Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

15.03.2024 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості, просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Столичний комфорт» суму заборгованості, яка складається із: сума боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 8 434 грн 80 коп., збитки із інфляції у розмірі 3 092 грн 80 коп. та 3% річних у розмірі 611 грн 35 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та являється споживачем житлово-комунальних послуг, наданих позивачем. ТОВ «Столичний комфорт», є експлуатуючою організацією, яка здійснювала обслуговування будинку [ADDRESS] до 31.05.2023 згідно договору №111т/23-А про надання послуг на підставі якого регулярно надаються послуги з утримання прибудинкової території, а також надсилаються відповідачу платіжні документи. Відповідач по справі користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, однак кошти за користування не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Так, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період часу з 01.10.2021 по 29.02.2024 які ТОВ «Столичний комфорт» надало відповідачу, обумовило виникнення заборгованості в загальному розмірі 12 138 грн 95 коп. Ухвалою судді від 19 березня 2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 30, 31). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 03.04.2024 відповідач по справі надіслав відзив, де зазначив, що не отримував від позивача ні повідомлень ні вимог про сплату будь-якої заборгованості, також відповідач не пригадує ту обставину, щоб ТОВ «Столичний комфорт» надало йому будь-які послуги, так як у нього немає жодних договірних зобов`язань, а тому якщо позивач надасть йому інформацію про заборгованість та реквізити то відповідач її сплатить (а.с. 35). Окрім цього відповідачем подано до суду повторно відзив та заяву на поновлення строку на подання відзиву, які надійшли до суду 17.04.2023, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вказана сума боргу, яку просить стягнути позивача виникла саме з вини неналежного виконання зобов`язань ТОВ «Столичний комфорт» за п. 2.1- 2.4. розділу 2 договору №111т/23А від 07.08.2007, що виразилося у ненадані відповідачу у вищевказаний період цього договору. Відповідач намагався різними способами оплатити борг, однак йому не вдавалося сплатити, при цьому від позивача у період з 01.10.2021 р. по 29.02.2024 р. та далі, відповідачу не надходили рахунки щодо сплати вартості послуг, а також не надходили вимоги про оплату боргу. Тому після отримання ухвали про відкриття провадження від 19.03.2024 р., відповідач сплатив на користь позивача по зазначених у позові ТОВ «Столичний комфорт» реквізитах вартість послуг позивача за договором №111т/23А від 07.08.2007 у загальній заявленій сумі 12 139 грн 00 коп., зважаючи на те, що відповідач іншим чином не може дізнатися заборгованість. Відповідач вважає, що вказаний борг виник з вини позивача, а тому судові витрати слід покласти на ТОВ «Столичний комфорт», зокрема це також стосується вимог про правову допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп., яка є не співмірною із ціною позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Статуту, затверджений рішенням учасника ТОВ «Столичний комфорт» №31-05/23 від 31 травня 2023 року, метою здійснення господарської діяльності та отримання прибутку створено ТОВ «Столичний комфорт». Предметом діяльності Товариства є здійснення господарської діяльності будь-яких видів діяльності, в прямій та виключній формі, які не заборонені законодавством України та не суперечить йому (а.с. 12-17). Згідно реєстру прав на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 32808986 від 08.12.2016, державний реєстратор ПН КМНО Тихоненко Ю.І., дата реєстрації 08.12.2016 (а.с. 6). На підставі акту приймання-передачі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ОСББ «Депутатська 23А» передано на баланс ТОВ «Столичний комфорт» 28.04.2023 вказаний житловий будинок (а.с. 7). Згідно договору №111т/23А від 07.08.2007 про надання послуг, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Каштанове місто» в інтересах, під контролем за рахунок та повноваженням якого діє ТОВ «Столичний комфорт» споживачу надано послуги зазначені у п. 1.2 цього Договору (а.с. 9-10). Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості борг відповідача за житлово-комунальні послуги з 01.10.2021 р. по 29.02.2023 р. становить 8 434 грн 80 коп. збитки від інфляції у розмірі 3 092 грн 80 коп. та 3% річних у сумі 611 грн 35 коп. всього сума боргу складає 12 138 грн 95 коп. (а.с. 19-21). Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до положення ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, вказана сума боргу у розмірі 12 139 грн 00 коп., сплачена відповідачем [PERSON] , згідно квитанції №2814210008 від 15.04.2024 на реквізити ТОВ «Столичний комфорт», призначення платежу «За комунальні послуги [ADDRESS] » (а.с. 46). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22) від 25 травня 2022 року. Отже, як вбачається із матеріалів справи позовні вимоги виконанні відповідачем по справі в частині сплати суми боргу у повному обсязі, а тому дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем в частині суми боргу, внаслідок чого по справі відсутній предмет спору. Що стосується розподілу судових витрат, суд керується таким. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями ст. 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Зважаючи на те, що відповідач виконав вимоги позивача про сплату суми боргу а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 514 грн 00 коп. Разом з тим, в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп., слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Так, матеріали справи не містять, детального опису робіт, що були виконані представником, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та доказів оплати даних послуг. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, а відтак відмовляє позивачу у стягненні судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial