Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , на дитину [PERSON] , [INFO] ; - дитину [PERSON] , [INFO] , передати на опікування органу опіки та піклування виконавчому комітету Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області з метою подальшого влаштування; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на користь осіб або установ, в яких буде утримуватись дитина. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , по відношенню до якого вона є одинокою матір`ю. Відомості про батька у документах про народження дитини [PERSON] записані за заявою матері. Позивач зазначає, що мати злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не забезпечує необхідні умови для життя, навчання та виховання сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, достатнього харчування, необхідного для фізичного розвитку дитини, не дбає про створення належних умов для життя, розвитку його природних здібностей, проявляє байдуже, недбале ставлення до дитини, що негативно впливає на життя, здоров`я, розвиток та моральне виховання малолітнього [PERSON] , порушує його права, зловживає батьківськими правами, застосовуючи до дитини насилля фізичного та психологічного характеру. З 2010 року дитина періодично перебувала на обліку у службі у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, а саме проживання у сім`ї, у якій мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, а сім`я [PERSON] на обліку та під соціальним супроводом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг виконавчого комітету Чутівської селищної ради» з причин не виконання матір`ю батьківських обов`язків. Будинок в якому проживає відповідач відключений від газопостачання, в помешканні холодно. У холодну пору року будинок часто зовсім не опалюється через відсутність запасу палива та несправність опалювальної печі. Електропостачання наявне лише у одній кімнаті. Помешкання не доглянуте, неприємний запах, несвіже повітря. Санітарно-гігієнічні норми порушені. Стіни чорні від кіптяви, бруду та цвілі. Постільна білизна, м`який інвентар та одяг брудні. Меблі старі, брудні, розламані. Побутова техніка - холодильник, пральна машина, телевізор, плита для приготування їжі - відсутні. Відсутні будь-які засоби гігієни, миючі засоби та ємність для купання. Біля будинку відповідача є велика городня ділянка, яка не доглянута, не оброблена та заросла бур`янами. Подвір`я не прибране, засипане сміттям, паркан повалений, сарай та колодязь у дворі у напівзруйнованому стані та становлять пряму небезпеку для життя і здоров`я дитини. Дитина незадовільно харчується, вдома відсутні продукти харчування та їжа, приготовлена їжа для вживання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача, адвокат Хлистун І.М. в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла її заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, адвокат Хлистун І.М. надала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечує, оскільки в позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. У позовній заяві позивач описав лише свої, нічим не підтверджені припущення, стосовно підстав позбавлення її батьківських прав. Проте представник відповідача зазначає, що відповідач впорядковує господарство та намагається створювати належні умови для життя свого неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідач стоїть на обліку у службі зайнятості з метою отримання постійного джерела доходу. Крім того, [PERSON] отримує кошти від здавання в оренду земельного паю. Отже, відповідач має достатні житлові та фінансові умови для утримання, виховання та розвитку власної дитини. Щодо факту домашнього насильства та неналежного виконання батьківських обов`язків, то додані до позовної заяви документи свідчать про те, що сварки та виклики поліції відбувались внаслідок непорозумінь між сестрами, та жодним чином не стосувались насильства відносно дитини. Більше того, під час викликів зазначено, що дитина знаходилась безпеці, була спокійна, насиллю не піддавалась. Також відсутні достатні докази, щодо систематичного зловживання алкогольними напоями та ведення аморального способу життя. Отже зважаючи на викладене, відсутні об`єктивні і безсумнівні докази винної поведінки відповідача [PERSON] та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , котрі б слугували підставою для позбавлення її батьківських прав, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , матір`ю дитини є [PERSON] (а.с.17). При цьому відомості про батька записані за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2010 року дитина [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що перебуває у складних життєвих обставинах з підстав проживання у сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та рідними сестрами [PERSON] та [PERSON] у будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] . Згідно листа СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП від 28.12.2021 року, від 09.06.2022 року, від 21.04.2023 року по факту ухиляння від виконання батьківських обов`язків [PERSON] з виховання сина [PERSON] відносно [PERSON] складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.58,60,61). Згідно листа СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП від 18.12.2023 року по факту вчинення домашнього насильства відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.62). Відповідно до листа СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП від 30.12.2023 року по факту вчинення домашнього насильства відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а також винесено терміново заборонний припис (а.с.63). Як вбачається з Інформації СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП від 29.01.2024 року [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , згідно облікових даних СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства відносно неповнолітнього сина [PERSON] ), а саме 25.05.2022 року, 04.12.2023 року та 18.12.2023 року. 16.03.2023 року [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків) (а.с.64). Згідно актів обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] будинок за адресою [ADDRESS] , у якому проживає родина, потребує ремонту та прибирання, опалення пічне на твердому паливі, дрова на зиму не заготовлені, електропостачання наявне, світло відсутнє у двох кімнатах, санітарний стан незадовільний, мінімальний запас продуктів, готова їжа для вживання відсутня, побутова техніка відсутня, меблі - старі, розламані, мінімальна кількість, брудна постільна білизна, відсутнє місце для купання та гігієнічні засоби. Місце для навчання не обладнане, одяг дитини наявний, але догляд за ним не здійснюється (не перуть), відсутнє місце для зберігання речей та шкільного приладдя дитини. Крім того, встановлено стосунки в сім`ї напружені, дорослі члени родини вчиняють насильство стосовно одне одного (а.с.109-128). Згідно рішення виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області №19 від 30.01.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.137-140). Суд зазначає, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини\~від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. За приписами ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме - ухилення батьків від обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження батьків із дитиною, батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами, експлуатація дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). Судом встановлено, що мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , а саме - вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідних та належних умов проживання, харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для отримання нею освіти. Безвідповідальне відношення відповідача до дитини фактично триває з 2010 року, що підтверджується матеріалами справи. Суд зазначає, що на протязі розгляду даної справи в суді, системних та постійних заходів [PERSON] щодо покращення умов проживання, навчання та виховання дитини, вжито не було. В матеріалах справи наявні докази, не спростовані відповідачем, що умови проживання є небезпечними для життя та здоров`я дитини. За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до с. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових, майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Також, згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом .\~Якщо стягуються\~аліменти на\~двох і\~більше дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо\~після досягнення\~повноліття найстаршою\~дитиною ніхто\~з батьків\~не звернувся\~до суду\~з позовом\~про визначення\~розміру аліментів\~на інших\~дітей,\~аліменти стягуються\~за вирахуванням\~тієї рівної\~частки,\~що припадала\~на дитину,\~яка досягла\~повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з дня пред`явлення даного позову з відповідача на користь осіб або установ, в яких буде утримуватись дитина, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.02.2024 року до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Outcome: approved