Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

07.08.2023 року представник позивача - [PERSON] , який здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 31.03.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрованої в реєстрі за №1253 (а.с.17) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вимоги представник мотивує тим, що шлюб між сторонами було розірвано 12.02.2023 року. С початку 2023 року сторони припинили між собою стосунки, а діти залишилися з мамою, батько іноді їм телефонував та ще рідше їх відвідував. Діти навчалися в школі в селі Василівка Болградського району та іноді батько забирав дітей до себе в с.Городнє. В червні 2023 року батько вирішив забрати дітей до себе на два тижня поки позивачка перебувала за кордоном на роботі, але після її повернення додому відповідач відмовився повернути дітей, не давав їй бачитися з дітьми. До цього часу діти перебувають у батька. Позивачка змушена виїжджати за кордон на роботу, у зв`язку з тим, що відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, у вихованні дітей не приймає участі, фактично в даний момент діти проживають з його матір`ю. Реєстрація місця проживання дітей не з матір`ю створює певні труднощі. Позивачу необхідне рішення суду для реєстрації місця проживання дітей з нею, тому вона звертається до суду в інтересах в першу чергу дітей. Ухвалою судді від 11.08.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.20). 29.08.2023 року до суду надійшла заява Городненського сільського голови Богоєва М. за вих.№385, в якій сільська рада з позовними вимогами не погодилась, просила визначити місце проживання дітей з батьком [PERSON] (а.с.25). 29.09.2023 року начальником служби у справах дітей Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Генчевою В. на електрону пошту було надіслано висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю (а.с.31). 02.10.2023 року представник відповідача - адвокат Сахарова Н.М., яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН № 1279730 від 31.08.2023 року (а.с.27), надала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив мотивувала тим, що відповідач працює, має постійний дохід, діти на даний час проживають з батьком, відповідач не зловживає спиртними напоями. Відповідач проти вимог заперечує, так як діти декілька місяців проживали в с.Василівка Болградського району не з позивачкою, а з її матір`ю, тобто з бабусею. Мати дітей увесь цей час перебувала за кордоном. Діти не бажають жити в селі з бабусею в с.Василівка, а бажають жити з батьком. Позивачка навіть не приїхала к дітям на перше вересня, що дуже образило дітей. Також представник долучила до відзиву висновок органу опіки та піклування Городненської сільської ради, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання дітей з батьком (а.с.31-32,33-34). 19.10.2023 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.49-50). 25.03.2024 року під час судового засідання були допитані свідки та вислухана думка малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , яке проводилося в присутності представника органу опіки та піклування - [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що є хрещеної матір`ю дітям, їх батьки - сторони по справі разом працювали, їздили на заробітки, а коли прийшла війна, батько не міг виїхати та залишився з дітьми, а позивачка поїхала на заробітки до Англії. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є батьком відповідача, його онуки, проживають с батьком [PERSON] . після того як їх матір [PERSON] залишила їх і поїхала в Англію. Малолітні діти в судовому засіданні висловили бажання проживати разом з батьком, так як мама з ними не проживає, кричить на них, рідко дзвонить їм, вона залишила їх в селі з бабусею по лінії матері, а сама уїхала, і вони там жили в поганих умовах, поки їх до себе не забрав батько. 28.03.2024 року до участі у справі вступив представник [PERSON] - адвокат Садаклієв І.І., який підтвердив свої повноваження електронним ордером серії ВН №1348594 від 28.03.2024 року (а.с.98). Сторони в судове засідання 09.07.2024 року не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] 17.01.2024 року надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с.61), більш ніяких заяв від позивача не надходило, в останнє позивач була присутня в судовому засіданні 25.03.2024, яке проводилося під фіксування. Під час судового засідання пояснила суду, що на даний час вона дійсно має роботу за кордоном, але має намір повернутися до дому, тому звернулася до суду для визначення місця проживання дітей з нею. Крім цього, суду пояснила, що з моменту звернення до суду жодного разу дітей на бачила, оскільки відповідач не надає їй такої можливості, але з будь-якими заявами до відповідних органів через це, не зверталася. 17.05.2024 року від представника позивача - [PERSON] надійшла на електрону пошту суду заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги він підтримав в повному обсязі (а.с.106). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] 09.07.2024 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Городненської сільської ради Болградського району Одеської області - сільський голова Богоєв М. надав 24.10.2023 року на електрону пошту суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги не визнав в повному обсязі (а.с.25, 101). Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, допитавши свідків та заслухавши думку малолітніх дітей, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.09.2013 року, розірваному рішенням Болградського районного суду Одеської області від 12.07.2023 року по справі № 497/1191/23, яке набрало законної сили (а.с.8). В період шлюбу у сторін народилися дві дочки: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №536 від 14.10.2014 року (а.с.9); - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.06.2016 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №195 від 11.06.2016 року (а.с.10). З 06.08.2014 року зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи, (а.с.7), на даний час позивач перебуває за кордоном на заробітках, про що вона повідомила в судовому засіданні 25.03.2024 року. Діти [PERSON] та [PERSON] також зареєстровані в [ADDRESS] , але на час звернення до суду фактично проживали в [ADDRESS] з мамою та бабусею [PERSON] , що підтверджується довідкою секретаря Василівської сільської ради Іванової Г. за вих.№491 від 13.07.2023 року (а.с.11), а також актом обстеження умов проживання від 14.07.2023 року складеного працівниками сільської ради (а.с.12). Станом на липень 2023 року діти відвідували навчальний заклад - Василівський ліцей Василівської сільської ради Болградського району Одеської області де здобували освіту, що підтверджено довідками за вих.№54,№55 від 12.07.2023 року (а.с.14,15). На період знаходження справи на розгляді у суді, діти почали відвідувати (повернулися) навчальний заклад за місцем проживання батька, а саме Городненський ліцей з початковою школою та гімназією, що підтверджується довідками №105, №104 від 28.08.2023 року (а.с.38,39). Відповідно до характеристик наданих класними керівника та директором Городненського ліцею, дочка Анастасія навчалася в Городненському ліцеї з 1 класу, а з березня 2022 року по березень 2023 року виховувалась батьком, саме він приділяв значну увагу навчанню та вихованню дочки; дочка Ірина навчалася в Городненському ліцеї з початку 2022-2023 навчального року, з березня 2022 року по березень 2023 року виховувалась з батьком, він приділяв велику увагу навчанню та вихованню дочки (а.с.40,41). Тобто судом встановлено, що на даний час діти проживають за місцем своєї реєстрації, а саме з батьком, в той час як мати фактично перебуває за кордоном на заробітках, а в с.Василівка фактично не проживає, з пояснень малолітніх дітей в с.Василівка у 2023 році вони проживали з бабусею [PERSON] . Як встановлено з висновку органу опіки та піклування Городненської сільської ради №4 від 24.07.2023 року в березні 2022 року [PERSON] поїхала закордон у Великобританію на заробітки. Дітей залишила з батьком, який виконує усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей: є окрема кімната, ліжко, постіль, дитячі речі за сезоном, взуття, продукти харчування в достатній кількості, діти завжди охайні, чисті, зауважень з боку школи та сусідів не було. За місцем проживання [PERSON] характеризується задовільно: працьовитий, порядний, чуйний, товариський, працює мотористом з ремонту двигунів СПК «Ніва». 30 березня 2023 року [PERSON] приїхала з Великобританії, забрала дітей та відвезла їх до своєї мами у с.Василівка, Болградського району Одеської області. 10 квітня 2023 року знову поїхала до Англії, залишивши дітей на свою маму. В червні 2023 року батько забрав дітей до себе. Зі слів дітей, бабуся їх ображала, наказувала, та іноді навіть била, не давала розмовляти з батьком по телефону. 10.07.2023 року мати [PERSON] приїхала до с.Городнє, щоб забрати дітей, але вони відмовилися їхати, плакали та ховалися від неї. На підставі вище викладеного орган опіки вважає за доцільне визначити проживання дітей з батьком (а.с.33-34). Окрім цього в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Василівської сільської ради (служби у справах дітей) за вих.№124 від 28.09.2023 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю (а.с.33), в якому були обстежені житлові умови, але не має вказівок, щодо тривалого перебування позивача за кордоном. Надані відповідачем протоколи індивідуальної психологічної діагностики [PERSON] та [PERSON] практичного психолога [PERSON] проведеного 06.07.2023 року, суд не приймає до уваги, так як суду не надано доказів, підтверджуючих кваліфікацію психолога [PERSON] , а також на протоколі відсутні докази належного завірення, а саме відбиток печатки спеціаліста, який проводив діагностику, або закладу який він представляє (а.с.35,36). Судом встановлено, що [PERSON] має джерело доходу, а саме 01.06.2023 року ним був укладений договір про надання технічних послуг ПБП «Ніва», договір укладено до 25 грудня 2025 року (строк його дії) (а.с.37). Також судом досліджено характеристику [PERSON] , надану Городненським сільським головою [PERSON] , відповідно до якої сім`я [PERSON] , а саме він, його батько та мати, в селі характеризуються позитивно. Відповідач уважний, у скандальних ситуаціях не був замішаний, порушень суспільного ладу не допускав, у побуті та громадських місцях поводиться гідно, із сусідами підтримує дружні стосунки, відносини у сім`ї добрі, всі піклуються про дітей. Дівчинки доглянуті, завжди вдягнуті охайно (а.с.42). Відповідно до відміток у закордонному паспорті № [NUMBER] , виданого 17 грудня 2021 року органом 5129, позивач [PERSON] у 2023 та 2024 році виїжджала за кордон, де перебувала по декілька місяців та більше (а.с.78-81), що фактично позивач не заперечувала в судовому засіданні, а також зазначила, що має намір і на далі працювати за кордоном. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях, щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною. Відповідно до пункту 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Відповідно до правового висновку Верховного суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 21 травня 2020 року по справі № 587/2134/17, під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", рішення від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України"). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, насамперед, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 313/310/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17-ц, від 14 липня 2020 року у справі № 127/28537/18. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На підставі наданих доказів та обставин справи, враховуючи думку малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дітей разом з позивачем не забезпечить дотримання якнайкращих інтересів дітей, надані суду протилежні висновки органів опіки та піклування в с.Городнє та с.Василівка, досліджені в судовому засіданні та прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування с.Городнє, так як він знайшов підтвердження в судовому засіданні, факт перебування позивача за кордоном тривалий час унеможливлює визначення місця проживання дітей з матір`ю, що не позбавляє мати в подальшому звернутися до суду з відповідним позовом, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Щодо визначення місця проживання дітей з батьком вказаному у висновку органу опіки та піклування, то суд не розглядає цю вимогу, так як відповідач не має право на заявлення таких вимог в даній справі (зустрічного позову не було завлено). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed