Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «К9» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що 14.05.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1914962. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику перераховано грошові кошти в якості кредиту у сумі 15000 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Двостороннім правочином (пункт 1.4.) встановлено плату в розмірі 1,9 відсотки (стандартна процентна ставка) за один день користування кредитними коштами. Строк повернення кредиту згідно з Кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до договору) завершився 13.06.2021р. \~ \~ \~ \~02.11.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «К9» укладено договір факторингу №2-01102021, за яким ТОВ «ФК «К9» набуло права грошової вимоги до боржників, в тому числі і відповідача. \~ \~ \~ \~Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.02.2024 року складає 48950 грн., з яких:15000 грн. заборгованість за кредитом; 33950 грн., заборгованість за процентами. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 48950 грн. та судові витрати. \~ \~ \~ \~Згідно з ухвалою суду від 15.04.2024 р. в справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження з направленням копії позовної заяви з додатками, відзиву на позов з наданням усіх доказів, якими обгрунтовуються заперечення, суду не подав. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 14.05.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1914962. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти, на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки передбачені договором. Двостороннім правочином (пункт 1.4.) встановлено плату в розмірі 1,9 відсотки (стандартна процентна ставка) за один день користування кредитними коштами. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором. Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Строк повернення кредиту згідно з Кредитним договором закінчився 13.06.2021року. 02.11.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «К9» укладено договір факторингу №2-01102021 за яким ТОВ «ФК «К9» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі і відповідача. 27.12.2023 року Позивач направив відповідачу письмову вимогу (Повідомлення) за адресою, яка зазначена при отриманні кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Про відступлення права вимоги відповідач був повідомлений на електронну пошту, вказану ним при укладенні кредитного договору. Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.02.2024 р. складає 48950 грн., з яких:15000 грн. заборгованість за кредитом; 33950 грн. заборгованість за процентами. З огляду на викладене суд вважає вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості в загальній сумі 48950 грн. за кредитним договором такими, що засновані на законі, оскільки позичальник не виконував умови договору та має заборгованість перед кредитодавцем. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати із сплати судового збору у розмірі 2430 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved