Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням зміни предмету позову, просила звернути стягнення на спадкове майно, а саме 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , успадковане [PERSON] після смерті [PERSON] , в рахунок погашення боргу перед нею, який виник із заборгованості спадкодавця [PERSON] зв сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 279 357,40 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що з 08.10.2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року в справі № 759/5211/16-ц шлюб між нею та [PERSON] було розірвано та з останнього були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 25.06.2021 року старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ Башинським Р.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості станом на 21.06.2022 року заборгованість [PERSON] перед нею по сплаті аліментів становить 279 357,00 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 26.07.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С. В. заведено спадкову справу № 69507787 щодо майна спадкодавця [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини звернулися - вона, як представник малолітнього [PERSON] , який зареєстрований разом з спадкодавцем за одною адресою та відповідач [PERSON] , як спадкоємці першої черги спадкування, інших відомих спадкоємців не має. 04.08.2022 року вона направила приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Фесік С. В. та спадкоємцю померлого боржника - [PERSON] претензію, в якій просила: включити кредиторські вимоги в сумі 279 357,40 грн до спадкової маси; при зверненні спадкоємців померлого з заявою про прийняття спадщини та отриманням свідоцтва про право на спадщину повідомити останніх про наявність заборгованості перед позивачем в сумі 279 357,40 грн. Вказана претензія була отримана [PERSON] - 06.08.2022 року, а приватний нотаріусом - 09.08.2022 року. Крім того, 26.08.2022 року її представник [PERSON] направила відповідачу претензію, в якій просила задовольнити вимогу кредитора шляхом погашення заборгованості, протягом п`яти днів з моменту отримання претензії письмово повідомити про результат її розгляду з обов`язковим зазначення планової дати виконання вимоги кредитора зі сплати одноразового платежу (погашення заборгованості). Станом на дату подання позову відповідач так і не надала відповідь на претензію, вимоги позивача не задовольнила та борг зі сплати аліментів в розмірі 279 357,40 грн не повернула. 05.05.2023 року відповідач зареєструвала за собою право власності на частини вищевказаної квартири, яка в свою чергу, є єдиним спадковим майном за рахунок якого можуть бути задоволені заявлені позивачем вимоги. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Ключника А. С. (том 1, а. с. 87-88). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Ключник А. С. від 07.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (том 1, а. с. 134). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року витребувано докази у справі (том 1, а. с. 167-168). 27.04.2023 року на адресу суду надійшли копії матеріалів витребуваної спадкової справи (том 2, а. с. 1-78). 19.05.2023 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що позивачем не надано доказів та як наслідок не доведено, що [PERSON] на момент смерті мав заборгованість зі сплати аліментів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає встановленій законом формі, він не містить дати його складання та номер вихідного документа, в ньому відсутній й номер виконавчого провадження, за яким він здійснений. При цьому, як вбачається із заяви [PERSON] про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2021 року, поданої начальнику Святошинського ВДВС, позивач сама зазначала про те, що [PERSON] аліменти сплачував в добровільному порядку, що також підтверджується й тим, що виконавчий лист про стягнення аліментів позивач отримала лише 23.06.2021 року, тобто через п`ять років після ухвалення відповідного рішення. Крім того, зазначає, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Свідоцтво про право на спадщину отримано відповідачем 05.05.2023 року, тобто вже після пред`явлення позивачем вимоги до неї, що не узгоджується із положеннями частини другої статі 1281 ЦК України та не може вважатися дотримання позивачем порядку та строків пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. За таких обставин, вважає, що позивачем не надано доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку свідчили б про те, що на день відкриття спадщини її син [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 279 357,40 грн та дотримання позивачем порядку та строків пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця (том 2, а. с. 93-96). 22.05.2023 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про зміну предмету позову (том 2 а.с.108-111). 29.05.2023 року представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, вказує, що позивачем не повідомлялось органам виконавчої служби про те, що її колишній чоловік сплачує аліменти на дитину. Позивач мала законне право звернутись з заявою стягнути кошти з [PERSON] до дати набуття [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Вважає, що позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження факту наявності заборгованості та зворотного суду не надано. Позивач подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. - 01.08.2022 року та вона має право пред`явити свої вимоги до [PERSON] починаючи з 01.08.2022 року до закінчення 6 місячного строку після оформлення [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом - 05.10.2023 року (том 2, а.с.148-152). 28.06.2023 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву (зі зміненим предметом позову) (том 3 а.с. 1-5). 06.07.2023 року представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив на позовну заяву (зі зміненим предметом спору) (том 3 а.с. 22-28). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року заяву представника відповідача - адвоката Куделі В.В. про відвід судді [PERSON] задоволено, справу передано до відділу організаційного забезпечення (том 3 а.с. 49-51). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2023 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. (том 3, а. с. 52-53) Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (том 3, а. с. 53-56). 20.11.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначала, що позивачем не доведено, що на день відкриття спадщини її син [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 279 357,40 грн. Як вбачається з відповіді Дитячо-юнацької спортивної школи № 17 м. Києві від 01.06.2023 року, наданої на адвокатський запит, за період з 06.04.2016 року по 03.11.2017 року із заробітної плати тренера викладача [PERSON] були утримані аліменти на загальну суму 24 410,80 грн. Вказані обставини позивач приховала, так само і не зазначила про сплату [PERSON] за життя аліментів у добровільному порядку. Крім того, відповідно до постанови про скасування заходів примусового виконання, винесеної головним державним виконавцем Святошинського ВДВС, станом на 09.11.2022 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] погашена в повному обсязі та відомості відносно нього виключені з Єдиного реєстру боржників. Таким чином, сплата [PERSON] аліментів за життя, наявність не скасованої у встановленому законом порядку постанови державного виконавця, в якій зазначено по погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, виключення відомостей про останнього з Єдиного реєстру боржників, створюють обґрунтовані сумніви у достовірності довідки розрахунку заборгованості, наданої позивачем на підтвердження заявлених нею вимог. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , своєю заявою від 26.07.2022 року прийняла позивач, яка діяла від імені та в інтересах свого сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки малолітній [PERSON] , в інтересах якого діяла позивач у справі, прийняв спадщину, то він також несе відповідальність в межах вартості частини спадкового майна, вартість якого в чотири рази перевищує ціну позову заявлену позивачем та якого достатньо для погашення заборгованості(том 3 а.с. 67-71). 29.11.2023 року представник позивача - адвокат Будова Я. М. подала відповідь на відзив, в якій зазначала, що розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів належним чином підтверджений та не може бути спростований відповідачем в рамках цієї справи, оскільки питання незаконності та/або необґрунтованості дій державного виконавця має розглядатися в окремому судовому процесі, в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, вказує, що несплачена [PERSON] за життя сума боргу по аліментам на утримання сина є виключно власністю [PERSON] , саме тому останній незважаючи на те, що він є спадкоємцем померлого, звільняється від обов`язку задовольняти вимоги по їх сплаті. При цьому, також звертає увагу, що виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів було закінчено у зв`язку зі смертю боржника. В свою чергу, наслідком закінчення виконавчого провадження є виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, зняття арешту з майна (коштів) тощо. У зв`язку з цим, безпідставним є посилання відповідача на постанову державного виконавця про скасування заходів примусового виконання від 09.11.2022 року (том 3 а.с. 80-87). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2024 року витребувано докази у справі, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (том 3, а. с. 141-143). 29.03.2024 року до суду від [PERSON] надійшли заперечення, у яких просить в задоволенні позову відмовити. Наданий розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає формі наведеній в додатку № 15 Інструкції. Про відсутність заборгованості та сплату аліментів [PERSON] у добровільному свідчить і те, що ані з 06.04.2016 року, ані 10.04.2019 року позивач з завою про відкриття виконавчого провадження не зверталась, а виконавчий лист отримала через 5 років. Свідоцтво про право на спадщину вона отримала 05.05.2023 року, тобто вже після пред`явлення позивачем вимоги до неї та не може вважатись дотриманням порядку та строків пред`явлення кредиторам спадкодавця вимоги до спадкодавця (том 3 а.с. 151-153). 16.05.2024 року представник позивача [PERSON] подала до суду письмові пояснення (том 3, а.с. 186-190). В судовому засіданні представник позивач - адвокат Будова Я. М., вимоги позову, з урахуванням заяви про зміну його предмета, підтримала, просила задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засідання заперечували проти задоволення позову, вважають позовні вимоги недоведеними, аліменти [PERSON] сплачувались, крім того син також є спадкоємцем майна свого батька, вартість 1/2 частини спірної квартири значно перевищує заборгованість. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації свого представника до суду не направила, просила розгляд справи проводити у їх відсутність, винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши думку сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року в справі № 759/5211/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (том 2, а.с. 13). 23.06.2021 року [PERSON] отримала виконавчий лист в справі № 759/5211/16-ц та пред`явила його до примусового виконання (том 2, а. с. 48-50). Постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві від 25 червня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина (том 2, а.с. 54). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Святошинським відділом державної РАЦС у місті Києві (том 2, а.с. 8). 26.07.2022 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Фесік С. В. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (том 2, а.с. 2). 01.08.2022 року з відповідної заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (мати померлого [PERSON] ) (том 2, а. с. 26). На підставі поданих заяв приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С. В. заведено спадкову справу № 69507787 щодо майна спадкодавця [PERSON] . Згідно з наявною в матеріалах спадкової справи довідкою, наданою головним державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Києві, станом на 21.06.2022 року у [PERSON] була наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, розмір якої становить 279 357,40 грн (том 2, а. с. 51-53). 04.08.2022 року [PERSON] в порядку статті 1281 ЦК України направила приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. та спадкоємцю померлого боржника - [PERSON] претензію, в якій посилаючись на наявність у [PERSON] в момент відкриття спадщини заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 279 357,40 грн, просила: включити кредиторські вимоги в сумі 279 357,40 грн до спадкової маси; при зверненні спадкоємців померлого з заявою про прийняття спадщини та отриманням свідоцтва про право на спадщину повідомити останніх про наявність заборгованості перед позивачем в сумі 279 357,40 грн (том 2, а. с. 40-42). Вказана претензія була отримана [PERSON] 06 серпня 2022 року, а приватним нотаріусом - 09 серпня 2022 року. 26.08.2022 року представник позивача - адвокат Будова Я. М. направила на ім`я [PERSON] претензію, в якій просила задовольнити вимогу кредитора шляхом погашення заборгованості, протягом п`яти днів з моменту отримання претензії письмово повідомити про результат її розгляду з обов`язковим зазначення планової дати виконання вимоги кредитора зі сплати одноразового платежу (погашення заборгованості). Вказана претензія отримана [PERSON] 30.08.2022 року (том 1, а.с. 55). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину, виданого 05.05.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С. В., спадкоємцями майна [PERSON] є його мати - [PERSON] (в частці) та син [PERSON] (в частці). Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частину видано [PERSON] , на іншу частину свідоцтво ще не видано (том 2, а.с. 98). 05.05.2023 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на частину квартири [ADDRESS] (том 2, а.с. 88-89). Згідно з електронною довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованої представником позивача 23.08.2022 року, оціночна вартість квартири [ADDRESS] становить 2 458 916,81 грн (том 1, а.с. 84). Згідно із статтею 1216 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на час відкриття спадщини 21.06.2022 року) спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, до них не належать зобов`язання спадкодавця з повернення кредиту. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу зі сплати аліментів включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України. За статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Стаття 1282 ЦК України застосовується у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. У свою чергу, недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), має наслідком позбавлення кредитора права вимоги до спадкоємців, а, отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи, що свідоцтво про право власності на спадщину одержано спадкоємцем [PERSON] 05.05.2023 року, а вимога у розумінні статті 1281 ЦК України пред`явлена останній 06.08.2022 року, то суд вважає, що позивачем дотримано строк пред`явлення вимоги, визначений статтею 1281 ЦК України. Що стосується розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів на день відкриття спадщини, то суд звертає увагу на таке. Так, згідно з довідкою (розрахунок заборгованості), складеною головним державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Києві, станом на 21.06.2022 року у [PERSON] була наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, розмір якої становить 279 357,40 грн. У вказаній довідці період нарахування заборгованості вказаний з квітня 2016 року по травень 2022 року, при цьому зазначено, що аліменти в зазначений період були сплачені лише один раз у жовтні 2021 року в сумі 2 500,00 грн. Разом із тим, як вбачається з інформації, наданої Дитячо-юнацької спортивної школи № 17 м. Києві від 01.06.2023 року, за період з 06 квітня 2016 року по 03 листопада 2017 року із заробітної плати тренера викладача [PERSON] були утримані аліменти на загальну суму 24 410,80 грн. Крім того, в заяві про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2021 року [PERSON] особисто повідомляла державного виконавця про те, що з 06.04.2016 року боржник не в повному обсязі сплачував аліменти, а з 10.04.2019 року взагалі перестав сплачувати. Разом із тим, відомості щодо утримання аліментів із заробітної плати [PERSON] у період з 06 квітня 2016 року по 03 листопада 2017 року та часткову сплату останнім аліментів до 10.04.2019 року у довідці розрахунку не вказані. З огляду на вказані обставини, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у [PERSON] на день відкриття спадщини заборгованість зі сплати аліментів в сумі 279 357,40 грн та як наслідок не доведено, що у відповідача виник обов`язок задовольнити вимогу позивачки у визначеному розмірі. Крім того, суд звертає увагу, що для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність, в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли двоє його спадкоємців: його мати - [PERSON] та малолітній син - [PERSON] , які успадкували по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , їх частки у спадщині є рівними, а отже і відповідальність за борги спадкодавця вони несуть у рівних частках. Відповідно до статті 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін. Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, у цьому зобов`язанні і навпаки. Ураховуючи наведене, стаття 606 ЦК України повинна застосовується судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи, яка є кредитором у цьому зобов`язанні, відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі. При цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, стає одночасно і боржником, і кредитором у тому ж самому зобов`язанні. Саме в цьому разі підстава припинення цивільно- правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін. Така правова позиція є сталою та викладена як у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-43цс15), так і неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 березня 2019 року у справі № 757/31762/14 (провадження № 14-662цс18) та у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 334/10417/14-ц (провадження № 61-17019св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 461/13458/14-ц (провадження № 61 -17549св18). Ураховуючи, що спадкоємець [PERSON] у спірних правовідносинах поєднує у собі і боржника і кредитора, відповідно до положень статті 606 ЦК України його зобов`язання щодо виконання обов`язку, передбаченого статтею 1282 ЦК України, припиняються, а тому з урахуванням розміру заборгованості, який відповідає його частці у спадщині (1/2 частина), на відповідачку, у разі доведення позивачкою розміру заборгованості, можливо було покласти обов`язок зі сплати лише 1/2 частини заборгованості спадкодавця, що відповідає розміру її частки у спадщині. Подібний висновок узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 16 червня 2021 року в справі № 754/17704/18. Згідно зі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: dismissed