Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати за нею право користування кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилалася на те. що проживає в зазначеній кімнаті з 2017р., виконує всі обов`язки наймача житлового приміщення, утримує приміщення в належному стані, сплачує комунальні послуги, а тому просить визнати її наймачем вищезазначеної кімнати в гуртожитку. В судове засідання позивачка не з`явилася, причини неявки не повідомляла, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 55). Відповідач про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему «Електронний суд», причини неявки свого представника не зазначав, відзив на позов не подавав. Справа розглянута за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у період з 01.05.2005 року до 31.05.2017 року працювала двірником дільниці № 4 в Комунальному підприємстві «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський», що підтверджується довідкою, виданою Комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» від 04.07.2023 № 21. В період роботи, їй, як працівникові, була надана кімната в сімейному гуртожитку житловою площею 10 кв.м за адресою: [ADDRESS] . З 06.02.2023 управителем сімейного гуртожитку за адресою: [ADDRESS] є КП «ЖКС «Північний», що підтверджується листом Одеської міської ради від 20.07.2023 № ЗПІ-40. Починаючи з 02.10.2017 по теперішній час [PERSON] працює двірником у ТОВ «Керуюча компанія «Клевер» (колишня назва ТОВ «КК «Суворовський»), що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Керуюча компанія «Клевер» від 12.06.2023 № 27 та продовжує проживати у гуртожитку. Під час вселення в гуртожитку ще в 2017 році ані ордер, ані договір найму не укладався. Підтвердженням того, що [PERSON] , займає житлове приміщення в сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] є довідка, видана ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» від 14.02.2023 № 2023. Крім того, факт проживання в сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у період з 2017 по теперішній час підтверджується актом про встановлення фактичного місця проживання, складений у присутності трьох сусідів та засвідчений в.о. директором КП ЖКС «Північний». Таким чином, понад сім років кімната [ADDRESS] є постійним та єдиним місцем проживання позивачки. Особовий рахунок відкритий на ім`я [PERSON] , яка несе витрати на управління будинком та прибудинкової території, витрати на вивіз сміття, витрати на електроенергію, що підтверджується рахунками-повідомленнями та квитанціями на оплату. У зв`язку з тим, що відсутній договір найму житла, позивачки позбавлена можливості зареєструвати своє місце проживання в гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово. Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. № 500-VI цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках. Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Рішенням Одеської міської ради від 26.01.2007 № 853-V надано згоду на передачу з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси гуртожитку та інженерних мереж, що не увійшли до статутного фонду Закритого акціонерного товариства «Лазур» та розташовані за адресою: м. Одеса, провулок Краснослобідський будинок, 10. Рішенням Одеської міської ради від № 5654-V від 14.04.2010 р. «Про надання дозволу на проведення приватизації жилих приміщень у сімейних гуртожитках комунальної власності» сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , який перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, надано статус «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках. Відповідно до ч. 1-3 статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 статті 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ч. 1-2 статті 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п.п.6, 14 ст.18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Відповідно до п.3.2.4 Положення про Пересипську (Суворовську) районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011р. №384-VI, у галузі житлово-комунального господарства районної адміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень, а також комунальних підприємств житлово-комунальних сервісів, з у тримання та експлуатації прибережної смуги Чорного моря, аварійних служб. Відповідно до п.3.2.5 Положення про Пересипську районну адміністрацію у галузі управління комунальною власністю районної адміністрація у межах, визначених радою, здійснює управління комунальною власністю (підприємствами, житловим фондом) розташованою на території Пересипського (Суворовського) району м. Одеси. Відповідно до п.3.2.6 Положення про Суворовську районну адміністрацію у галузі обліку та розподілу житла районної адміністрація, зокрема: видає ордери на жилі приміщення в гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста та видає розпорядження про укладання договорів найму жилих приміщень в указаних гуртожитках на підставі рішень постійно діючої комісії із забезпечення реалізації житлових проблем громадян, які мешкають у гуртожитках; вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло; вирішує питання укладення та внесення змін до договорів найму жилих приміщень. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» є: - укладення наймачем договору найму жилого приміщення; - вселення позивача у спірне приміщення у встановленому порядку і фактичне проживання в ньому; - коло осіб, які володіють самостійним правом користування спірним приміщенням на момент вселення, їх згода на вселення; - умови та порядок вселення позивача, користування ним спірним приміщення. За загальним\~правилом,\~під час\~укладання договорів\~діє принцип\~диспозитивності,\~який передбачає\~свободу волевиявлення\~сторін щодо\~укладення договорів.\~Це випливає\~з положень\~ст.\~627\~Цивільного кодексу\~України,\~згідно з\~якою під\~поняттям «свобода\~договору» розуміється,\~що сторони\~є вільними: в\~укладенні договору; у\~виборі контрагента; у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, виходячи з меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України) у випадках, передбачених законом, реалізація абсолютного права на свободу волевиявлення щодо укладення договору може бути обмежена іншим суб`єктивним правом - вимагати укладення такого договору. Відносини, пов`язані зі спонуканням до укладення договорів, належать до категорії тих, які складаються на ранніх стадіях розвитку майнових відносин. Вони є предметом цивільного права, а тому відповідні права суб`єктів підлягають захисту шляхом звернення до суду в порядку, передбаченому для захисту цивільних прав. У п.36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.95, П.63). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції.

Outcome: approved