн (2 год х 1000 грн). Також надана платіжна інструкція №4074 від 14.03.2024 про оплату позивачем на користь адвоката Столітнього М.М. коштів на суму 10000 грн. в рахунок оплати наданої правової допомоги згідно рахунку-фактури №2640/14/03 від 14.03.2024 року /а.с.62, 64/. Вищевказані витрати на правову допомогу, суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. При цьому, так як позов задоволено частково (на 99,51%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 9951 грн. З урахуванням зазначеного, загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача складає: 12361,53 грн, з них: судовий збір - 2410,53 грн, витрати на професійну правничу допомогу 9951 грн. Посилання відповідача на те, що вона визнає позов лише частково та не визнає вимоги про стягнення «річних процентів», «заробітної плати» (витрат на правову допомогу) та судового збору, так як вона є пенсіонеркою та іншого доходу, крім пенсії, не має, судом не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Outcome: partial