Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Зміст позовних вимог У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2018 у справі № 754/3126/18; стягнути судові витрати з відповідача. Позовна заява обґрунтована тим, що за час перебування сторін у шлюбі у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2018 з [PERSON] стягнуто на корить [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття. Згодом Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та рішення суду виконується і на даний час. Донька [PERSON] часто розповідала, що не бажає проживати з матір`ю та її новим чоловіком і в середині березня 2019 року зібрала свої речі у рюкзак і повідомила, що до мами не повернеться. Таким чином, донька [PERSON] виявила бажання проживати з батьком, відповідачка не заперечувала, жодного спору з даного приводу не було, відповідач перестала підтримувати будь-які відносини із донькою. Внаслідок військового вторгнення росії на територію України, з метою забезпечення безпеки дочці, позивач з нею на початку березня 2022 року переїхали на проживати у м. Вінниця. З 18 березня 2022 року і по даний час [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що він повністю фінансово забезпечую дочку, а саме одягом, харчуванням, за необхідністю лікуванням, несе шкільні та позашкільні витрати. Відповідачка протягом тривалого часу не спілкується з донькою, не цікавиться її життям та не приймає будь-якої участі у житті дочки. Водночас, з позивача продовжують стягувати аліменти на користь відповідача на утримання дочки. Позиція сторони відповідачки Відповідачка просить суд зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами до 500,00 грн. [PERSON] заперечує проти заявленого розміру витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, вважає їх неспівмірними та безпідставними, оскільки позовна заява складається з опису життєвої ситуації [PERSON] , для викладення якої не потрібні знання фахівця у галузі права та допомога адвоката; позовна заява містить посилання лише на три статті Сімейного кодексу України, а тому витрати у 4000 грн та 4 години роботи адвоката є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову; як докази до позову долучено особисті документи позивача, для отримання яких йому не потрібна допомога саме адвоката, з чого слідує, що витрати у розмірі 1000,00 грн за збір необхідних документів для підготовки позовної заяви є необґрунтованими та завищеними; з поданої позовної заяви вбачається, що заяву було підписано особисто позивачем, а отже не надано доказів підготовки позовної заяви саме адвокатом, що в свою чергу вказує на те, що адвокатом Коцурак Т.Ю. не підтверджено здійснення витрат на правову допомогу в частині вивчення матеріалів та підготовки, збір необхідних документів, оформлення пакету документів і подання позовної заяви. Відповідачка стверджує, що через дії та поведінку позивача вона знаходиться у скрутному фінансовому та психологічному стані. Відповідачка повідомляє, що 29.03.2011 Апеляційним судом міста Києва у справі № 2-931/11 було змінено рішення Оболонського районного суду міста Києва та вирішено стягнути з неї на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 359-Ф/08 від 31.07.2008 в сумі 73 480,07 доларів США та 19 568,81 грн, з яких 59794,00 доларів США суми кредиту, що стягується достроково; 3561,61 доларів США заборгованості за кредитом; 309,36 доларів США заборгованості за процентами за період з 01.05.2010 по 12.05.2010; 9815,10 доларів США заборгованості за процентами; 5179,89 грн заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 14388,92 грн. заборгованості з пені за несвоєчасну сплату процентів. Також стягнуто штраф за невиконання умов договору іпотеки в сумі 43755,00 грн та судові витрати у розмірі 1820,00 грн. На сьогодні відповідачка не має змоги оплачувати неспівмірні витрати [PERSON] , бо внаслідок їх спільного життя вона лишилася з кредитом на квартиру в доларах, підірваним здоров`ям і психікою, а також не має постійного джерела доходу, живе на допомогу родичів та невеликі підробітки. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 25 червня 2024 року від відповідачки надійшло клопотання про зменшення судових втрат позивача. 03 липня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачка, під час розгляду справи по суті, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, однак просила суд зменшити розмір судових витрат. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року у справі № 754/3300/14-ц. Сторони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Розпорядженням Деснянської районної ради в м. Києві № 135 від 21.03.2018 визначено порядок спілкування батька із донькою. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2018 у справі № 754/3126/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття. 26 червня 2018 року Дніпровським РВДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2018 у справі № 754/3126/18. 28 вересня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно з якою, починаючи з 01.11.2018 з пенсії [PERSON] на користь [PERSON] проводяться стягнення аліментів, що підтверджується листом ГУ ПФУ в м. Києві від 08.04.2024. Відповідно до довідки від 18.03.2022 № 509-5000436711 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою від 22.07.2022 № 509-5001908030 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи міститься акт УК «Господар Люкс» від 26.03.2024, відповідно до якого [PERSON] проживає разом з дочкою - [PERSON] , [INFO] ,з 18.03.2022 за адресою: [ADDRESS] . Норми права та мотиви суду Щодо припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 273 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] ,перестала проживати з матір`ю тапроживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 22.07.2022 № 509-5001908030 та актом УК «Господар Люкс» від 26.03.2024. Таким чином, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким раніше проживала дитина, тобто з позивача на користь відповідачки. На підставі викладеного суд доходить висновку, що вимога позивача про припинення стягнення аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2018 у справі № 754/3126/18, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо судових витрат Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. На підтвердження вказаних витрат стороною позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 27.02.2024, укладений між адвокатом Коцурак Тетяною Юріївною та [PERSON] ; детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 27.02.2024; квитанцію від 27.02.2024 на суму 6000,00 грн; ордер серії АВ № 1119559 від 10.04.2024. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 27.02.2024 позивачу надано послуги на суму 6000,00 грн, а саме: - надання консультації з приводу отримання професійної правничої допомоги, вироблення та узгодження правової позиції у даній справі, укладення договору про надання правничої допомоги. Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини - 1 година (1000 грн); - збір необхідних документів для підготовки позовної заяви. Підготовка та направлення адвокатського запиту до УПФУ - 1 година (1 000 грн); - написання позовної про припинення стягнення аліментів, оформлення пакету документів та надіслання до суду - 4 години (4 000 грн). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 вказала, що з запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У договоріпро надання правничої допомоги від 27.02.2024 сторонами не визначено суму гонорару, як і не вказано вартість погодинної роботи адвоката, або предметної вартості наданих послуг. Визнаючи суму витрат, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, потреби у вивченні великого обсягу фактичних даних немає, з`ясування обставин не вимагає значних витрат часу на побудову правової позиції та підготовку відповідних процесуальних документів. Тому, з огляду на подані представником позивача процесуальні документи (підготовка позовної заяви), доказове наповнення матеріалів справи та їх незначний об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, тривалість розгляду справи, заперечення відповідачки щодо завищеної вартості витрат на правничу допомогу та її матеріальний стан, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд доходить висновку, що обґрунтованими та справедливими є витрати на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового зборуу розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved