Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрація Одеської міської ради, вказуючи, що 14 липня 2017 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2021 року. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда від 22 березня 2021 року та консультативного висновку від 09 липня 2023 року дитина має встановлений діагноз: «вроджена деформація верхньої губи та залишковий дефект твердого піднебіння, альвеолярного відростка двобічний (Q37.4)». Довідкою до акта огляду МСЕК №396422 позивачці встановлено третю групу інвалідності. Станом на теперішній час позивачка виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач, в свою чергу, життям дитини не цікавиться, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає. Судовим наказом Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/4846/20 від 12 листопада 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим провадженням № 63776417 загальний розмір заборгованості станом на квітень 2023 року становить 85 442, 41 грн. Відповідач не цікавиться навчанням дитини. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитині [PERSON] від 27 квітня 2018 року, укладена з позивачкою, як з законним представником дитини. Позивачка із сином є внутрішньо переміщеними особами, адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , на підставі договору оренди від 14 березня 2023 року, де для дитини позивачкою створені умови для проживання, навчання та дозвілля дитини. Відповідач [PERSON] має наркотичну залежність, що у сукупності із агресивною поведінкою, фізичним та психічним насиллям до позивачки стало причиною розлучення сторін. Відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вироками суду. Мати позивачки [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з заявою про погрози з боку [PERSON] забрати сина до себе та відвести в інше місто. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні а забезпеченні сина участі не приймає. Позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, у цивільній справі відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Одночасно зобов`язано орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2024 року вирішено питання щодо участі представника позивача [PERSON] - адвоката Ленець О.В. у підготовчому засіданні, а також у судових засіданнях по суті, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] , представник позивача адвокат Ленець О.В. підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, проти винесення заочного рішення не заперечували. Позивач пояснила, що відповідач [PERSON] у справі продовж чотирьох років не цікавиться дитиною та не приймає участі у її вихованні, не допомагає матеріально, не писав та не телефонував сину. Після розірвання шлюбу сторін відповідач приходив до сина у нетверезому стані та у стані наркотичного сп`яніння, вчив хлопчика неправильним речам. Був випадок, коли, перебуваючи у неадекватному стані, відповідач вихопив дитину з рук бабусі, матері позивачки, коли вони з онуком повертались з дитячого садка, та втік. Органи поліції знайшли хлопчика за місцем проживання відповідача та повернули, дитина була налякана. Вважає, що відповідач не може бути прикладом для сина, є батьком тільки формально. Просила позов задовольнити. Представник позивачки пояснив у судовому засіданні, що відповідач у справі припинив цікавитися життям дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, судимий, з соціальної точки зору характеризується негативно. Зазначив при цьому, що [PERSON] припинив виконувати батьківські обов`язки задовго до притягнення до кримінальної відповідальності. Наявність малолітньої дитини слугує пом`якшуючою обставиною на користь відповідача при неодноразовому притягненні до кримінальної відповідальності. За переконанням сторони позивача відповідач може негативно впливати на розвиток сина. Органом опіки та піклування визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, за місцем фактичного перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор», відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. За таких обставин зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи[PERSON] у судовому засіданні підтримала письмовий висновок Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 березня 2024 року щодо розв`язання спору, позовні вимоги [PERSON] вважала такими, що підлягають до задоволення. У подальшому звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи у відсутність представника. Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що позивачка [PERSON] є її дочкою, вона з відповідачем перебувала у шлюбі, причиною розлучення було зловживання відповідачем наркотичними засобами. Через це дочка свідка з сином за час шлюбу частіше проживала окремо від відповідача, ніж разом, вони розходилися та знов сходилися, коли [PERSON] обіцяв змінитися. Позивачка часто проживала у свідка, а також орендувала житло. Відповідач постійно був зайнятий пошуками наркотиків, маленьку дитину водив з собою по злачних місцях, хлопчик був свідком вживання батьком та іншими особами наркотичних засобів, про що розповідав мамі. Батько не надавав та не надає матеріальної допомоги дитині, навпаки, накоплював борги, які виплачувала позивачка. Ніякого гарного прикладу дитині відповідач не надав. Свідок зверталася до поліції щодо випадку, коли взимку відповідач підстеріг її з онуком по дорозі з дитячого садка, почав вихоплювати дитину з її рук з силою, забрав її та втік. Після цього онук був наляканий. Може пояснити, що в останнє відповідач спілкувався з сином ще до лютого 2022 року. Позивачка не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною, відповідач просто не цікавився сином. Відповідно до ст. 171 СК України суд, в присутності представника органу опіки та піклування заслухав думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який у судовому засіданні пояснив, що навчається у 2-му класі Костянтинівської школи, живе з мамою та котиком. З батьком останній раз бачився приблизно три роки тому, вони гуляли. Спогадів про батько, щоб той щось розповідав йому або вчив, він не має. По телефону з батьком вони не спілкуються. Своєю сім`єю вважає маму, себе та котика. З`ясувавши позицію позивача, її представника, представника третьої особи, допитавши свідка, заслухавши думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 14 липня 2017 року зареєстрували шлюб, який розірвано заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2021 року у справі № 233/5686/20, що набрало законної сили 13 квітня 2021 року. Сторони [PERSON] , [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . [PERSON] із дитиною [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору оренди квартири від 14 березня 2023 року. На праві власності відповідно до договору дарування квартири, посвідченого 08 грудня 2020 року приватним нотаріусом Костянтинівського МНО Разумовою Т.П., р/№ 1083, позиваці [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Дитина [PERSON] є інвалідом з дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда від 22 березня 2021 року та консультативного висновку від 09 липня 2023 року дитина має встановлений діагноз: «вроджена деформація верхньої губи та залишковий дефект твердого піднебіння, альвеолярного відростка двобічний (Q37.4)». Відповідно до довідки Костянтинівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №6 Костянтинівської міської ради Донецької області від 26 червня 2023 року № 37 дитина [PERSON] дійсно навчається у 1-А класі закладу. Батько не цікавиться навчанням дитини, батьківські збори не відвідує, з класним керівником не спілкується. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою, як законним представником дитини [PERSON] , укладено декларацію № 0000-11116-1858 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитині від 27 квітня 2018 року. Позивачці [PERSON] відповідно до акта огляду МСЕК №396422 встановлено третю групу інвалідності безстроково. [PERSON] , [INFO] , згідно із витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» на території України станом на 06 серпня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Судовим наказом Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/4846/20 від 12 листопада 2020 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим провадженням № 63776417 з виконання судового наказу № 233/4846/20 виданого 12 листопада 2020 року, боржник [PERSON] , станом на квітень 2023 року загальний розмір заборгованості становить 85 442, 41 грн. Відповідач [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується наданими стороною позивача копіями судових вироків роздрукованих з ЄДРСР, перевірених судом в повному доступі. З 10 лютого 2023 року [PERSON] утримується в державній установі «Київський слідчий ізолятор», у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України. За час тримання в установі [PERSON] зарекомендував себе посередньо, Стягнень та заохочень не має. На заходи режимного характеру реагує посередньо. Соціально-корисні зв`язки не підтримує. До праці в умовах державної установи «Київський слідчий ізолятор» не залучається. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/4136/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна. Відповідно до заяви [PERSON] від 05 лютого 2024 року, одержаної органом опіки та піклування в ході підготування висновку по суті спору, відповідач зазначив, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, кохає свою дитину, нічого поганого в її життя не несе, ніколи не відмовиться від дитини. Як вбачається з довідки інспектора ЮП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області про результатами проведення перевірки за фактом повідомлення [PERSON] , остання зверталася до поліції з повідомленням про те, що [PERSON] , який є батьком онука заявниці, з якою мешкає дитина, погрожує забрати дитини до себе та поїхати до іншого міста. В поясненні [PERSON] вказує на те, що [PERSON] не працює, вживає наркотичні речовини та постійно погрожує викрасти свого сина і поїхати з ним до іншого міста. Відповідно до висновку Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 березня 2024 року № М-2091, розглянувши звернення [PERSON] , ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2023 року, встановлено, що у [PERSON] від шлюбу з [PERSON] є малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 06 березня 2024 року, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку (житло орендоване), тощо. [PERSON] відповідально ставиться до виховання, розвитку та здоров`я дитини. Згідно з характеристиками сусідів: [PERSON] , [PERSON] , мати малолітнього [PERSON] характеризується позитивно. [PERSON] сама займається вихованням дитини, лікуванням, утримання, бере активну участь у житті сина. Згідно із протоколом бесіди від 06 березня 2024 року з малолітнім [PERSON] , з`ясовано, що своєю сім`єю дитина вважає свою маму та котика [PERSON] . Він навчається у 2-му класі дистанційно, любить гратися у дворі з друзями. Улюблені предмети математика та читання. Займається футболом, дзюдо. Батько дитини - [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунувся, не піклується про фізичний та духовний розвиток Макара, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, тощо. Згідно з характеристикою державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 06 лютого 2024 року №3/2592, [PERSON] утримується в установі з 10 лютого 2023 року по теперішній час, притягується до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, тощо. На засідані комісії з питань захисту дітей була присутня мати, [PERSON] , яка просила позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина та зазначила, що батько не вперше притягується до кримінальної відповідальності. Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , 28 грудня 1990 відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 1-4 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ч.1). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Факт ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених доказів по справі, у тому числі за поясненнями свідка, допитаного в судовому засіданні. Органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надано письмовий висновок по суті спору сторін № М-2091 від 19 березня 2024 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , 28 грудня 1990 відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з даним висновком, як таким, що є обґрунтованим та базується на ретельному з`ясуванні обставин справи. Приймаючи до уваги викладене, оцінивши вищенаведені докази у сукупності та ураховуючи позицію третьої особи у справі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклується про дитину та не виявляє батьківської турботи, якої вона потребує, не забезпечує сина матеріально, не займається його вихованням, не створює умов для отримання ним освіти, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, у тому числі за допомогою засобів телефонного зв`язку, не піклується про фізичний та духовний стан дитини - зазначене дає підстави вважати про наявність винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що являється згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини та задоволення позову [PERSON] . [PERSON] не доведено суду прагнення здійснювати належне піклування за дитиною та не спростовано факту ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина. Сам по собі факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав у заяві на адресу органу опіки та піклування, на переконання суду не може свідчити про інтерес відповідача до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved