Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років звернулась [PERSON] . Як вказує позивач в позовній заяві, справжнім біологічним батьком її дитини - [PERSON] є [PERSON] З Ресрубліки Перу позивач, де було укладено шлюб з відповідачем-1 [PERSON] та повернулася 13 березня 2018 року. З того часу відносин з відповідачем-1 вона не мала. Він проживає в Перу. З серпня 2020 року позивач почала проживати в [ADDRESS] . Тоді познайомилася з відповідачем-2 [PERSON] , в них виникли відносини, внаслідок яких народився син. [PERSON] відмовляється подати заяву про визнання батьківства, а тому змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Ярмольчук В.С. не з`явилися, однак позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та її представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі. В судове засідання відповідач-1 [PERSON] не з?явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав, письмовий відзив на позов не надходив. В судове засідання відповідач-2 [PERSON] та представник адвокат Кукла Л.А. не з?явилися. Про день та час розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавали. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, місце укладення шлюбу: Хунін, Яулі/Чакальпа, Республіка Перу. Дана обставина підтверджується наданими свідоцтвом про шлюб та офіційним перекладом його з іспанської мови на українську, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Онофрейчук С.Й. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 липня 2021 року Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в місті Сарни Сарненського району Рівненської області про що 22 липня 2021 року складено відповідний актовий запис №443, батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2022 року призначено по справі судову біологічну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: - чи є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [ADDRESS] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; проведення експертизи доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України (79040, м.Львів, вул.Конюшинна, 24); надано дозвіл призначеному експерту на проведення експертного дослідження, пов`язаного з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей; повідомлено відповідача про наслідки ухилення від участі в експертизі. 31 січня 2023 року на адресу Рівненського міського суду Рівненської області надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/114-22/20718-БД від 18 січня 2023 року, з якого вбачається, що у визначений час до Львівського НДЕКЦ МВС прибула [PERSON] з дитиною [PERSON] , а відповідач [PERSON] не прибув, що унеможливило проведення відібрання зразків для експертизи. 19 квітня 2023 року Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України подано до суду повідомлення №СЕ-19/114-23/2792-БД від 05 квітня 2023 року про неможливість проведення експертизи та закриття експертного провадження, оскільки ні позивач [PERSON] з дитиною Арройо [PERSON] , ні відповідач [PERSON] не прибули, що унеможливило відібрання зразків для проведення експертизи. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 листопада 2023 року. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2023 року призначено по цивільній справі судову біологічну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: - чи є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [ADDRESS] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; проведення експертизи доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України (79040, м.Львів, вул.Конюшинна, 24); надано дозвіл призначеному експерту на проведення експертного дослідження, пов`язаного з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей; повідомлено відповідача про наслідки ухилення від участі в експертизі. Ухвалою від 26 лютого 2024 року клопотання судового експерта від 05 лютого 2024 року №СЕ-19/114-24/2662-БД/Кл-1 - задоволено. Виключено з ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2023 року по цивільній справі, якою призначено судову біологічну експертизу та на вирішення якої поставлено питання: чи є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [ADDRESS] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а проведення експертизи доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України пункт 8 ухвали, якою зобов`язано експертну установу провести судову експертизу та надати висновок в строк до двох місяців з дати винесення ухвали. 02 квітня 2024 року на адресу Рівненського міського суду надійшло повідомлення першого заступника директора Львівського НДЕКЦ про неможливість проведення експертизи №СЕ-19/114-24-2662-БД від 26 березня 2024 року в зв`язку з неприбуттям осіб для відібрання зразків для проведення експертизи. 28 травня 2024 року на адресу Рівненського міського суду надійшло повідомлення першого заступника директора Львівського НДЕКЦ про неможливість проведення експертизи №СЕ-19/114-24/7344-БД від 16 травня 2024 року з якого вбачається, що 15 травня 2024 року до Львівського НДЕКЦ МВС прибула [PERSON] з дитиною [PERSON] ,а [PERSON] у встановлений експертом день не прибув, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію. З письмових пояснень свідка [PERSON] , засвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Гайдук В.О. вбачається, що свідок [PERSON] добре знайома з позивачем [PERSON] та відповідачем-2 [PERSON] , пояснила, що їй відомо, що стосунки між ними розвивалися стрімко, Коли [PERSON] дізнався про вагітність [PERSON] , він почав уникати зустрічей з нею та наполягав на аборті, а згодом і взагалі відмовився від визнання батьківства. Однак, він надавав інформацію стосовно свого стану здоров`я, коли [PERSON] стала на облік як вагітна. В розмовах свідка [PERSON] з відповідачем-2 [PERSON] думка з приводу батьківства змінювалася. Спочатку стверджував, що що не впевнений, що саме він є батьком дитини, а згодом визнавав, що дитина його, але казав, що [PERSON] не доведе факт його батьківства в суді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав суду, що він проживав в квартирі позивача [PERSON] з її братом з вересня по грудень 2020 року, тому йому відомо, що позивач [PERSON] перебувала у відносинах з сусідом, який проживав на одному ж поверсі з нею, імені його згадати не може, віком він до 40 років та пам`ятає, що він працював на підприємстві «Рівнеазот». Сусід залишався ночувати у позивача [PERSON] , часто заходив до неї, інших чоловіків в квартирі не було за період проживання свідка в квартирі, позивач більш з жодними іншими чоловіками спілкування не мала, додому не запрошувала, чоловіки іншої національності до [PERSON] до квартири не заходили. Тому вважає, що сусід є батьком дитини [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав покази стосовно того, що його сестра - позивач по справі дійсно перебувала у тісних відносинах з відповідачем [PERSON] , який являється сусідом, проживає на тому ж поверсі. Їх відносини швидко розвивалися, почалися орієнтовно в вересні 2020 року та тривали 3 місяці, ходили на побачення, гуляли, майже кожен вечір, [PERSON] часто залишався ночувати у [PERSON] . Сам свідок проживав з серпня 2020 року по березень 2023 року разом з сестрою у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Батьком дитини може бути лише [PERSON] оскільки з жодним чоловіком вона не спілкувалася. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, відповідно до вимог ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до вимог ст. 126 ч. 1 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ст. 128 ч. ч. 1-3 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із положеннями ч.1 ч. 2 ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернуто увагу суддів, що оспорити батьківство має право жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Згідно з п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Як вбачається з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.2 цих Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Відповідно до ст. 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011за № 55/18793), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За приписом пункту 2.16.7 даних Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, обізнаний про день та час проведення експертизи в експертній установі, йому також роз`яснено наслідки його неявки для відібрання біологічних зразків, відповідно до ст. 109 ЦПК України, до експертної установи не з`явився, біологічних зразків не надав, суд вважає за можливе визнати факт ухилення відповідача від участі в експертизі. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї. Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Оцінивши процесуальну поведінку відповідача з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що він навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка двічі призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. Вказані дії відповідача та його бездіяльність, що призвели до неможливості проведення експертизи, свідчить про наявність підстав визнати факт, який ним заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.04.2021 року № 645/1098/18 та від 25.08.2020 року № 478/690/18. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи докази про походження дитини від відповідача, а саме позивачки та відповідача в період до народження дитини, ухилення відповідача від проведення експертизи, суд вважає, що позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з дати пред`явлення позову - 17.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом частини першої та другої статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як було встановлено судом, дитина Арройо [PERSON] мешкає разом із матір`ю, позивач не працює, отже вона потребує матеріальної допомоги від батька дитини, яким визнано [PERSON] , що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Отже, відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання у зазначеному позивачкою розмірі 2481,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що заявлений позивачкою розмір аліментів на своє утримання буде для відповідача надмірним тягарем. Крім того відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати матір його дитини. Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про стягнення з нього аліментів на користь позивача у розмірі 2481,00 грн. щомісяця, починаючи, з дня подання позовної заяви до суду, та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved