Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У березні 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] : - заборгованість за кредитним договором №1001805404701 у розмірі 91\~928,22 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 50\~671,76 грн., заборгованості за процентами 9,44 грн.; заборгованості за комісією 41\~247, 02 грн.; - заборгованість за кредитним договором №2001001881101 у розмірі 78\~240,85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 48\~236,75 грн., заборгованості за процентами 30\~004,1 грн.; вирішити питання щодо розподілу судового збору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] 02.02.2021 було укладено кредитний договір №1001805404701 шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого останнім отримано кредит у розмірі 69\~000,00 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2.99% та сплатою відсотків на рівні 0,01% річних. Також, 19.03.2018 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2001001881101 шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого останнім отримано кредитну картку з лімітом 6 000,00 грн., який було збільшено до 50\~000,00 грн., строком на 12 місяців (з автоматичною пролонгацією) та зі сплатою відсотків у розмірі на рівні 49% річних. З огляду на те, що відповідачем не виконано взятих на себе обов`язків за вказаними договорами, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 05.03.2024 справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 13.03.2024 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем 17.05.2024 до суду надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено про: неправомірність нарахування комісії; не надано доказів надання кредитних коштів; виписка по рахунку не містить всіх даних які б дозволяли пересвідчитись у вірності нарахування заборгованості. Позивачем 27.05.2024 надано до суду відповідь на відзив, доводи викладені в якій містить посилання щодо правомірності нарахування комісії та не надання відповідачем власного контррозрахунку, що спростовує доводи останнього про невірність розміру нарахованої заборгованості. Відповідачем 29.05.2004 надано до суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначено додаткові обґрунтування доводів, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02.02.2021 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1001805404701 шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого останнім отримано кредит у розмірі 69\~000,00 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2.99% та сплатою відсотків на рівні 0,01% річних. На виконання умов вказаного договору відкрито рахунок №26251114407558 На підтвердження факту існування боргових зобов`язань позивачем надано: копію платіжної інструкції №TR.47187380.47821.8810 від 02.02.2021; розрахунок заборгованості, згідно яким борг станом на 01.01.2024 становить 91\~928,22 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 50\~671,76 грн., заборгованості за процентами 9,44 грн.; заборгованості за комісією 41\~247, 02 грн.; виписку по рахунку. 19.03.2018 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2001001881101 шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого останнім отримано кредитну картку з лімітом 6 000,00 грн., який було збільшено до 50\~000,00 грн., строком на 12 місяців (з автоматичною пролонгацією) та зі сплатою відсотків у розмірі на рівні 49% річних. На підтвердження факту існування боргових зобов`язань позивачем надано: довідку про збільшення кредитного ліміту; розрахунок заборгованості, згідно яким борг станом на 01.01.2024 становить 78\~240,85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 48\~236,75 грн., заборгованості за процентами 30\~004,1 грн.; виписку по рахунку № [NUMBER] . Також позивачем надано копію публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також надано копію вимоги про стягнення заборгованості та докази її направлення. Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст.ст.526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Положеннями Цивільного кодексу України, зокрема ст. ст. 207, 634 передбачено спрощений порядок укладання договорів, в т.ч. кредитного договору шляхом приєднання до стандартних (типових) умов, правил, формулярів. Проте такі умови та правила повинні мати конкретний, сталий зміст, тобто не змінюватись протягом тривалого часу, а позичальник повинен бути ознайомлений з ними та розуміти їх. Саме це є запорукою стабільності кредитних відносин та дотримання розумного балансу у відносинах між банком та клієнтом позичальником. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» не повернуто, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №2001001881101 у розмірі 78\~240,85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 48\~236,75 грн., заборгованості за процентами 30\~004,1 грн. та заборгованості за договором №1001805404701 у розмірі 50\~681,20 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 50\~671,76 грн., заборгованості за процентами 9,44 грн.; підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення заборгованості з комісії, нарахованої за договором №1001805404701, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями абзацу 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними іне потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. Доводи відповідача щодо відсутності факту надання коштів в межах договору №2001001881101, спростовуються матеріалами справи, а саме випискою по рахунку, з якого вбачається факт надання кредитних коштів, активне користування ними позичальником та внесення платежів на часткове погашення боргу. Доводи відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу оскільки останнім не наведено власного контро розрахунку та не реалізовано право на заявлення клопотання перед судом про призначення судової-економічної експертизи. З огляду на те, що позивачем нараховано плату у вигляді комісії за дії, які не є послугою у розумінні приписів Закону і повинні надаватися безоплатно, заявлена до стягнення складова заборгованості - заборгованість за комісією, не підлягає задоволенню, таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1\~834,56 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial