Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Заявник [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з заявою про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] . Заінтересованою особою до участі справі залучено: Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (місто Київ, пр.. Маяковського, 29). Вимоги заяви мотивують тим, що Згідно довідки наданої КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» 30.11.223 року, його дружина [PERSON] , [INFO] була обстежена лікарем невропатологом, який виявмв, що після стрессу (втрата брата) у [PERSON] - виявлено - «дезорієнтація», перебуває під наглядом у лікаря-психіатра в «Правобережна психіатрична амбулаторія №3». Відповідно до медичної довідки, виданої вищезазначеним лікувальним закладом, [PERSON] встановлено діагноз -G93.8. ураження головного мозку, Дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст.., з цефалічним, вегето-дистонічним, антено-невротичним синдромами, Епілепсія ?. Відпрвідно до виписки №20490 КНП «КМКЛШМД» із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] встановлено діагноз ЦВХ.ДЕПІ-ІІ ст.. ТІФ у ВББ з вестибулопатичним, психоорганічним, антено-вегетативним с-мами. Гіпертонічна хвороба ІІ ст..2ст.,р.3. СН І ст., Тривожно-депресійний розлад. Згідно до Висновку ЛКК КНП « Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого округу Київської міської ради [PERSON] була обстежена комісійно і їй встановлено діагноз F05.8 стан після перенесеного сутінкового стану з легким когнітивним зниженням. Тривожно-депресивний синдром з інсомічним компонентом. Супутній діагноз: G40.0 Епілепсія змішаного (резин дуального-органічного, судинного, ДЕП І-ІІ ст.) ґенезу з поодинокими вторинними генералізованими нападами (анамнестично) складними парціальними нападами, сутінковими станами. В наслідок частих сутінкових станів потребує стороннього догляду. Згідно довідки №425 від 27.11.2023 р. Міської Клінічної лікарні швидкої допомоги м. Київ [PERSON] потрапила з діагнозом Вертебро-базитерний артеріальний сину рал з вираженим вестибупонитичним, психоорганічним антено-вегетативним с-мами та повної анамнезії (втрати пам`яті). Згідно до Довідки Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» №061/32-2629 від 04.12.2023 р. [PERSON] з 01.12.2023 р. до даного часу отримує стаціонарну допомогу в даній установі. Посилаючись на викладені обставини справи заявник просить суд: визнати недієздатною [PERSON] та призначити її опікуном [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року відкрито окреме провадження по справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року Заінтересованій особі [PERSON] (громадянка України, [INFO] , [ADDRESS] ), призначено захисника із числа адвокатів Лівобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідно до ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року у справі призначено судову психіатричну експертизу. На виконання вимог ухвали суду Державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надав Висновок судово-психіатричного експерта № 396 від 15 квітня 2024 року. На виконання вимог ухвали суду КНП "МЗНПМ" надано матеріали медичної картки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч.1 ст. 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров`я . Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, просив суд заяву задовольнити з підстав викладених в ній. Представник заінтересованої особи [PERSON] , адвокат Грибова І.В. у судовому засіданні заяву [PERSON] не підтримала. Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Хорошун М.Ф. в судовому засіданні заяву [PERSON] про визнання особи недієздатною не підтримала. Суд, заслухавши Вступне слово заявника, представників заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Стаття 3З Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] уклали шлюбу 21 червня 2002 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 396 від 15 квітня 2024 року наданої Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»: [PERSON] , [INFO] будь яких суттєвих порушень уваги, пам`яті та мислення не виявляє. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально - мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Суттєве ураження інтелектуально - мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним. Подані до суду медичні документи, матеріали проведеної судово-психіатричної експертизи не свідчать, що у [PERSON] , [INFO] виникає неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи з вищенаведеного, матеріали справи не дають жодних підстав для встановлення тієї обставини, що [PERSON] , [INFO] хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього вона не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною. За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява про визнання особи недієздатною задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed