Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Теофіпольського райсуду від 20.07.2015 шлюб між ними розірвано. Відповідач після народження доньки та сина самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні, догляді, фізичному духовному та моральному розвитку та утриманні дітей не приймає. Відповідач не цікавиться життям дітей, не спілкується з ними. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК, в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Представники органу опіки та піклування проти задоволення позовних вимог не заперечили, пояснили, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] відповідає їх інтересам. [PERSON] показала, що у зв`язку з тим, що малолітній [PERSON] є дитиною з особливими потребами та потребує систематичного обстеження у медичному закладі на яке потрібна згода обох батьків, то мати [PERSON] вже два рази зверталася до органу опіки та піклування із заявою про надання такої згоди, а відповідач взагалі не йде на жодний контакт ні з дітьми, ні з позивачем , ні з органом опіки та піклування. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що їх батько [PERSON] не відвідує їх, не цікавиться їх життям, навчанням та здоров`ям, вони його взагалі не пам`ятають, тому не заперечують проти того, щоб позбавити його батьківських прав. Вислухавши пояснення учасників провадження, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У статтях 7, 155 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони є сусідами позивача і вже дуже багато років не бачили відповідача, він не приїжджає до дітей, взагалі ними не цікавиться. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-8), рішенням Теофіпольського райсуду від 20.07.2015 (а.с.9), свідоцтвом про шлюб (а.с.23). Рішенням Теофіпольського райсуду від 20.07.2015 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Теофіпольського райсуду від 22.06.2015 з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмір 1/3 доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (рішення набрало законної сили 03.07.2015). Відповідно до довідки про склад сім`ї Теофіпольської селищної ради від 29.01.2024 неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з довідкою Теофіпольського ліцею №3 Теофіпольської селищної ради [PERSON] та [PERSON] є учнями ліцею, характеризується позитивно, батько участі у вихованні дітей не бере (а.с.10). Згідно з висновком органу опіки та піклування від 05.03.2024 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю [PERSON] в с. Михнівка, діти знаходяться на її повному утриманні, вихованням займається мати, з батьком діти відносин не підтримує, батько проживає в с. Коров?є, участі у вихованні дітей не приймає, життям дітей та здоров`ям не цікавиться, матеріально не допомагає (а.с.13). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх здоров`ям, навчанням та духовним розвитком, не спілкується з дітьми, не проявляє батьківської турботи, хоча жодних об`єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу здійснювати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей судом не встановлено, тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,буде відповідати інтересам дітей. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved