Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

01.05.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд», представником позивача - адвокатом Стецюра О.В., подано вказану позовну заяву, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошові кошти у розмірі 34 201,07 гривень з яких: 29571,25 гривень - сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу; 565,74 гривень - інфляційні втрати; 3693,01 гривень - пеня; 371,07 гривень - 3% річних, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422,40 та витрати на правову допомогу у розмірі 7300,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 15.02.2021 в місті Вишгороді по вулиці Шолуденка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Chevrolet» н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «Камаз» н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до Постанови Вишгородського районного суду Київської області від 29.04.2021 по справі №363/1656/21 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet» н.з. [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-202701571. Відповідно до калькуляції вартості з технічного обслуговування та ремонту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Камаз» н.з. [NUMBER] , склала 110 344,65 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 08.06.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 59 142,50 грн. Також, даною заявою було погоджено здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в значеному в ній розмірі, є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявникам щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку; розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено; Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 08.06.2021, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 59142,50 грн. При укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-202701571, страхувальником було надано Пенсійне посвідчення [NUMBER] , видане на ім`я [PERSON] . Таким чином, було знижено вартість послуги зі страхування цивільно-правової відповідальності (страхового платежу) на 50 відсотків. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, положення статті 38-1 Закону №1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 59142,50 грн. : 50% = 29571,25 грн., які відповідач зобов`язаний компенсувати. 21.11.2023 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, однак, станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Крім цього, розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 29.11.2023 по 29.04.2024, що становить 29571,25 грн - розмір основного боргу; 565,74 грн - інфляційні втрати; 3693,01 грн - пеня; 371,07 грн - 3% річних. Також, у позовній заяві зазначено розрахунок витрат на правову допомогу, які позивач очікує понести, у зв`язку із розглядом справи у розмірі 7300,00 грн. Після виконання судом вимог частини шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2024, з урахуванням положень частин шостої, дев`ятої, десятої статті 28, частини десятої статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження у судове засідання на 03.07.2024 о 10:00 про що повідомлено учасників провадження, а відповідача - у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України. 13.05.2024 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача - адвокатом Стецюра О.В. подано заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання, призначене на 03.07.2024, учасники провадження не з`явились. Як вбачається з матеріалів справи, конверт, надісланий відповідачу на останню відому адресу із судовою повісткою про виклик до суду на 03.07.2024, повернувся до суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання». Крім цього, копію ухвали суду про відкриття проваджену справі надіслано для оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень та уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України» та відповідача повідомлено про розгляд справи у порядку, встановленому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін, суд враховує наявність у матеріалах справи заяви представника позивача, вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи, а також та те, що відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, з опублікуванням оголошення про його виклик до суду, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 15.02.2021 о 19:00 в м. Вишгороді по вул. Шолуденка, 330, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (відповідач), та автомобіля «Камаз», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено зазначені транспортні засоби. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 29.04.2021 у справі №363/1656/21, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок на користь держави (а.с. 15-16). Як зазначено у вказаній постанові суду «5 лютого 2021 року близько 19 години 00 хвилин у м. Вишгород по вул. Шолуденка 330, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» днз. [NUMBER] в порушення п.11.1,11.4 ПДР України не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Камаз» днз. [NUMBER] ., під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, вину визнає». Відповідно до частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, винуватість відповідача - [PERSON] у вчинені ДТП встановлена та не підлягає доведенню. Згідно Полісу №ЕР-202701571 між [PERSON] , [INFO] , та ТОВ «Страхова Група «Оберіг» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, Vin-код: [NUMBER] ; строк дії договору з 03.02.2021 по 02.02.2022; розмір франшизи - 0,00 грн; страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260000,00 грн., а розмір страхового платежу становить 622,00 грн.(а.с.4). Як зазначено у вказаному полісі, страхувальник - [PERSON] , під час страхування пред`явила пенсійне посвідчення [NUMBER] , у зв`язку з чим розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшився на 50 відсотків. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Камаз 5511» днз. [NUMBER] , його власником є КПЖІКГ Вишгородської міської ради ( а.с. 17). 08.06.2021 Директор КП «Благоустрій-Вишгород ВМР» [PERSON] , на підставі Рішення сесії Вишгородської міської ради №8/60 від 25.0.2016, звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування (шляхом безготівкового перерахування коштів зазначеним реквізитам), у зв`язку із настанням страхового випадку 15.02.2021, за договором страхування №ЕР-202701571 від 02.02.2021, у справі №26091 у розмірі 59142,50 грн. (а.с.20). 08.09.2021, в рамках страхової справи №26091 до договору страхування № ЕР-202701571 від 02.02.2021, за яким страхувальником є [PERSON] , щодо події, яка мала місце 15.02.2021 о 18:00, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» складено страховий акт №26091/1 та, згідно з Договором страхування, вимогами законодавства та документів отриманих під час розслідування та опрацювання страхової справи, прийнято рішення, що заявлена подія є страховим випадком, а сума страхового відшкодування становить 59142,50 гривень (а.с.21). Згідно платіжного доручення №8544 від 08.09.2021 ТОВ СГ «Обіг» здійнила перерахування страхового відшкодування згідно страхового акту №26091/1 від 08.09.2021 (Камаз 55111 [NUMBER] ), на розрахунковий рахунок, зазначений у заяві потерпілого у ДТП (а.с. 22). Позивач, посилаючись на положення статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 50% виплаченого страхового відшкодування позивачем потерпілій особі, у розмірі 29571,25 грн. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» (тут і далі - у редакції, чинній на момент страхової виплати, Закон втратив чинність 01.01.2024), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Згідно із статтею 9 Закону України «Про страхування» - страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно із статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (стаття 990 ЦК України). Відповідно до пункту 13.2 статті 13 Закону № 1961-IV розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідно до пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону № 1961-IV, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки, як встановлено судом, Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , був укладений між [PERSON] (страхувальник - пенсіонер) та ТОВ «Страхова Група «Оберіг» (страховик) відповідно до пункту 13.2 статті 13 Закону № 1961-IV, а водієм вказаного транспортного засобу у момент ДТП був [PERSON] , якого визнано винуватим у порушенні Правил дорожнього руху України і він не є власником транспортного засобу та не відноситься до категорії осіб, визначених статтею 13 Закону № 1961-IV, а тому зобов`язаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, відповідно до статті 38-1 Закону № 1961-IV. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] у частині стягнення з відповідача 29571,25 грн - 50% виплаченого страхового відшкодування. Щодо вимог ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] у частині стягнення інфляційних втрати у розмірі 565,74 грн; пені у розмірі 3693,01 грн та 3% річних у розмірі 371,07 грн, суд дійшов висновку про відмову у задоволені вказаних вимог, з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач, заявляючи вказані вимоги до відповідача, зазначає, що 21.11.2023 відповідачу було надіслано досудовому вимогу про сплату суми страхового відшкодування у розмірі 29571,25 грн., однак, станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Водночас, як убачається із долученої до позову копії вимоги (а.с. 23-24), вона адресована [PERSON] , проте у цій вимозі відсутня адреса, на яку її було надіслано. При цьому, позивачем додано до позову списком згрупованих поштових відправлень, надісланих [PERSON] на адреси: [ADDRESS] , з номером відправлення 0600062325078, та [ADDRESS] , з номером відправлення 0600062323547, проте без опису вкладення до цінного листа із зазначенням вихідних даних вкладення, що також позбавляє суд можливості встановити направлення такої вимоги відповідачу. Крім цього, з долученої роздруківки щодо відстеження поштового відправлення за №0600062323547, убачається що надіслана кореспонденція на адресу: [ADDRESS] , повернулася відправнику без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Варто зазначити, що адреса місця проживання (перебування) [PERSON] у [ADDRESS] , позивачем, на виконання вимог пункту 9 частини третьої статті 175 ЦПК України, не вказувалася у позовній заяві, і така адреса не зазначається у інших документах, що містяться у матеріалах справи. Доказів отримання відповідачем поштового відправлення, надісланого на адресу: [ADDRESS] , з номером відправлення 0600062325078, суду також не надано. Таким чином за відсутності доказів отримання відповідачем вимоги позивача від 21.11.2023, відсутні підстави для застосування положень частини другої статті 625 ЦПК України та стягнення з нього на користь відповідача інфляційних втрат, пені та 3% річних за період з 29.11.2023 по 29.04.2024. Щодо стягнення з відповідача заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн та судового збору у розмірі 2422,40 грн, суд дійшов такого. Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду з позовом, сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позов ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] задоволено частково, суд вважає, що заявлені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу пропорційно щодо задоволеного розміру позовних вимог з відповідача у розмірі 2094,47 грн (29572,25 (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 (розмір сплаченого судового збору) : 34201,07 (розмір заявлених вимог). Згідно із пунктами 1-3 частини другої, частини восьмої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, до позову додано: Договір №26091/1 про надання професійної допомоги від 24.04.2024 (а.с. 33-36); Акт прийому-передачі послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги №26091/1 від 24.04.2024 (а.с. 37); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000227 (а.с. 38), копію довіреності №2024/Ю/1А від 01.01.2024 (а.с.39). Так, згідно Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги №26091/1 від 24.04.2024, 30.04.2024 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІ», в особі Генерального Директора Крендельова Івана Федоровича, який діє на підставі Статуту, та Адвокат Стецюра Ольга Вікторівна, склали це Акт про те, що відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги, адвокат виконала наступні послуги: ознайомлення та аналіз документів страхової справи (1 година) - 1460 гривень; надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань (05, годин) - 730 гривень; складання позовної заяви (3 години) - 4328,00 гривень; підготовка додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншими учасниками справи (0,5 годин) - 730 гривень. Всього - 5 годин, вартістю - 7300,00 гривень. З урахуванням положень частин першої - четвертої статті 137, частини третьої статті 141 ЦПК України, критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що позов ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] задоволено частково, суд дійшов висновку, що судові витрати, які позивач поніс на правничу допомогу, підлягають розподілу у відповідності до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача має бути стягнено 6311,79 грн., (29571,25 (розмір задоволених позовних вимог) х 7300 (розмір витрат на правову допомогу) : 34201,07 (розмір заявлених вимог).

Outcome: partial