Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивують тим, що 20 лютого 2023 року о 19 год. 00 хв. в с. Великі Лази, вул. Мічуріна, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21713», [PERSON] , недотримався безпечної дистанції та бокового інтервалу у результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме на паркан. Факт пошкодження паркану відповідачем підтверджується постановами Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року та від 24 листопада 2023 року у справі № 307/2089/23, а також від 31 травня 2023 року у справі № 307/ 2090/23, які набрали законної сили. Постановами у справі № 307/2089/23 встановлено наявність у діях відповідача [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також встановлено факт отримання позивачкою матеріальної шкоди. Разом із тим, зазначений паркан (огорожа) зведений ними в період їх перебування у шлюбі, відповідно вказаний паркан (огорожа) є спільною сумісною власністю подружжя. Огорожа зведена на земельній ділянці площею 1,23 га, на яку має право позивач [PERSON] згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ЗК 0123952. Вартість відновлювального ремонту огорожі становить суму 106 563,17 грн., що підтверджується висновком судового експерта Д03/2024 від 23 січня 2024 року. Таким чином, шкоду завдано з вини відповідача внаслідок ДТП; відновлювальні роботи по ремонту огорожі після ДТП становлять вищевказану суму. Відповідно їм завдано матеріальну шкоду на суму 106 563,17 грн. Окрім того, внаслідок дій відповідача їм було завдано моральну шкоду, так як за час від скоєння ДТП вони зазнали значних незручностей, що призвело до порушення їхніх звичних життєвих зв`язків та неможливістю продовжувати активне громадське життя, так як вони були змушені шукати засоби для налагодження огорожі та проживати без неї, в той час як відповідач не відшкодував заподіяну шкоду, не запропонував відремонтувати огорожу. Більше того, відповідач ображав їх непристойними словами, неодноразово погрожував вбивством. Вказане негативно виразилося на стані здоров`я позивачки, [PERSON] , яка дуже страждає з цього приводу по сьогоднішній день, внаслідок вказаних подій їй довелося звернутися до психолога. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, також просять врахувати характер та обсяг душевних страждань, які вони зазнали внаслідок неправомірних дій відповідача, тривалість цих негативних наслідків, вимушеність змін у життєвих стосунках та необхідність докладати додаткових зусиль для можливості відновлення порушеного права. Враховуючи викладене, просять стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у сумі 106\~563,17 грн., 40\~000 грн. моральної шкоди, 30\~000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судові витрати. 05 лютого 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Решетара В.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи це тим, що в матеріалах справи присутні документи, зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-600, яке посвідчує право на земельну частку (пай) в КГСП ім. Шевченка, місцезнаходження якого село Вільхівці-Лази, Тячівського району, Закарпатської області, розміром 1,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] згідно дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЗК № 0123952, виданого Тячівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Тячівської РДА за № 284 від 19 травня 1997 року. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) не є належним та допустимим доказом та документом, згідно якого позивачі набули право власності на земельну ділянку в розумінні статей 78-79-1 Земельного кодексу України. Крім того, до позовної заяви не додано жодного документу, який би посвідчував, що зведена огорожа (паркан) знаходиться саме на земельній ділянці, яка належить позивачам на праві власності. Також вважає, що позивачі самовільно встановили огорожу (паркан) на земельній ділянці, яка по суті ніким не відводилась в натурі (на місцевості) в розумінні норм ст. 55 Закону України «Про землеустрій», якою передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо -геодезичних робіт. Отже, у позивачів відсутні будь-які належні докази того, що відповідач пошкодив саме їх огорожу. Також у матеріалах справи присутній як доказ це висновок експерта [PERSON] за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 23 січня 2024 року № ДО3/2024. На думку відповідача, цей експертний висновок не може бути взятий до уваги судом як доказ, виходячи з нижченаведеного. Судовому експерту було поставлено питання про вартість відновлення огорожі по [ADDRESS] . Висновком експерта визначена вартість виконаних робіт станом на 2023 рік, а саме: 1) збирання та розбирання опалубки; 2) копання ям для стояків і стовпів вручну без кріплень, без укосів, глибиною 0,7 м.; 3) улаштування фундаментів - стовпців: бетонних; 4) установлення стовпів для огорожі; 5) улаштування воріт двостулкових з установленням металевих стовпців; 5) натягування сітки. Вартість відновлення огорожі станом на 2023 рік за результатом проведеного огляду за проведеним кошторисним розрахунком становить 106\~563,17 грн. Вважає, що загальна вартість відновлення огорожі, яка вказана у висновку є суттєво завищеною, оскільки на фото таблиці № [NUMBER] та №2 до висновку експерта проглядається огорожа, яка нібито була відновлена, без улаштування фундаменту, збирання-розбирання опалубки (оскільки бетонування проводилось тільки вглиб землі). Крім того, у даному висновку відсутні будь - які відомості про залучення третіх осіб, як підрядників, тощо. Однак, в матеріалах справи про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (справа № 307/2090/23 ) присутні пояснення сторін, зокрема позивачки [PERSON] , в якому зазначено, що відповідачем було пошкоджено близько 40 метрів сітки, 15 стовпчиків та вхідні ворота. Збитки вона оцінила в 20 000 гривень, що суттєво відрізняється від висновку експерта. Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., не може бути задоволена у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів та причинного зв`язку з подіями які відбулися 20 лютого 2023 року відносно позивачів. Зокрема відповідно консультативного висновку спеціаліста від 15 грудня 2023 року описано лише скарги позивача [PERSON] , зокрема думка лікаря - консультанта не може братись до уваги про те, що «Дані ознаки накопичувались впродовж останніх 4 років через погрози з боку нападника», оскільки сама подія відбулась лише у 2023 році. Щодо доказування моральних страждань позивача [PERSON] - відсутні будь - які докази. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 19 березня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON] , де зазначають наступне, що представник відповідача вказує на те, що на його думку свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) не є належним та допустимим доказом та документом, згідно якого позивачі набули право власності на земельну ділянку. Разом із тим, на підтвердження права позивача [PERSON] на земельну ділянку додано не свідоцтво про право на спадщину законом, як це зазначає представник відповідача, а сертифікат на право на земельну ділянку (пай), який є документом, що засвідчує право особи на земельну частку та містить відомості про її вартість і розмір в умовних кадастрових гектарах. Сертифікати видає районна державна адміністрація. Щодо посилання представника відповідача на те, що до позовної заяви не додано жодного документу, який би посвідчував, що зведена огорожа (паркан) знаходиться саме на земельній ділянці, яка належить їм на праві власності слід зазначити, що факт пошкодження відповідачем паркану позивачки підтверджується постановами Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року та від 24 листопада 2023 року у справі № 307/2089/23, а також від 31 травня 2023 року у справі № 307/2090/23, які набрали законної сили. Оскільки паркан (огорожа) зведений ними в період їх перебування у шлюбі, відповідно вказаний паркан ( огорожа ) є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо посилання представника відповідача на те, що у поясненнях, наданих позивачкою [PERSON] після вчинення відповідачем ДТП зазначено, що збитки вона оцінила в 20 000 грн. слід зазначити, що вона не є експертом чи оцінщиком і знаннями у будівельно-технічній сфері не володіє, тому належно оцінити суму збитків не має змоги. Окрім того вона не могла оглянути належним чином паркан, оскільки пояснення відбиралися ввечері після ДТП, яке сталося о 19 год. в зимовий період, тобто в темну пору доби. Окрім того, вона перебувала у стресовому стані. Більше того, згідно долучених представником відповідача пояснень [PERSON] , останній визнає факт наїзду на паркан та його пошкодження. Таким чином, зазначені представником відповідача доводи не спростовують висновок експерта, наданий кваліфікованим спеціалістом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON] просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на обставини викладенні у відзиві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у [ADDRESS] проживає його сестра [PERSON] . Він особисто ставив даний паркан. [PERSON] тричі зносив паркан, який розташований на земельній ділянці позивачів, яка є спадком [PERSON] . Жодного разу відповідач не відшкодував збитків. По сьогоднішній день [PERSON] по телефону погрожує [PERSON] . Крім того, [PERSON] незаконно приватизував земельну ділянку поряд з земельною ділянкою позивачів. Його сестра [PERSON] постійно морально страждає через погрози [PERSON] . 20 лютого 2023 року [PERSON] приїхав на машині п`яний і погрожував, що всіх повбиває. Сестра викликала поліцію і сказала, яку шкоду завдав відповідач. Того дня він не був присутній на місці події, тільки побачив наступного дня пошкоджену огорожу. Дану огорожу відновлювали [PERSON] та [PERSON] самостійно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у день коли сталася подія він не був присутній, так як перебував у лікарні. [PERSON] не вперше пошкоджує огорожу позивачам. Огорожу зводили [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці яку успадкував [PERSON] . Огорожа розташована кругом трьох будинків. [PERSON] не має ніякого відношення до огородженої земельної ділянки. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачів, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року у справ №307/2089/23, провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення. З даної постанови з урахуванням постанови від 24 листопада 2023 року про виправлення описки встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 127046 від 23 травня 2023 року, [PERSON] 20 лютого 2023 року о 19.00 год. в [ADDRESS] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21713», державний номерний знак [NUMBER] , недотримався безпечної дистанції та бокового інтервалу у результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме: паркан [PERSON] , внаслідок чого остання отримала матеріальну шкоду, потерпілих немає. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вважає, що в діях [PERSON] є склад адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 127046 від 23 травня 2023 року, схемою ДТП, письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , довідкою щодо результатів проведення перевірки по матеріалах ЖЄО № 2614 від 26.04.2023, рапортом (14, 142-143). Відповідно до дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0123952 [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП імені Шевченка розміром 1,23 га в умовних кадастрових гектарах (а.с.15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Немеш А.М., та зареєстрований в реєстрі за № 3-600, спадкова справа №260/2023 року, спадкоємцем майна [PERSON] є син [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво - права на\~земельну частку\~(пай)\~в КСГП\~ім.\~Шевченка,\~місцезнаходження якого\~село Вільхівці-Лази,\~Тячівського району,\~Закарпатської області,\~розміром 1,23\~в умовних\~кадастрових гектарах\~без визначення\~меж цієї\~частки в\~натурі (на\~місцевості),\~що належало\~ [PERSON] згідно\~Дублікату Сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (\~пай ),\~серії ЗК\~№ 0123952,\~виданого Тячівською\~районною державною\~адміністрацією Закарпатської\~області,\~на підставі\~розпорядження голови\~Тячівської районної\~державної адміністрації\~за №384\~від 19\~травня 1997\~року (а.с.16). Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 15 лютого 1990 року у виконкомі Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України, про що зроблено актовий запис № 17, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: Божа. (а.с.18). Згідно висновку експерта за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження №Д03/2024 від 23 січня 2024 року встановлено вартість відновлення огорожі за адресою [ADDRESS] станом на грудень 2023 року могла за проведеним кошторисним розрахунком становити 106\~563, 17 грн. (а.с.19-26). До матеріалів справи долучено консультативний висновок спеціаліста від 15 грудня 2023 року з якого встановлено, що [PERSON] зверталася до ТОВ «Нейромед» за медичною допомогою (а.с.31). Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст.79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 129 Конституції України\~встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1, 2 ст.1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Так, позивачами на підтвердження права власності на майно, якому була завдана шкода, а саме огорожі (паркану) на земельній ділянці, надали суду свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Немеш А.М., та зареєстрований в реєстрі за № 3-600, згідно якого відповідач [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай) в КСГП ім. Шевченка, місцезнаходження якого село Вільхівці-Лази, Тячівського району, Закарпатської області, розміром 1,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] згідно Дублікату Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЗК № 0123952, виданого Тячівською районною державною адміністрацією Закарпатської області, на підставі розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації за №384 від 19 травня 1997 року. Проте доказів, того що огороджувальний паркан по [ADDRESS] , де мала місце дорожньо-транспортна пригода 20 лютого 2023 року, розташований на земельній ділянці позивачів суду не надано. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Отже, на підставі доказів, наданих позивачами у справі, дослідивши всі матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, спричинення їм відповідачем матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволення не підлягають. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачами не надано доказів на підтвердження вимог про те, що діями відповідача, їм було завдано моральну шкоду, яка спричинила моральні страждання, у зв`язку з чим суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. За таких підстав в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed