Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А., ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К», яким просила: скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56709119, від 19.02.2021, яким здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К»на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. скасувати запис про реєстрацію за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» права власності на вказану квартиру та поновити відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому запису. Позов мотивувала тим, що їй на праві власності належала квартира [ADDRESS] , яка придбана за кредитні кошти, отримані в іноземній валюті на підставі кредитного договору\~\~№ МL-707/123/2008, укладеного 04.07.2008 із ЗАТ «ОТП Банк». Зазначала, що з метою забезпечення виконання нею зобов`язань за кредитним договором уклала з банком договір іпотеки від 04.07.2008, за умовами якого передала банку в іпотеку належну їй квартиру. У подальшому вона дізналася, що 15.02.2021 приватний нотаріус Харченко І. А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56709119 від 19.02.2021 здійснила державну реєстрацію права власності ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» на спірну квартиру, про що у Державному реєстрі прав на нерухоме майно здійснено запис № 40636946. Посилалася на те, що будь-яких договорів з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К» не укладала, вимог чи повідомлень про усунення порушень основного зобов`язання від іпотекодержателя не отримувала, згоду на відчуження квартири не надавала, у зв`язку із чим, дії приватного нотаріуса вважала незаконними та такими, що порушують її права, як законного власника квартири. Вказувала також, що протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» іпотекодержатель зобов`язаний був надати державному реєстратору заяву, яка підтверджує згоду іпотекодавця на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Рух справи. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28.10.2021 позов задоволено наступним чином: скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56709119, від 19 лютого 2021 року, яким здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] ; зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. скасувати запис про реєстрацію за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К» права власності на вказану квартиру та поновити відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому запису. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.07.2023 апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К» залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2021 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31.01.2024 частково задоволено касаційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К». Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28.10.2021 та постанова Полтавського апеляційного суду від 18.07.2023 у частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К» про скасування рішення та запису про державну реєстрацію, поновлення відомостей про об`єкт нерухомого майна скасовані, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2021 та постанова Полтавського апеляційного суду від 18.07.2023 у частині вирішення позовних вимог [PERSON] , пред`явлені до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., скасовані та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К» про скасування рішення та запису про державну реєстрацію, поновлення відомостей про об`єкт нерухомого майна прийнята до провадження, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Участь сторін у справі. У судове засідання позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, не з`явилася, причини неявки суду не повідмила. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, та задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. Фактичні обставини справи. 04.07.2008 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як продавцями та [PERSON] як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 04.07.2008 [PERSON] та ЗАТ «ОТП БАНК» уклали кредитний договір № ML-707/123/2008, за умовами якого ЗАТ «ОТП БАНК» надало [PERSON] кредит у розмірі 121 420,28 дол. США до 04.07.2023. Того ж дня [PERSON] та ЗАТ «ОТП БАНК» уклали договір іпотеки № PLM-707/123/2008, за умовами якого позивачка передала банку в іпотеку придбану нею квартиру. 12.11.2010 ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» та ПАТ «ОТП БАНК» уклали договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, зокрема, кредитним договором № ML-707/123/2008 та договором іпотеки\~№ PLM-707/123/2008 від 04.07.2008. 01.09.2020 ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»прийняло право вимоги за договором іпотеки № PLM-707/123/2008 від 04.07.2008. 19.10.2020, 23.11.2020 та 29.12.2020 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»на адресу [PERSON] направляло повідомлення про усунення порушень зобов`язання та виселення, за змістом якого товариство, визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 1 132 179,86 грн, вимагало у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку, товариство, як новий кредитор, має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі звітом про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 20.01.2021 ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 746 092,00 грн. 15.02.2021 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. прийняла рішення № 40636946 про реєстрацію за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»прав іпотекодержателя за договором іпотеки № PLM-707/123/2008 від 04.07.2008. 19.02.2021 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. прийняла рішення № 56709119 про реєстрацію за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»права власності на квартиру [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Стаття 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001). Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК\~України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За приписами пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; \~2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або\~ засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або\~ засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або \~засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);\~ 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;\~ 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140, 00 м? для квартири та 250,00 м? для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Вочевидь, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не є звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). У пункті 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його правових норм. Згідно із частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Виконання іпотекодержателем обов`язку повідомити іпотекодавця про необхідність усунення порушення основного зобов`язання. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Отже, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Однією з підстав для задоволення позову позивач визначила невиконання іпотекодержателем передбаченого статтею 35 Закону України «Про іпотеку» обов`язку повідомити боржника про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, а також визначеного в пункті 61 Порядку № 1127 обов`язку з надання державному реєстратору документа, який підтверджує вручення іпотекодавцеві вимоги про усунення порушення. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19) сформульовано правовий висновок щодо застосування актів цивільного законодавства у часі. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що суд повинен застосувати той припис законодавства, що був чинним станом на момент настання факту, який став підставою для звернення до суду. Таким чином, вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного рішення державного реєстратора, необхідно керуватися Порядком № 1127 в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правоіідносин, тобто станом на 19.02.2021. Зазначена редакція Порядку № 1127, зокрема, передбачала, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель має подати державному реєстратору: 1) засвідчену копію письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчені копії рекомендованих поштових відправлень або поштового відправлення з оголошеною цінністю, якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту,\~та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення; 3) довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Згідно з пунктом 6.4.2 іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі, з вказівкою по загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк їх погашення. У випадку непогашення іпотекодавцем заборгованості у строк, передбачений в іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань. Як установлено судовим розглядом, 19.10.2020, 23.11.2020 та 29.12.2020 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»на адресу [PERSON] , зазначену в іпотечному договорі, направляло повідомлення про усунення порушень зобов`язання та виселення, за змістом якого товариство, визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 1 132 179,86 грн, вимагало у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку, товариство як новий кредитор має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При зверненні до державного реєстратора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»надало йому завірені копії вказаних рекомендованих поштових відправлень, якими тричі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога на підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку», які повернулися відправнику у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, а також копію звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 20.01.2021, що в повній мірі відповідає вимогам пункту 61 Порядку № 1127 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Надання державному реєстратору документа, що підтверджує факт завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, чинним на момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення законодавством не передбачено. У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~зазначено, що письмова вимога про усунення порушень має містити\~стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Інших вимог, у тому числі в частині зазначення відомостей про оцінку предмета іпотеки, для такого документа законом не встановлено. Подібний за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду від\~20.09.2023\~у справі №\~713/1365/21. Застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин. Тлумачення приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дає підстави для висновку, що цей Закон застосовується виключно за одночасної наявності таких умов: нерухоме житлове майно (предмет іпотеки) використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 м? для квартири та 250,00 м? для житлового будинку. Як установлено судовим розглядом, загальна площа спірної квартири становить 87,9 м?. Доказів належності позивачу на праві власності іншого нерухомого житлового майна суду не надано. Заперечуючи проти застосування приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин, відповідач посилався на те, що спірна квартира не є місцем постійного проживання позивача. На підтверження своїх заперечень проти вимог позову [PERSON] , ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«БРАЙТ-К»надало суду: копію акта державного виконавця від 15.06.2020 про те, що [PERSON] у спірній квартирі не мешкає, а квартира здається в оренду; копію договору від 21.08.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , щодо врегулювання відносин з найму кімнати в спірній квартирі; копії заяв [PERSON] та [PERSON] , як орендарів кімнат у спірній квартирі, про те, що [PERSON] у квартирі не проживає та про їх намір продовжити дію договорів оренди. За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 10.02.2021 у справі № 755/17990/19, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується виключно за одночасної наявності обставин використання предмета іпотеки як місця постійного проживання боржника, відсутності у боржника іншого житла та неперевищення визначених законом норм загальної площі об`єкта нерухомості. Верховний Суд у вказаній справі акцентував на тому, що, встановивши, що спірна квартира передана в оренду, в ній проживає інша сім`я, що підтверджується актом приватного виконавця, суди дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування мораторію. Приходячи до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів одночасного існування всіх умов, які б давали можливість застосувати приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин, зокрема, не доведено факту використання позивачкою спірної квартири як місця постійного проживання. Матеріали справи означеного висновку суду не спростовують. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України унормовано, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом із цим, суд зазначає, що починаючи з 16.01.2020 такий спосіб захисту, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, згідно з якою виконанню підлягають виключно судові рішення: (1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; (2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; (3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 23.06.2020 у справі № 906/516/19, від 23.06.2020 у справі № 905/633/19, від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed