Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Собчук В.К. звернувся до суду з позовом до відповідача Великогаївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, членами якого були [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй частку вказаного житлового будинку. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося і все те, на що вона за законом матиме право. Позивач спадщину прийняв, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , нотаріусом йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності. Таким чином, позивач просить суд визнати за ним право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім того, витребувано в Тернопільської державної районної нотаріальної контори копію спадкової справи №274/2023 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 30.05.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи №274/2023 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] наданої Тернопільською районною державною нотаріальною конторою на запит суду. Протокольною ухвалою суду від 20.06.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Собчук В.К. не з`явились, однак адвокат Собчук В.К., подала суду заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі документами, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Великогаївської сільської ради у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи №274/2023 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 21.01.1981 [INFO] . Відповідно до довідки № 61 від 21.02.2024 виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, згідно запису погосподарської книги № 1 (за 1991-1995 рр.) за померлим [PERSON] рахується житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Станом на 15.04.1991 двір колгоспників, членами якого були: голова двору [PERSON] , який помер [INFO] ; дружина [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки № 721 про технічний стан нерухомого майна від 15.08.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] рахується за [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки № 721 від 15.08.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] в бюро не проведена. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2017 у справі № 607/12156/16-ц, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 6125282400:01:001:0650 площею 1,850 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82422407 від 14.03.2017, частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] . Згідно з витягом з Рішення Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 396 від 16.11.2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність площею 0,1165 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, за кадастровим номером 6125282400:03:001:0668, яка розташована по [ADDRESS] . Передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1165 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, за кадастровим номером 6125282400:03:001:0668, яка розташована по [ADDRESS] . Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 376308917 від 28.04.2024, земельна ділянка, загальною площею 0,1165, з кадастровим номером 6125282400:03:001:0668, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . 12.08.2021 старостою [ADDRESS] [PERSON] посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №2-20 заповіт згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося і все те, на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] , [INFO] . [PERSON] померла [INFO] в с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 29.06.2023 Великогаївською сільською радою Тернопільського району. 11.08.2023 [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою за № 697, у якій зазначив, що приймає спадщину після смерті мами [PERSON] , на яку в його користь складений заповіт, посвідчений Великогаївською сільською радою 20.08.2021, зареєстрований в реєстрі за №2-20. Згідно ст. 1241 ЦКУ інших спадкоємців немає. Також, 17.04.2024 [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою за № 383, у які просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] на спадкове майно, яке складається із частки житлового будинку [ADDRESS] , на яке в його користь складений заповіт, посвідчений Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області за № 2-20 від 12.08.2021. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73552229 від 11.08.2023, у реєстрі є дані про наявність чинного заповіту [PERSON] посвідченого Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 12.08.2021, за реєстровим № 2-20. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. № 817/02-31 від 17.04.2024, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті мами - [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав відсутності державної реєстрації права власності на частку вказаного житлового будинку, яка належала померлій, як члену колгоспного двору. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який виготовлений 14.08.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований у до 1939 року та має загальну площу 39,7 кв. м, житлова площа - 31,7 кв. м. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі і на належну їй, як колишньому члену колгоспного двору частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу вимог ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). З матеріалів спадкової справи слідує, що [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося і все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. 14.08.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , згідно якого останній побудований до 1939 року, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв спадщину після смерті останньої, однак позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема частину спірного житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача [PERSON] , як спадкоємця майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою допоміжних та господарських будівель по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в с.\~Красівка Тернопільського району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved