Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Зміст вимог та позиції учасників справи У липні 2023 року заявник [PERSON] через представника адвоката Волошину І.В. звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей щодо батька та змінити прізвище дітей « [PERSON] » на « [PERSON] », що необхідно їй для виникнення у її дітей особистих немайнових прав, зокрема, права знати своїх батьків та права на ім`я. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю вели спільне господарство, однак шлюб не реєстрували. Під час спільного проживання у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Від народження дочок [PERSON] визнавав себе їх батьком, виконував батьківські обов`язки, піклувався про них, брав активну участь у вихованні, фінансово утримував. Оскільки батьки дітей проживали разом, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька дітей в актових записах проведено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. [PERSON] загинув [INFO] внаслідок танкового обстрілу позицій, отримавши поранення несумісні з життям у районі населеного пункту Білогорівка, Бахмутського району, Донецької області; смерть пов`язана з виконанням обов?язків військової служби. Заявник усно звернулась до відділу РАЦСу, де їй було роз?яснено, що внести зміни до актового запису про народження дітей неможливо, оскільки такі зміни вносяться за заявою про визнання батьківства або ж на підставі рішення суду, тому враховуючи, що батько дітей помер, єдиним шляхом внести зміни до актового запису про народження дітей є отримання рішення суду. Позивач вказала, що раніше зверталася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, яка ухвалою суду від 23 травня 2023 року залишена без розгляду, судом роз`яснено право подати до суду позов, у зв`язку з чим вона подала позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не скористалися правом подати відзив на позов. Представник відповідача - адвокат Марцонь В.Б. 04 жовтня 2023 року та 09 травня 2024 року подав до суду письмові клопотання, у яких просив відмовити у позові в повному обсязі. Обґрунтовуючи клопотання, покликаючись на абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», абзаци 3-5 пункту 7 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №336/709//18-ц, 26 лютого 2020 року у справі №736/379/19, 15 квітня 2020 року у справі №302/991/19, 27 серпня 2020 року у справі №201/1935/20, 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19, 28 квітня 2021 року у справі №520/19532/19 вважав, що у разі смерті батька дитини, факт батьківства особи, яку заявник вважає батьком дитини, можливо встановити у порядку окремого провадження. Оскільки між позивачем та відповідачем [PERSON] немає цивільно-правового спору, як і матеріально-правових відносин з приводу вимог про визнання батьківства, позов про визнання батьківства не підлягає задоволенню. Оскільки спірні правовідносини випливають з особистих немайнових відносин, правонаступництво у таких спорах не допускається, пред`явлення позову до матері померлого про визнання батьківства є безпідставним. Окрім того, покликаючись на постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21, вказав, що оскільки позивач бажає визнати батьківство з особою, яка померла, відповідач [PERSON] жодним чином не порушує приватного права чи інтересу позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові. Окрім того, обґрунтовуючи клопотання, подане 09 травня 2024 року, покликаючись на висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15, згідно з яким висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, вказав, що досліджені експертом біологічні матеріали « [PERSON] не свідчить про належність цих матеріалів саме [PERSON] , [INFO] . Вважав, що подані позивачем документи не підтверджують факт її спільного з [PERSON] утримання та виховання дітей, а також не свідчать про визнання ним за життя факту батьківства щодо дітей позивачки, про спільне проживання та побут з ним на момент народження дітей за вказаною нею в позовній заяві адресою, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право(арк.спр.94, 194-197). Третя особа - Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у поданих 21 серпня 2023 року письмових поясненнях виклала норми права, виходячи з яких покладалася на думку суду щодо задоволення позовних вимог (арк.спр.52). В судовому засіданні допитана як свідок позивач [PERSON] пояснила що зустрічалася з [PERSON] з 2015 року, у 2016 році завагітніла, вони вінчалися, з приводу чого у них було «весілля» - святкова церемонія, що відбувалася у селі Іванківці, у батьків [PERSON] , офіційно шлюб не реєстрували. Перед весіллям було сватання. Після весілля вони жили спочатку у батьків [PERSON] , потім в сусідньому з ними будинку в [ADDRESS] , після чого в [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, [PERSON] утримував сім`ю, з 2018 року їздив на заробітки за кордон. У 2016 році в них народилась дочка [PERSON] , у 2017 [PERSON] . [PERSON] забирав її з дітьми з пологового будинку, визнавав їх за дочок, не мав жодних сумнівів у своєму батьківстві, піклувався про дітей, виховував та виконував батьківські обов`язки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] спілкувалися з дівчатками як з онуками, відвідували їх та брали до себе, проте після смерті [PERSON] їх спілкування з дітьми припинилося. Представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Третя особа - Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не забезпечила явку в судове засідання представника, у поданих 21 серпня 2023 року письмових поясненнях просила розгляд справи проводити та завершувати за його відсутності (арк.спр.52). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомляли, про час та місце розгляду справи повідомлені, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (арк.спр.249, 250). Представник відповідача адвокат Марцонь В.Б. в судове засідання не з`явився, у попередньо поданих до суду клопотаннях просив розглядати справу за його відсутності. Процесуальні дії в справі Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2023 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та\~відкрито провадження\~у справі(арк.спр.44). 04 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Марцоня В.Б. про закриття провадження у справі (арк.спр.76-77). 04 вересня 2024 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача. 15 вересня 2023 року визнано необґрунтованим заявлений представником відповідача [PERSON] - адвокатом Марцонь В.Б. відвід судді Старосинявського районного суду Хмельницької області Гринчук С.М., передано заяву про відвід судді до канцелярії суду для визначення судді, який вирішуватиме питання про відвід (арк.спр.85). 10 жовтня 2023 року оголошено перерву в підготовчому засідання, задля витребування інформації. 31\~жовтня 2023\~року підготовче\~засідання відкладено\~у зв`язку\~з неявкою\~відповідача [PERSON] , щодо якого відсутні відомості про вручення повідомлення про час та місце розгляду справи (арк.спр.119). Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Волошиної І.В., призначено посмертну судову молекулярно - генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (арк.спр.134-135). 24 квітня 2024 року поновлено провадження у справі (арк.спр.170). Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про допит її як свідка та про виклик свідків (арк.спр.206-207). 03 червня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Марцонь В.Б. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні (арк.спр.226-227). 05 червня 2024 року справа знята з розгляду у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою (арк.спр.239). Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Позиція суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини у справі, встановлені судом [INFO] народилася [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] , їх батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дітей вказані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Вказане підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 23 грудня 2016 року та серії [NUMBER] від 13 вересня 2017 року (арк.спр.11-12), а також Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 07 березня 2023 року (арк.спр.13-14). [INFO] [PERSON] помер, причина смерті грубе порушення анатомічної цілісності тіла, інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла, вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 30 березня 2023 року (арк.спр.15-16). Відповідно до акта, складеного 01 березня 2023 року комісією, в складі депутата селищної ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в період з 06 березня 2016 року по 05 грудня 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали спільно зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (арк.спр.20). Роздруківкою скриншота із офіційного сайту Старосинявської селищної ради в мережі Інтернет підтверджується розміщення інформації щодо смерті [PERSON] , із вказівкою на те, що у нього залишилося дві малолітні дочки [PERSON] та [PERSON] (арк.спр.21-22). Згідно з висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» №719-МГ (дати проведення експертизи 20 березня 2024 року - 02 квітня 2024 року), вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , за результатом молекулярно генетичного дослідження складає не менше 99,9999 %; вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , за результатом молекулярно генетичного дослідження складає не менше 99,9999 % (арк.спр.162-169). Окрім того, до матеріалів справи долучені фотокартки із зображеннями [PERSON] разом з [PERSON] та їх дітьми (арк.спр.23-30),свідоцтво про вінчання [PERSON] та [PERSON] (арк.спр.17), свідоцтва про хрещення над [PERSON] та над [PERSON] (арк.спр.18-19). Наявні в\~матеріалах справи\~психологічні характеристики\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~надані шкільним\~психологом [PERSON] [INFO] ,\~містять опис\~психологічного стану\~дітей,\~рекомендації для\~матері,\~а також\~інформацію щодо\~високого рівня\~тривожності обох\~дітей,\~що пов`язано\~із загибеллю\~на війні\~їх батька (арк.спр.32-33). Відповідно до\~ухвали Старосинявського\~районного суду\~від 23\~травня 2023\~року заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства - залишено без розгляду. Заявнику роз`яснено право подати позов на загальних підставах в порядку позовного провадження (арк.спр.34-35). Показаннями свідків [PERSON] (матері позивача), [PERSON] (сусідки) та [PERSON] (подруга матері позивача), наданими в судовому засіданні, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка спочатку в селі Іванківці, потім в селищі Стара Синява, в них народилися дочки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за життя визнавав їх за дочок, забирав з пологового будинку, доглядав за ними, проводив з ними час, займався вихованням та утримував, діти називали його татом, він їх « [PERSON] » та « [PERSON] ». Свідки також вказали на те, що відповідачі визнавали [PERSON] та [PERSON] за онуків, спілкувалися з ними. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. В силу вимог частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як передбачено статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Згідно з частиною першою статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу: матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Із положень частини першої статті 135 СК України слідує, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що правовідносини між батьками та дітьми виникають на підставі їх кровної спорідненості, відомості про яку мають бути зареєстровані в установленому законом порядку. Походження дитини від батька, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, засвідчується органом державної реєстрації актів цивільного стану за спільною заявою матері та батька дитини. У разі відсутності такої заяви батьківство визнається за рішенням суду. Якщо спільної заяви батьків про походження дитини немає, а батько дитини помер, то суд може встановити факт його батьківства за умови, що запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України (прізвище дитини записано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення цього факту можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог цивільного процесуального закону, які мають оцінюватися в їх сукупності. Вказане узгоджується із висновком, зробленим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/9245/18. Так з отриманих в судовому засіданні показів свідків, оглянутих світлин (арк.спр.23-30) та\~досліджених судом\~письмових доказів\~вбачається,\~що [PERSON] \~і [PERSON] \~спільно проживали,\~проте не\~перебували у\~шлюбі між\~собою.\~За час\~їх спільного\~проживання [PERSON] \~народила двох\~дочок:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~У Книзі\~реєстрації народжень\~запис про\~батька дітей\~учинено згідно\~зі статтею\~135\~СК України\~(прізвище\~дітей записано\~за прізвищем\~матері,\~а ім`я\~та по\~батькові дітей\~записано за\~вказівкою матері). На час народження дітей [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. [PERSON] фактично визнавав своє батьківство щодо дітей, матеріально утримував їх, всебічно сприяв фізичному та моральному розвитку дітей, належно приділяв увагу їх вихованню. Позивач підтвердила, що [PERSON] , визнавав себе батьком [PERSON] та [PERSON] .. Суд також установив, що відомості щодо батька дитини, які зазначені в актовому записі про народження та відповідно у свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON] , зокрема його ім`я та по батькові, відповідають імені та по батькові [PERSON] . Вказані докази не спростовані відповідачами. Окрім того, суд зазначає, що предметом доказування у справах щодо батьківства та материнства є відсутність та/або наявність кровного споріднення між особою і дитиною. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до усталеної судової практики в даній категорії справ основним доказом в таких спорах залишається експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза. У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 травня 2009 року у справі KALACHEVA v. RUSSIA вказав, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства. Як описано вище, згідно з висновком експерта №719-МГ, імовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] складає 99,9999%. Доводи адвоката Марцоня В.Б. щодо того, що досліджені експертом біологічні матеріали « [PERSON] » не свідчить про належність цих матеріалів саме [PERSON] , [INFO] , відхиляться судом, оскільки Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР 13 жовтня 2023 року надало інформацію (арк.спр.103) про зберігання в їх архіві його біологічних зразків у\~відповідь на\~запит суду\~(арк.спр.101),\~що містив\~ідентифікуючі [PERSON] \~дані.\~У зв`язку з викладеним відсутні сумніви щодо належності зразків, за яким проведено експертизу, саме [PERSON] . Отже, суд вважає доведеним факт батьківства [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] , а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для виникнення у дітей особистих немайнових прав, зокрема, права знати своїх батьків та права на ім`я, як вказала представник позивача в позовній заяві. Доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Марцоня В.Б. щодо безпідставності пред`явлення позову до матері померлого [PERSON] про визнання\~батьківства суд відхиляє, оскільки позивач звернулася до суду з позовом про встановлення\~факту батьківства. Щодо доводів адвоката про можливість установлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] лише в окремому провадженні, суд зазначає таке. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Ухвалою Старосинявського районного суду від 23 травня 2023 року заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду, оскільки між сторонами існує спір щодо батьківства [PERSON] відносно дітей заявника, так як заінтересована особа [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви, вказувала, що діти [PERSON] не є дітьми її сина. Суд вважав, що вимоги заявника щодо встановлення факту батьківства не є безспірними, а у справі наявні сторони з протилежними інтересами. Заявнику роз`яснено право подати позов на загальних підставах в порядку позовного провадження. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої\~особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.\~ Враховуючи викладене,\~вказаний спір\~має бути\~вирішений в\~порядку позовного\~провадження,\~відтак вказані\~доводи представника\~відповідача,\~а також\~доводи щодо того,\~що відповідач\~ [PERSON] \~жодним чином\~не порушує\~приватного права\~чи інтересу\~позивача,\~що є\~самостійною підставою\~для відмови\~в позові, суд відхиляє. Розподіл судових витрат Згідно з\~частиною першою,\~пунктом 1\~та 2\~частини третьої\~статті 133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~та витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Щодо судового збору Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи та входять до складу судових витрат. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до статей 19, 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації, належать гонорар адвоката за представництво в суді, послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, витрати на збір доказів, вартість послуг помічника адвоката, витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання, інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються серед інших і з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень, (арк.спр.37). Така ж сума витрат на правову допомогу вказана в доданому до позовної заяви попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат (арк.спр.37). Інтереси позивача у даній справі представляє адвокат Волошина І.В. на підставі договору №б/н про надання правничої допомоги від 07 березня 2023 року та ордеру від 16 травня 2023 року серії ВТ №1036255 (арк.спр.6-7). Згідно з п.п.3.1 Договору, за правову допомогу, передбачену в п.а.1.2 Договору, замовник сплачує адвокату винагороду, визначену Додатком №1 до цього договору. Згідно вказаного додатку [PERSON] сплачує адвокату Волошиній І.В. винагороду (оплата праці адвоката) в розмірі 20\~000 гривень, що сплачується після підписання договору. Винагороду у вказаному розмірі позивач сплатила, що підтверджується відміткою про сплату у вказаному додатку (арк.спр.231). До договору додано також Розрахунок до Договору про надання правової допомоги від 07 березня 2023 року клієнту [PERSON] , що містить таку інформацію: послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань 4 год. 2000 грн.; складання позовної заяви, зібрання та підготовка доказової бази, надіслання позовної заяви до суду 10 год. 5000 грн.; складення заяв, процесуальних та інших документів правового характеру по справі: клопотання про призначення посмертної судової молекулярно генетичної експертизи, заява про виклик свідків, клопотання про огляд доказів за їх місцем знаходження, клопотання про проведення підготовчого засідання без участі позивача та її представника 6 год. 3000 грн.; представництво інтересів у суді 10000 грн. Згідно зі звітом про надання правової допомоги (арк.спр.233), адвокат Волошина І.В. надала Трофименко М.В. таку правову допомогу: послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання позовної заяви, зібрання та підготовка доказової бази, надіслання позовної заяви до суду; складення заяв, процесуальних та інших документів правового характеру по справі; представництво інтересів у суді. Тобто, позивач надала докази понесених витрат на професійну правову допомогу, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористалися своїм правом подати клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, не подавали з цього приводу жодних пояснень та/або заперечень. Вивчивши матеріали справи з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків про таке. Поняття "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично друге поняття відповідає викладеному в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висновку про те, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 у справі № 754/8750/19). Мають значення у даному випадку і критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтований. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні питання стягнення судових витрат, до складу яких входять і витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений позивачем обсяг виконаних адвокатом робіт: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання позовної заяви, зібрання та підготовка доказової бази, надіслання позовної заяви до суду; складення заяв, процесуальних та інших документів правового характеру по справі; представництво інтересів у суді. Проте суд враховує також тривалість судових засідань, у яких брала участь представник 2\~години 59\~хвилин,\~кількість та обсяг поданих клопотань та доданих доказів, також враховує розмір витрат для надіслання позовної заяви до суду. Суд також враховує категорію та складність справи, суть спору й характер спірних правовідносин. Отже, заявлений позивачем розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду, є непропорційним до предмета спору та неспівмірним із визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України критеріями. У зв`язку з викладеним та з огляду на розумну необхідність судових витрат, суд вважає обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 10\~000 гривень. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін. Інтереси відповідача [PERSON] у даній справі представляє адвокат Марцонь В.Б. на підставі договору про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги адвоката від 15 серпня 2023 року та ордеру від 15 серпня 2023 року серії ВХ №1040176 (арк.спр.56, 59). Зважаючи на положення\~статті 141 ЦПК України\~та задоволення позову, понесені відповідачем [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на останню. Щодо витрат,пов`язаних із проведенням експертизи Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 45 постанови від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 139 ЦПК України). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК України. Позивач надала\~суду оригінал\~квитанції від\~19\~березня 2024\~року,\~отримувачем є\~КЗ «Дніпропетровське\~обласне БСМЕ»\~ДОР» на\~загальну суму\~15079\~гривень 20\~копійок (арк.спр.204). Відтак витрати, пов`язані з проведенням експертизи відповідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved