Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, предмет якого у подальшому уточнила, та просить: визнати недійсним договір дарування квартири від 09.02.2018, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, який зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності: 27471640 від 09.02.2018 на квартиру [ADDRESS] : витребувати у [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків: [NUMBER] нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 09.02.2018, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, який зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер рідний дядько позивача [PERSON] . Оскільки останній інших спадкоємців не мав, позивач як спадкоємець п`ятої черги звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення своїх спадкових прав на майно, позивач дізналася про існування договору дарування квартири від 09.02.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, який зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640, за яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту вищевказаного договору позивачу стало відомо, що [PERSON] став власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2000, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , та був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носаль Г.М. за реєстровим номером 878. 12.02.2020 [PERSON] звернулася до Богунського районного суду м.Житомира з позовом про визнання недійсними договорів відчуження спірної квартири, однак рішенням суду у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Рішення набрало законної сили. Вищезазначеним рішенням суду було встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документа № КСУ-19-21/39378 від 11.08.2022 року підпис від імені [PERSON] в графі «Продавець» в договорі купівлі-продажу квартири від 17.11.2000 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носалем Г.М. та зареєстрованому в реєстрі за № 878, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. З огляду на відповідне нормативне врегулювання, з урахуванням досліджених доказів суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири із проставленими за текстом документа відомостями про продавця - [PERSON] , покупця - [PERSON] , а також зазначеними за таким «договором» істотними умовами правочину, не укладався [PERSON] , а тому фактично є неукладеним. Оскільки, договір купівлі-продажу квартири від 17.11.2000, між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носалем Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 878 є неукладеним, то відповідно [PERSON] неправомірно уклав з [PERSON] договір дарування квартири від 09.02.2018, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріальною округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640, у відповідності з яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] , внаслідок чого вона підлягає витребуванню [PERSON], як особою, яка набула речове право на спірне майно в порядку спадкування за законом. Одночасно з позовною заявою, представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.02.2023 заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , згідно з договором дарування квартири від 09.02.2018, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190 та зареєстрованим Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640. Ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито провадження у справі №295/1577/23, розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.09.2023 представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 27.09.2023 заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду. 09.11.2023 представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про залучення до участі у цивільній справі №295/1755/23 співвідповідача [PERSON] . 09.11.2023 представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про залучення до участі у цивільній справі №295/1755/23 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. Ухвалою суду від 09.11.2023 залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , з виключенням останнього зі складу третіх осіб, у зв`язку зі зміною статусу даного учасника справи; залучено до участі у справі приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 04.03.2024 від представника позивача [PERSON] до суду надійшли клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 04.03.2024 клопотання про витребування доказів задоволені та витребувано: у Богунського районного суду міста Житомира матеріали цивільної справи №295/1876/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про визнання недійсними договорів відчуження майна, для огляду у судовому засіданні; у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича та у Житомирського обласного державного нотаріального архіву оригінал договору дарування квартири від 09.02.2018, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640, та нотаріально засвідчені копії інших документів, що подавалися нотаріусу сторонами оспорюваного договору з метою його укладання та нотаріального посвідчення. 21.03.2024 до суду надійшли докази, які були витребувані ухвалою від 04.03.2024, а саме матеріали цивільної справи №295/1876/20. 02.04.2024 до суду надійшли докази, які були витребувані ухвалою від 04.03.2024 від Житомирського обласного державного нотаріального архіву. Докази, які були витребувані ухвалою від 04.03.2024 від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, до суду не надійшли. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Ухвалою суду від 04.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій вказав, що позивач позов підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 211, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу суду. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Частиною третьою статті 640 ЦК України передбачено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. За правилами статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2000. За змістом договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носаль Г.М. 15.12.2000 вчинено реєстраційний напис про реєстрацію квартири на праві власності за [PERSON] , запис №12378 (т.1, а.с. 18-19). Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з довідкою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 31.07.2019 №1138/02-14, у його провадженні знаходиться спадкова справа №40/2018 після померлого [INFO] [PERSON] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , яка прийняла спадщину. Інших осіб, які б звернулись із заявами, немає (т.1, а.с. 10). В подальшому, 09.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640 (т.1, а.с. 20-22). [PERSON] вже зверталась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, про визнання недійсними договорів відчуження майна. Рішенням суду у справі №295/1876/20 від 21.12.2022 у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Рішення набрало законної сили (т.1, а.с. 11-17). Рішенням суду у справі №295/1876/20 від 21.12.2022 встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документа №КСУ-19-21/39378 від 11.08.2022, підпис від імені [PERSON] в графі «Продавець» в договорі купівлі-продажу квартири від 17.11.2000, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носалем Г.М. та зареєстрованому в реєстрі за №878, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору купівлі-продажу від 17.11.2000 як власник відчужуваного майна діяв не [PERSON] , а інша невідома особа, а тому, враховуючи, що безпосереднє підписання договору [PERSON] не здійснювалося, що встановлено рішенням суду у справі №295/1876/20 від 21.12.2022, яке набрало законної сили та встановлені вказаним рішенням суду обставини не підлягають доказуванню, є обов`язковими для застосування у даній справі, отже укладення договору купівлі-продажу не відповідало внутрішній волі власника майна, тому такий договір не укладався, не має жодних юридичних наслідків, та правомочностей власника майна у покупця [PERSON] за цим договором не виникло. Оскільки [PERSON] не набув право власності на квартиру, договір купівлі-продажу між ним та [PERSON] не укладався, [PERSON] не мав повноважень відчужувати спірну квартиру [PERSON] , отже договір дарування квартири від 09.02.2018, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за реєстровим номером 190, який зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2018, номер запису про право власності: 27471640, є недійсним. Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом. У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Зважаючи на те, що договір дарування квартири 09.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №190, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , є недійсним, то саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація права власності за відповідачем [PERSON] на спірну квартиру. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Положеннями статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України). На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України (Постанова Верховного Суду України, 17.2012.14 (провадження № 6-140цс14). У постанові від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що позивачем доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, наявність правових підстав для витребування спірного майна, відповідно до положень частини третьої статті 388 ЦК України, у відповідача [PERSON] , яка набула його безвідплатно, на підставі недійсного договору дарування. Відповідно до приписів частина сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: approved