Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ліко-Житлосервіс») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підприємство надає житлово-комунальні послуги з обслуговування, утримання та експлуатації багатоповерхового будинку [ADDRESS] , в якому на договірних засадах відповідачу, як власнику квартири [ADDRESS] , що розміщена в цьому будинку, надаються послуги. 18.01.2018 між сторонами укладено договір №10/1/72, відповідно до умов зазначеного якого, позивач взяв на себе зобов`язання надавати певний перелік послуг, а відповідач - оплачувати надані послуги. За період з жовтня 2020 року по травень 2021 року позивач надав послуги, обумовлені договором, вчасно та належної якості, проте відповідач не в повному обсязі оплачувала надані послуги, через що утворилась заборгованість в сумі 4525,20 грн. На суму заборгованості були нараховані інфляційні втрати в розмірі 298,19 грн. та 3% річних в розмірі 75 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за житлово-комунальні послуги, 3% річних, інфляційні втрати, а також судові витрати. 14.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 29.09.2021 на 10-05 год. без виклику сторін. 09.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підприємство належним чином не виконувало умов укладеного договору. 09.09.2021 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Ліко-Житлосервіс» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є споживачем комунальних послуг, які надає ТОВ «Ліко-Житлосервіс». 18.01.2018 між сторонами укладено договір №10/1/72, відповідно до умов зазначеного якого, позивач за первісним позовом взяв на себе зобов`язання надавати певний перелік послуг, а відповідач за первісним позовом - оплачувати надані послуги. З лютого 2018 року по травень 2021 року відповідач не надавало кількісні та якісні послуги, не здійснювало належним чином прибирання приміщень загального користування першого під`їзду (секції А) будинку [ADDRESS] . В зимовий час відповідач не здійснював якісного прибирання та вивезення снігу, посипання прибудинкової території протиожеледними сумішами. По її особистому рахунку № [NUMBER] перед відповідачем заборгованості не існує. З лютого 2018 року по травень 2021 року відповідач спричини їй матеріальну шкоду в сумі 27373,32 грн., оскільки надавав неякісні послуги, а тому повинен відшкодувати цю шкоду. Щомісяця вона сплачувала 701,88 грн., що за 39 місяців становить 27373,32 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь зазначену матеріальну шкоду. 29.09.2021 постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13.12.2022 постановлено ухвалу, якою закрито провадження у справі за позовом ТОВ «Ліко-Житлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в зв`язку з відсутністю предмету спору (відповідач добровільно сплатила заборгованість). 13.12.2022 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.02.2024 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 08.04.2024 постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі від 15.02.2024. 12.04.2024 надійшов відзив на зустрічний позов, який відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України залишається судом без розгляду з огляду на порушення строків його подання. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 18.01.2018 між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем укладено Договір про надання послуг №10/1/72, відповідно до умов зазначеного якого, позивач взяв на себе зобов`язання надавати певний перелік послуг, а відповідач - оплачувати надані послуги. 09.11.2021 ТОВ «Ліко - Житлосервіс» перейменовано на ТОВ «УК «Венеція». Відповідно до розрахунків заборгованість відповідача за період з 01.10.2020 по 30.06.2021 за надані послуги становить 4525,20 грн., на цю суму боргу нараховані 3% річних в розмірі 75 грн., інфляційні втрати в розмірі 298,19 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг виконувала неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яку вона погасила добровільно під час розгляду справи судом. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 298,19 грн. та 3% річних в розмірі 75 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням. Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди суд відзначає наступне. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що з лютого 2018 року по травень 2021 року відповідач спричинив позивачці матеріальну шкоду в сумі 27373,32 грн., оскільки надавав неякісні послуги, а тому повинен відшкодувати цю шкоду. Шкода розрахована, виходячи з того, що позивач щомісяця сплачувала відповідачу за послуги 701,88 грн., що за 39 місяців становить 27373,32 грн. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Позивач стверджує про порушення її майнових прав відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідач не надала суду доказів того, що відповідач дійсно спричинив їй шкоду в сумі 27373,32 грн. внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності. Так, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. У судовому засіданні судом не було встановлено порушення майнових прав позивача відповідачем. З огляду на викладене, виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved