Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказуючи, що він з 06 серпня 2005 року з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року шлюб між ними розірвано. Наразі діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, мати коштів на утримання дітей не надає. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним просить сягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, на його користь. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання 10.07.2024 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судовому засіданні, 02.07.2024 року позов не визнала та пояснила, що дійсно наразі неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком [PERSON] .. Останній створив такі умови життя, що вона вимушена була покинути їх дім. Вона купує дітям продукти харчування, одяг, сплачує кошти за репетиторів. Таким чином, вона бере найактивнішу участі у вихованні та утриманні дітей, у зв`язку з чим вимоги позивача вважає незаконними та необгрунтованими, а тому у задоволенні позову просила відмовити. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її батьком, а відповідач матір`ю. Після того як тато з мамою розійшлися, вона разом з братами [PERSON] та [PERSON] живуть разом з татом. Мама [PERSON] кошти на їх утримання не надає, декілька разів остання приносила продукти харчування та купила їм ноутбук. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з березня 2024 року і по теперішній час він разом з сестрою та братом проживає разом з татом [PERSON] , окремо від матері. Мати кошти на їх утримання не надає, за весь період купила їм з братом шведки. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його татом, а [PERSON] його мати. Наразі він проживає разом з татом, мати кошти на його утримання не надає. \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Сторони з 06 серпня 2005 року по 24 квітня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу/а.с.10/. \~ \~ \~ \~Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження/а.с.4,5,6/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії акту № 74 від 03 квітня 2024 року щодо підтвердження фактичного місця проживання - [PERSON] з 11 березня 2024 року не проживає за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.11/. \~ \~ \~ \~Згідно довідки ТВО начальника [INFO] від 19.06.2024 року солдат [PERSON] перебуває на військовій службі з 30.01.2024 року/а.с.29/. \~ \~ \~ \~Згідно копій квитанцій, долучених до відзиву відповідачем [PERSON] остання здійснювала перекази коштів на ім`я різних осіб, оплачувала продукти харчування та одяг/а.с.36-59/. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини 2 статті 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За такого вирішальним при розгляді спорів про стягнення аліментів на утримання дитини є встановлення, з ким проживає дитина, а також наявність (відсутність) домовленості між цією особою та іншим з батьків щодо розміру та способу надання утримання на дитину. При визначенні розміру аліментів згідно статті 182\~СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Відповідно до статті 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням змін, які були внесені до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наведені норми права дають підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і розмір такого утримання має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У разі невиконання одним із батьків такого обов`язку спір щодо аліментів вирішується судом за позовом того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини 3 та 4 статті77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Таким чином, берчу до уваги те, що неповнолітні діти з березня 2024 року проживають разом з батьком [PERSON] , який утримує їх, а між сторонами існує спір щодо способу та розміру утримання дітей, які надає відповідачка, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Факти купівлі продуктів харчування, одягу та переказ коштів на рахунок дітей відповідачем [PERSON] , яка мешкає окремо від дітей, на власний розсуд щодо виду (в натуральній формі) та розміру, без узгодження з [PERSON] , з яким проживають їх діти, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо сплати аліментів на утримання дітей, які наразі мешкають з батьком та мають право на створення умов, необхідних для гармонійного та всебічного розвитку, що є відповідальністю обох батьків. Розмір наданого відповідачкою утримання на користь дітей за період з дня звернення з цим позовом може бути врахований державним виконавцем при визначенні розміру заборгованості за аліментами у цій справі, але не є підставою для відмови у позові про стягнення з неї аліментів на користь позивача з дня його звернення до суду, оскільки між сторонами існує спір, який підлягає вирішенню судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (частина перша статті 191 СК України). Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved