Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

В травні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Рашкова Валентина Володимирівна звернулася до Білоцерківського\~ міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до\~ Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з майна, в якому просила скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 03.08.2010 18:06:53 за № 10104398 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження: 10104398, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК№724549, 29.07.2010, Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, шо\~ [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири №1370 від 23.03.2000 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру?заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.01.2024 року за № 363210270, в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться наступні записи: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 10104398; Зареєстровано: 03.08.2010 18:06:53 за № 10104398 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 4050. м. Київ, вул. Мельникова. 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62; Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК724549, 29.07.2010, Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON] ; Власник: [PERSON] . Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; Обтяжувач: Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, код: 34846037, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська. 23, тел. (04463) 4-69-75; Заявник: Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, код: 34846037, 09100. Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, 23. Позивач звернулася до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області з заявою про зняття арешту, накладених на майно. Відповідно до листа Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області від 09.02.2024 року № 34478 на примусовому виконанні відсутні незавершені виконавчі провадження щодо позивача. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду та підстави для зняття виконавцем арешту відсутні. Таким чином, у державного виконавця відсутні будь-які підстави для вчинення виконавчих дій по зняттю арешту з майна у неіндетифікованих виконавчих провадженнях та відсутні підстави для вилучення обтяження. За таких умов, питання підлягає розгляду в судовому порядку. Крім того, позивач звернулась до бюро технічної інвентаризації про надання інформації про наявні виконавчі провадження, копії постанов про наявність обтяжень/арештів щодо майна позивача. Згідно листа відповіді БЦ2700/1 від 13.02.2024 року у БТІ інформація щодо арешту по квартирі позивача відсутня. За таких обставин позивач звертається до суду з метою скасування арешту та зняття заборони на його відчуження. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 21 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального\~ позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.06.2024 року о 09:00 год. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито\~ та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.07.2024 року о 09:00 год. Позивач в судове засідання не з`явилася, представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява за підписом представника позивача адвоката Рашкової Валентини Володимирівни, в якій остання просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач,\~ належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1370, позивач [PERSON] є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.01.2024 року за № 363210270, в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться наступні записи: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 10104398; Зареєстровано: 03.08.2010 18:06:53 за № 10104398 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 4050, м. Київ, вул. Мельникова. 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62; Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК724549, 29.07.2010, районний відділ ДВС\~ Білоцерківського МРУЮ; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON] ; Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; Обтяжувач: Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, код: 34846037, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, 23, тел. (04463) 4-69-75; Заявник: Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, код: 34846037, 09100. Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, 23. Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.02.2024 року за № 34478, на примусовому виконанні відсутні незавершені виконавчі провадження щодо позивача. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду та підстави для зняття виконавцем арешту відсутні. Відповідно до відповіді КП КОР «Київське обласне БТІ» від 13.02.2024 року за № БЦ 2700/1, інформація про наявність арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Положеннями ч.ч. 4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, безпідставна наявність арешту майна, яке належить на праві власності позивачу [PERSON] порушує права останньої на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд, а іншого способу зняти арешт у неї, крім судового рішення, немає. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved