Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

у грудні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з КП «Київтеплоенерго» на її користь 28 058,35 грн на відшкодування завданих збитків, 1 441,60 грн витрат за проведення експертизи, 5 000,00 грн компенсації завданої моральної шкоди та 1 073,60 грн сплаченого судового збору. На мотивування позовних вимог позивач вказує, що 20.05.2021 року близько 14 год. 30 хв., перебуваючи в салоні свого автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , який було припарковано в м. Києві на просп. Голосіївському, 3, поблизу бібліотеки ім. В.І. Вернадського, почула гуркіт і в дзеркало заднього виду побачила, що на її транспортний засіб насувається потік бруду та пилу, після чого на автомобіль почало падати каміння та бити струмінь води. Позивач, зрозумівши, що вийти з автомобіля вона не зможе, почала від`їжджати з місця, а зупинившись в місці, де не було води, до неї підійшли люди, в тому числі, охорона бібліотеки, ім. В.І. Вернадського, які повідомили про те, що швидше за все стався прорив тепломережі. Після повернення до місця події та спілкування з представниками КП «Київтеплоенерго», які прибули для локалізації наслідків аварії, останні повідомили, що під час проведення відповідачем планових гідравлічних випробувань стався прорив тепломережі. В подальшому, відповідно до повідомлення Голосіївського управління поліції ГУ НП України в м. Києві 21.05.2021 року внесено відомості про кримінальне правопорушення № 12021100010001226, де позивача визнано потерпілою. Позивач зауважує, що для встановлення точної суми завданих збитків, на її замовлення зроблено експертизу в Київському НДІСЕ, відповідно до вартість матеріального збитку становить 28 058,35 грн. Позивачем також понесені витрати в зв`язку із замовленням зазначеної експертизи в сумі 1 441,60 грн. [PERSON] вказує, що відповідач є підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго», якому видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії. Позивач зазначає, що відповідач забезпечує функціонування теплового блоку паливно-енергетичного комплексу м. Києва, відповідач взяв на себе зобов`язання щодо ефективної експлуатації, відновлення та збереження майна, а також несе відповідальність за збереження, експлуатацію, реконструкцію та ремонт цього майна. Аналіз нормативних актів свідчить про те, що до обов`язків відповідача входить не тільки здійснення гідравлічних випробувань тепломереж, а і контроль за їх станом, враховуючи строки зносу. Тому позивач вважає, що особою, відповідальною за заподіяну в даному випадку шкоду, є КП «Київтеплоенерго», яке не забезпечило вчинення ефективних та своєчасних дій з належного збереження, реконструкції, ремонту та експлуатації майна, а саме: теплових мереж за адресою: [ADDRESS] , переданих йому в управління Київрадою, і тому прорив води на тепловій мережі, в результаті якого було пошкоджено належний їй автомобіль, стався саме з вини відповідача. Позивач, посилаючись на викладене, а також, що такими діями їй також завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що вона пережила стрес, опинившись у епіцентрі події, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.02.2024 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 70). 04.03.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник [PERSON] просить у позові відмовити, посилаючись на те, що у відповідача склад цивільного правопорушення відсутні, тому немає підстав для відшкодування; зі сторони позивача будь-яких звернень з приводу залучення представників відповідача для фіксування подій, описаних в позові про заподіяння шкоди, та з`ясування причин і вартості матеріальних збитків не надходило, відповідні акти за участю представників відповідача не складались; дії відповідача щодо проведення перевірки теплових мереж шляхом гідравлічних випробувань є правомірною поведінкою, передбаченою законодавством, та навіть обов`язковою діяльністю, яка є предметом державного нагляду (контролю) у сфері теплопостачання, а тому вказана правомірність поведінки виключає відповідальність; позивачем не доведено жодної з умов, необхідних для застосування міри відповідальності у вигляді відшкодування збитків, передбаченої у ст. 22 ЦК України та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою; сам факт перебування тепломережі на балансі відповідача не свідчить про його винуватість; перед початком проведення гідравлічних випробувань представнику Національної бібліотеки імені В.І. Вернадського, де сталося пошкодження належного позивачу автомобіля, надано під особистий підпис припис-попередження про проведення гідравлічних випробувань теплових мереж на щільність у період з 8:00 год. 18.05.2021 року по 24:00 год. 07.06.2021 року, де повідомлено про можливі наслідки виникнення пошкодження під час випробування теплової мережі; саме уповноважені особи Національної бібліотеки імені В.І. Вернадського повинні були забезпечити безпечне перебування людей та майна на відповідній території; висновок експерта, доданий позивачем до позову, не є належним та допустимим доказом, оскільки в ньому відсутня інформація, що він підготовлений для надання до суду, а також щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12021100010001226 не є доказом на підтвердження факту завдання шкоди автомобілю позивача; відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі є безпідставним та необґрунтованим. 03.04.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначає, що представники відповідача запрошувалися та були присутні під час огляду пошкодженого автомобіля; акт прориву свідчить, що теплова мережа знаходилася в дефектному стані через неналежне впровадження заходів із запобігання виникнення дефектів теплових мереж з боку відповідача через порушення положень Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14 лютого 2007 року №71. Аналіз вказаних нормативних актів свідчить про те, що до обов`язків відповідача КП «Київтеплоенерго» входить не тільки здійснення гідравлічних випробувань тепломереж, а і контроль за їх станом, враховуючи строки зносу; висновок експерта є дійсним; Національна бібліотека імені В.І. Вернадського не має відношення до вказаної справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є власником автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 25.05.2021 року, до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві 20.05.2021 року звернулася [PERSON] , про пошкодження автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок утворення прориву тепломережі, спричиненого проведенням гідравлічних випробовувань тепломережі у зоні обслуговування ТЕЦ-5, за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 3, поблизу бібліотеки ім. Вернадського. Вищевказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2021 року за № 12021100010001226. Також в матеріалах справи міститься припис-попередження про випробування на щільність теплових мереж, який було вручено 05.04.2021 року представнику Національної бібліотеки України ім. В.І. Вернадського, приміщення якого розташоване за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 3. Відповідно до висновку судового експерта Матвеїва В. № 17336/21-54 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 14.06.2021 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , становить 28 058,35 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинно-наслідковий зв`язок між першим та другим елементами; г) вина завдавача шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року в справі № 6-183цс14, постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 759/4781/16-ц, від 11.09.2019 року в справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 року в справі № 638/20603/16. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 6.3.7 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року № 71, організацією, що експлуатує теплову мережу, має бути забезпечено справність огороджувальних конструкцій, що перешкоджають доступу сторонніх осіб до устаткування і до запірно-регулювальної арматури, та здійснено контроль за підтриманням в належному стані шляхів доступу до об`єктів мережі, а також за дорожніми покриттями і плануванням поверхонь над підземними спорудами. Відстані від огороджувальних конструкцій тепломережі до будівель, споруд повинні відповідати вимогам СНиП 2.04.07. У місцях прокладання трубопроводів теплових мереж забороняється спорудження будівель, розміщення автозаправних станцій, гаражів, ринків, стоянок, складування, насадження дерев і багаторічних кущів у межах охоронних зон на віддалі менше ніж 3 м від проекції на поверхню землі краю будівельних конструкцій теплової мережі підземної канальної прокладки та повітряної прокладки або від проекції на землю краю трубопроводів теплових мереж безканальної прокладки. Згідно з п. 6.3.27 вказаних вище Правил організація, що експлуатує теплову мережу, повинна систематично, за графіком, здійснювати контроль стану будівельних конструкцій, трубопроводів і устаткування, антикорозійного покриття і теплової ізоляції трубопроводів теплової мережі із застосуванням сучасних ЗВТ і методів діагностики. Слід вести облік, систематизацію та аналіз виявлених дефектів за видами устаткування, виявляти причини, розробляти і впроваджувати заходи до запобігання виникненню дефектів. У разі відсутності сучасних ЗВТ і методів діагностики, як виняток, можливим є застосування шурфовок. Контроль за станом трубопроводів і устаткуванням теплової мережі має здійснюватися з урахуванням вимог ДНАОП 0.00-1.11. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Згідно з п.п. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.5., 2.2.9. Статуту КП «Київтеплоенерго» метою та предметом діяльності підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; постачання пари, гарячої води, та кондиційованого повітря; будівельно-монтажні роботи, організація проведення обстежень, випробувань, налагодження і ремонту основного і допоміжного, механічного, тепломеханічного, електричного й електронного обладнання. Відповідно до п. 7.2. Статуту майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і закріплене за підприємством на праві господарського відання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується той факт, що теплова траса, на якій стався прорив, перебуває на балансі КП «Київтеплоенерго». Факт пошкодження 20.05.2021 року належного позивачу транспортного засобу марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , підтверджений матеріалами справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивач довів належними та достатніми доказами обставини щодо пошкодження належного йому автомобіля, причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням автомобіля та проривом на зовнішній тепловій мережі 20.05.2021 року на просп. Голосіївському, 3 у м. Києві. При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у заподіянні збитків позивачу в передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку суду не надано. Оскільки, теплові мережі в м. Києві на просп. Голосіївському, 3 поблизу бібліотеки імені Вернадського знаходяться на балансі та обслуговуванні КП «Київтеплоенерго» (й вказане не заперечується відповідачем) та у зв`язку з тим, що внаслідок прориву труби було пошкоджено автомобіль позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення відповідальності за завдані позивачу збитки на КП «Київтеплоенерго» в розмірі, визначеному у висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження визначення розміру матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , а саме в розмірі 28 085,35 грн. Суд не враховує посилання представника відповідача на те, що у КП «Київтеплоенерго» відсутня відповідальність за завдану шкоду, оскільки підприємство завчасно попередило про проведення гідравлічного випробування бібліотеку, яка і повинна була попередити всіх мешканців про те, що такі роботи будуть проводиться з метою уникнення ризиків пошкодження майна, оскільки вини бібліотеки в завданні шкоди позивачу не вбачається. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі сплатив 1 441,60 грн витрат за проведення експертизи, а тому вказана коштів також підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Також, звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач зазначала, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, зокрема, через пережитий стрес внаслідок перебування в епіцентрі події. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - м моральною шкодою. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У разі заявлення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). А тому, з урахуванням ступеню моральних страждань позивача та характеру вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 073,60 грн на користь позивача у зв`язку із задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved