Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

ТОВ "Бізнес Позика" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 10.02.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем [PERSON] укладено договір №093051-ВН1-007 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписаний у порядку визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ "Бізнес Позика" 10.02.2021 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №093051-ВН1-007 про надання кредиту. В цей же день [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №093051-ВН1-007 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес Позика" направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G0225 на номер телефону [NUMBER] . Таким чином, 10.02.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено договір №093051-ВН1-007 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ "Бізнес Позика" надає [PERSON] кошти у розмірі 80 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 80 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором №093051-ВН1-007 про надання кредиту від 10.02.2021 належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 11.03.2024 в розмірі 59 656,07 грн., що складається з: 38 017,77 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 21 638,30 грн. - суми прострочених платежів по процентах; 0 грн - суми прострочених платежів за комісією. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 59 656,07 грн та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Подала до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Згідно яких зазначила, що вона кредитні договори з ТОВ «Бізнес Позика» не укладала. Як вбачається зі змісту договору, то він не підписаний сторонами. Крім того при перевірці даного договору на сайті ЦЗО зазначено, що «файл не містить підписів». Також, у даному договорі відсутня печатка юридичної особи. Тому вона вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. З доданого договору та матеріалів справи не вбачається за можливе встановити волевиявлення відповідача на укладання угоди про надання кредиту №093051-ВН1-007, оскільки договір не містить засвідчення ні шляхом електронного підпису, ані підпису від руки. Крім того, паспорт споживчого кредиту, на який посилається позивач виданий 06.02.2021, при цьому як кредитний договір ніби укладений 10.02.2021. Отже паспорт споживчого кредиту належним доказом у справі не може бути. Дослідивши розрахунок заборгованості відповідачем було сплачено 96 277,73 грн, при цьому як тіло кредиту становить 80 000 грн. Таким чином у відповідача заборгованість повністю відсутня. Тому просила у задоволені позовних вимог про стягнення коштів на користь ТОВ «Бізнес Позика» відмовити за безпідставністю. Представником позивача було подано відповідь на відзив. Згідно даної відповіді зазначено, що до позовної заяви було додано візуальну форму кредитного договору, яку повністю відтворює оригінал електронної форми кредитного договору, в тому числі і підпису позичальника, що був накладений одноразовим ідентифікатором шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідками про видачу коштів. Кошти відповідачу перераховувались на її картку АТ «А-Банк». Крім того, відповідач частково погашала кредит, про що зазначає і у відзиві на позов. Таким чином даний факт свідчить про визнання ним позову. Звертають увагу на те, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип договору, його строк, процентна ставка та комісія за кредитом, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором, тощо - встановлені не у Правилах надання споживчих кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Також, зазначають, що під час укладення кредитного договору відповідачем була зазначена електронна адреса на яку були відправлені кредитний договір та Правила. Дану електронну адресу відповідач також зазначив у поданій позовній заяві. Крім того, даний кредитний договір уже сьомий кредит, який був укладений [PERSON] з ТОВ «Бізнес Позика». Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10 лютого 2021 року між ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем [PERSON] укладено договір №093051-ВН1-007 про надання кредиту (а.с.14, 21). Договір укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика", через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання кредиту №093051-ВН1-007 від 10.02.2021 (а.с.26, 27). Як вбачається з позову та доданих до нього документів, кредитний договір між кредитором та позичальником був підписаний електронним підписом останнього, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора G-0225, отриманого на номер телефону 380 (67) 627-89-19, тобто був укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20. Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення між ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем [PERSON] договору №093051-ВН1-007 від 10.02.2021 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (пункт 1 частина 2 статті 11 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується, зокрема, Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 1 договору №093051-ВН1-007 про надання кредиту від 10.02.2021, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 80 000 грн, строком на 24 тижнів, до 28.07.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,72865625 % за кожен день користування кредитом, комісії за надання кредиту 4000 грн, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором. Сторонами в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 80 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , відкриту в АТ «А-Банк», що підтверджується довідками про видачу коштів (а.с.31,32). Зарахування грошових коштів на загальну суму 80 000 грн на банківську картку в АТ «А-БАНК» № [NUMBER] , що відкрита на ім`я [PERSON] , також підтверджується випискою про рух коштів по картці за період з 21.02.2022 по 17.03.2023, наданою АТ «А-БАНК». Суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що сторони не укладали кредитний договір. Так, із відповіді АТ «А-БАНК»», виписки по особовому рахунку [PERSON] , судом встановлено, що 10.02.2021 року на картковий рахунок [PERSON] , відкритий в АТ ««А-БАНК»» надійшло чотири зарахування переказу в загальному розмірі 80 000 грн (25 000 грн + 25 000 грн + 25 000 грн + 5000 грн). Посилання відповідача на те, що вона не отримувала кредитних коштів від позивача, спростовуються зарахуванням даних коштів на картковий рахунок [PERSON] .. Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, свою електронну адресу та номер картки АТ «А-БАНК». Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснювала на користь позивача часткову оплату за кредитним договором. Що додатково підтверджує наявність згоди відповідача на укладення кредитного договору, оскільки відповідач певний час виконував його умови (а.с.16-20) . Відповідач [PERSON] здійснювала користування кредитними коштами, проте в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання в повній мірі не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 11.03.2024 в розмірі 59 656,07 грн, що складається з: 38 017,77 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 21 638,30 грн - суми прострочених платежів по процентах; 0 грн - суми прострочених платежів за комісією, згідно розрахунку заборгованості за договором. Дана сума встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надала. Посилання відповідача на те, що позивач безпідставно вимагає стягнути кошти є необгрунтованими. Оскільки із розрахунку заборгованості видно, що нарахування відсотків за кредитним договором припинено після закінчення узгодженого сторонами строку кредитування, а саме нарахування відсотків припинено після 28.07.2021 (термін дії договору). За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконав належним чином, тому порушене право позивача підлягає захисту, відповідач повинний нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлений судом. Відповідач не надав суду жодних доказів, що могли б вказувати на повне виконання умов договору та сплати коштів позивачу. При цьому твердження відповідача про те, що вона сплатила позивачу 96 277,73 грн не суперечить матеріалам справи та не спростовує доводи позивача. Оскільки кредитний договір передбачав окрім надання кредиту також і умову щодо нарахування відсотків за його користування. При цьому, із графіку платежів, який є складовою кредитного договору зазначено, що загальна суму платежів за договором має становити 149640 грн. в разі дотримання графіку. Оскільки волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору була здійснена шляхом його підписання за допомогою накладення одноразового ідентифікатора шляхом обміну електронними повідомленнями, тобто підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», тому клопотання позивача про дослідження оригіналів наданих позивачем файлів за допомогою веб-сайту для перевірки наявності електронного підпису, не підлягає задоволенню за безпідставністю. Позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином. Приймаючи до уваги невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за договором №093051-ВН1-007 про надання кредиту від 10.02.2021, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 59 656,07 грн, підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачем подано позов в електронному вигляді з використання підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» та сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved