Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

У грудня 2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, проте не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 грудня 2023 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 06.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.02.2018 року у справі № 200/22884/17 вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду. Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Розпорядженням Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 194-р від 13.09.2022 року місце проживання малолітнього сина сторін визначено з батьком. Після припинення шлюбних відносин відповідачка не приймала ніякої участі у вихованні малолітнього сина і не надавала матеріальної допомоги на його утримання. Окрім того, відповідачка не цікавиться його життям та навчанням, зазначені обставини підтверджуються характеристикою КЗО СЗШ №62 ДМР, а також характеристикою Комунального закладу освіти Навчально- виховний комплекс №37 "Дніпровська гімназія - школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)" Дніпровської міської ради. Крім того, зазначені вище обставини можуть бути підтверджені показанням свідків, яких він буде просити суд викликати та допитати, а у разі необхідності вказані обставини також може підтвердити і сама дитина. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю та прийманні участі батька в вихованні дитини, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківських обов`язків, покладених на неї законом. Тривалий час позивач виховував сина сам, створював йому належні умови виховання, утримував його, купував одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального його розвитку, зазначене свідчить виключно про одне, що [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Слід також зазначити і те, що 18.03.2022 року позивачем було укладено шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, тому дитина вже тривалий час живе в повноцінній сім`ї, їй створюються нормальні умови для його існування та розвитку. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану позовну заяву та просили її задовольнити, проти заочного порядку не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше представником було надано заяву відповідно до якої просив розглянути справу без участі представника. Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року по справі № 200/22884/17 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №432) розірвано. Згідно розпорядження Голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 13.09.2022 року №194-р визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідно до характеристики [PERSON] КЗО СЗШ №62 ДМР [PERSON] навчається з 1 класу. За час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, відповідальний чоловік. Вихованням дитини у 1 класі займалися батьки. Після розлучення станом опікувався лише батько [PERSON] . Протягом останніх двох років мати у шкоді не з`являлася. Така ситуація негативно вплинула на нервову систему [PERSON] . Після 3 класу батько перевів [PERSON] до іншого навчального закладу за місцем свого постійного проживання (а.с. 9). Відповідно до характеристики Дніпровської гімназії № 37 Дніпровської міської ради від 08.05.2023 року №131 [PERSON] , [INFO] , є учнем 5-А класу навчального закладу, характеризується позитивно. Батько, [PERSON] , та його дружина, [PERSON] приділяють належну увагу вихованню дитини, завжди цікавляться навчанням, приймають активну участь у житті класу. Мати, [PERSON] , не приймає участі у шкільному житті [PERSON] , ніколи не цікавилася досягненнями сина. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення зі змісту яких вбачається, що вона з [PERSON] почали жити у 2018 році разом. Дитина коли приходила до них була голодна, в жахливому стані, мати за останні 5 років з дитиною не спілкувалася, тільки один раз телефонувала та погрожували йому та казали щоб дитина жила з нею, матеріальної допомоги на дитину не давала. Дитина називає її матір`ю. Також, в судовому засіданні були надані пояснення дитиною [PERSON] , який вказав, що проживає з батьком та новою мамою [PERSON], яка проводиться з ним час, дбає про нього. Живуть разом 5 років. Рідну мати за цей час не бачив і ніяк з нею не спілкується. Рідна мати не піклувалася про нього, залишала самого в квартирі на декілька днів, пила спиртне, приводила до дому незнайомих чоловіків. Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що підставою для позбавлення відповідачка батьківських прав є те, що відповідачка з моменту уходу із сім`ї, ні утриманням, ні вихованням сина вона не займається, про стан здоров`я дитини не піклується, фізичним, духовним і моральним розвитком не цікавиться, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина і бажання спілкуватися з ним не виявляє. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, мати дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: ухиляється від їх виконання, байдуже ставиться до виховання дитини, що негативно впливає на емоційний стан дитини, матеріально її не забезпечує, живе окремо та взагалі сином не цікавиться. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила дитині повноцінні і достойні умови життя. Мати не забезпечила його належними житлово-побутовими умовами та не намагається дбати про потреби своєї дитини. Для набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування й отримання, у зв`язку з цим, захисту та допомоги з боку держави, вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини, позивач, в інтересах малолітньої дитини, просив припинити особисті немайнові права та обов`язки відповідача у відношенні її малолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Згідно висновку Голови Центральної адміністрації Дніпровської міською ради вбачається, що на підставі заяви [PERSON] , розглянувши надані документи, враховуючи думку дитини, витяги із протоколів комісії з питань захисту прав дитини від 06.03.2024 року, 01.05.2024 року, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїм дітям повноцінні і достойні умови життя, не забезпечує дитину належними житлово-побутовими умовами і не намагалась дбати про його потреби. Всім цим, як було встановлено судом, займається батько дитини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Слід зазначити, що інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Зокрема згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зокрема нормами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно же з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами 19 грудня 2023 року. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, проте не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 грудня 2023 року. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved