Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

У жовтні 2023р. заявниця [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересовані особи: Київська міська рада, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просила суд: - встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці [PERSON] , з [PERSON] , [INFO] з 2014р. по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свою заяву, заявниця обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках, проживали однією сім`єю, і вела спільний бюджет з 2014р. по день смерті останнього. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. В установленому законом порядку, заявниця звернулася до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано доказів, на підтвердження того, що вона відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, у зв`язку з чим заявниця звернулася до суду з вказаною заявою, про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024р. було відкрито провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду, в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця та її представник подану заяву підтримали, з підстав, наведених в ній, просили суд, заяву задовольнити. Заінтересовані особи: Київська міська рада, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність представників заінтересованих осіб. Суд, заслухавши пояснення сторони заявника, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 червня 2007р., виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 31 травня 2007р. за № 960-С. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою, але фактично проживав в квартирі [ADDRESS] . Судом встановлено, що до спадкоємців за законом, які звернулись в установленому законом порядку, з заявою про прийняття спадщини належить: заявниця [PERSON] . Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Звертаючись до суду з вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, остання зазначала, що фактично вони проживали в її квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, на підставі пояснень сторони заявника, допитаних в судовому засіданні свідків, що заявниця фактично проживала однією сім`єю з померлим [PERSON] , вели спільне господарство в період часу з січня 2014р. по день смерті останнього [INFO] . Шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки, як зазначала заявниця в судовому засіданні, оскільки в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, а саме: робили ремонт, купували меблі, придбавали побутову техніку та інші предмети домашнього побуту. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, заявниця звернулася з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори. Однак, держаним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею не було підтверджено факт родинних зв`язків з померлим та було рекомендовано звернутись до суду. В судовому засіданні встановлено, що факт проживання заявниці [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується актом від 16 серпня 2023р., виданим Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва про те, що [PERSON] , до дня смерті проживав разом із [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, цей факт підтверджується адресою реєстрації місця проживання [PERSON] в цій квартирі. В судовому засіданні заявниця наголошувала, що у зв`язку з тим, що незадовго до смерті стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, вона вимушена була звертатись за допомогою до лікарів, що підтверджується декларацією [PERSON] №0001-48М9-8700 від 06 березня 2020р. про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в якій зазначено довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом - [PERSON] . Крім того, заявниця разом, з спадкодавцем придбавали побутову техніку, зокрема, холодильник та газову плиту, що підтверджується товарним чеком від 24 червня 2014р. на придбання холодильника та видатковою накладною від 09 березня 2020р. про придбання газової плити. В судовому засіданні представник заявниці наголошував, що після смерті [PERSON] , організацією поховання займалася виключно заявниця. Факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства підтверджується також, допитаними в судовому засіданні свідками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначені свідки надали суду покази щодо спільного проживання заявниці з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2014р. по день смерті останнього - [INFO] , ведення спільного господарства ними, надання один одному необхідної допомоги, здійснення прав та обов`язків притаманних подружжю, придбання побутових речей для спільного користування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008р., при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкритті спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають і пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний термін повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживають однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцями, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999р. № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявниці про встановлення факту, що має юридичне значення обґрунтовані, доведені та підлягають до задоволення.

Outcome: approved