Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, просить, з уточненням позовних вимог, розірвати шлюб, укладений 03.06.2021 між ним та [PERSON] та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дрогобичі Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 116, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ; визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , як основним та єдиним утримувачем та таким, що самостійно виховує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.06.2021 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачкою у них не склалось, оскільки у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, і подальше перебування у такому шлюбі суперечить їх інтересам. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що більше року дружина проживає окремо, не цікавиться життям свого сина, не приймає участі у його вихованні не дбає про фізичний та моральний розвиток дитини. Відтак, позивач самостійно виховує та утримує сина [PERSON] . 12.06.2024 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження на 03.07.2024. 02.07.2024 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини з батьком. Щодо стягнення з неї аліментів на сина просить відмовити, оскільки дохід позивача є значно більшим за її, крім того у нього є будинок, машина та додаткові доходи. 03.07.2024 підготовче судове засідання закрито, розгляд справи призначено на 17.07.2024. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали, пояснили, що більше року відповідачка не проживає з позивачем та дитиною. Відомостей про її місце перебування у них відсутні, можливо остання перебуває за кордоном. Дитиною не цікавиться, не піклується, матеріально не утримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, просила у відзиві слухати справу у її відсутності. За таких обставин справи суд вважає за можливе проводити судовий розгляд на підставі наявних у справі доказів без участі відповідачки. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.06.2021 уклали шлюб,\~який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дрогобичі Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 116, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Статтею 24 СК України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21.12.2007\~року проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті\~112\~СК України\~регламентовано,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. З витягу № 005751/28-2024 вбачається, що [PERSON] зареєстрований разом з сином [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження умов проживання від 15.05.2024, складеного посадовими особами відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, дитина [PERSON] , [INFO] , забезпечена усім необхідним для проживання та розвитку, порушення прав та інтересів дитини не виявлено. [PERSON] працевлаштований до ФОП [PERSON] , займає посаду продавця-консультанта та отримує заробітну плату. Свідок [PERSON] у письмових поясненнях стверджує, що є сусідкою [PERSON] , який є батьком [PERSON] . [PERSON] з півторарічним сином останніх пів року проживає у батьків. [PERSON] надає належний догляд дитині, турбується про сина. Жінки його не бачила, вона не приходить до сина. Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона є сусідкою батьків [PERSON] . Стверджує, що останніх шість місяців [PERSON] постійно проживає у батьків, гуляє з сином та піклується про нього. Жінка [PERSON] з ним не живе. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] . Останні пів року [PERSON] з сином проживає сам, часто гуляє, його дружина не навідується зовсім. Дитина доглянута, забезпечена усім необхідним. Показами свідка [PERSON] підтверджується, що [PERSON] самостійно, без участі дружини, займається вихованням півторарічного сина. Дружина вже більше шести місяців до дитини не приходить. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що невістку бачила востаннє навесні 2023 року. Від того часу, як вона перестала проживати разом з сином, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини, не приходить, не цікавиться. Вони допомагають позивачу у вихованні дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. Показала, що їй відомо, що відповідачка більше року не проживає з сім`єю, позивач утримує і виховує дитину самостійно. Дитина чиста, доглянута, забезпечене всім необхідним. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, їх син проживає разом з батьком, який займається його вихованням та утриманням, а тому враховуючи вищенаведене та інтереси дитини сторін суд дійшов до висновку, що доцільним є визначити місце його проживання з батьком за адресою місця реєстрації останнього. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати встановленого законодавством розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідачка є особою працездатного віку та може бути працевлаштованою на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, розмір якого з січня 2024 не може бути меншим ніж 7100 грн. Доказів протилежного суду не надано. А відтак, суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дитину. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сторін, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, визнання позову відповідачем, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості суд визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 2122,40 грн. та 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved