Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Міський голова [PERSON] звернувся до суду із позовом та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів щомісячно до повноліття дитини. Посилається на те, що у період із 17 квітня 2010 року по 11 червня 2012 року [PERSON] проживав у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від сумісного проживання у шлюбі вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [PERSON] разом із сином [PERSON] переїхали проживати до своїх батьків, що мешкають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] переїхав проживати до своєї матері в м.Бориспіль Київської області. [INFO] померла [PERSON] .. Малолітній [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які виконують обов`язки по його утриманню, вихованню та догляду. Батько дитини [PERSON] життям та навчанням сина не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Відповідач від виконання батьківських обов`язків самоусунувся. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявні дві заяви [PERSON] (а.с.29, 52), відповідно до яких він погоджується із позбавленням його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Він розуміє наслідки задоволення такого позову та не заперечує проти цього. Із сином довгий час не спілкується та не допомагає матеріально. Надалі не має можливості займатися його вихованням та утриманням. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що після смерті доньки у 2023 році вона займається вихованням та утриманням онука. Представник третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив. Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного тану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління Київської області, актовий запис № 33 (а.с.14). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2012 року (а.с.15) шлюб між ними був розірваний. Рішення набрало законної сили 22 червня 2012 року. Із копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 09 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, вбачається, що батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.16). Як вбачається із копії наказу Служби у справах дітей на сім`ї Переяславської міської ради № 76-о від 29 квітня 2024 року (а.с.22), малолітнього [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано в сім`ю родичів/знайомих [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 429 від 19 лютого 2024 року (а.с.30) до складу сім`ї [PERSON] входить дружина - [PERSON] , 1964 року народження, онук - [PERSON] , 2010 року народження. Згідно акту обстеження умов проживання від 22 березня 2024 року (а.с.18-20) малолітній [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] по [ADDRESS] . Для дитини створені всі необхідні умови для належного проживання та навчання. В сім`ї панує взаємоповага, доброзичливість, взаєморозуміння та взаємодопомога. Відповідно до довідки № 721 від 20 лютого 2024 року [PERSON] є учнем Переяславської гімназії № 5 (а.с.27). Відповідно до довідки Переяславської гімназії № 5 № 8 від 01 березня 2024 року (а.с.26). [PERSON] проживає із бабусею [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Батько [PERSON] за час навчання жодного разу школу не відвідував, його навчанням не цікавився, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надавав. Відповідно до акту обстеження умов проживання № 51 від 01 квітня 2024 року (а.с.23) [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] займає одну кімнату, де є всі необхідні умови для проживання. Із пояснень [PERSON] від 01 квітня 2024 року вбачається, що він тривалий з родиною не проживає, участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] не приймає(а.с.28) . Із заяви [PERSON] від 05 квітня 2024 року, адресованої на ім`я міського голови [PERSON] , вбачається, що він погоджується з позбавленням його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.29). Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13 травня 2024 року (а.с.25) [PERSON] перебуває на обліку в управлінні із 16 грудня 2023 року та отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену після померлої [INFO] [PERSON] на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.25). З висновку органу опіки та піклування Переяславської міської ради вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України стосовно виконання батьками обов`язку щодо виховання, утримання та піклування про своїх неповнолітніх дітей, підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом роз`яснень, викладених у п. п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 у справі № 300/908/17 зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, перш за все повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач участі у вихованні, матеріальному утриманні дитини не приймав, життям та навчанням сина не цікавився, ніяких дій по збереженню своїх батьківських прав відносно неповнолітнього сина не вживає, що дає підстави суду стверджувати, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, самоусунувся від їх виконання, тому може бути позбавлений батьківських прав відносно доньки. За таких підстав суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав і про необхідність їх задоволення як таких, що сприяють якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, представник позивача просить стягувати із відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття та просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи матеріальне становище дитини, працездатність відповідача, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в повному обсязі, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 166, 180, 182, 183, 184 СК України ,

Outcome: approved