Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони уклали шлюб 03 березня 2007 року у РАГС м. Хуст про, що зроблено відповідний запис за №48 та видане відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . Останнім часом в [PERSON] та [PERSON] повністю змінились відносини, тобто припинилося взаєморозуміння. Сторони тривалий час проживають окремо. Діти проживають разом з позивачем [PERSON] . Обставини склались таким чином, що відповідачка виїхала за межі України на дуже тривалий період. Забрати дітей до себе відповідачка змоги не має позаяк сам позивач [PERSON] заперечує стосовно їхнього виїзду. Крім цього діти відвідують школу по місцю проживання, а тому позивач вважає за доцільне, щоб діти залишились з батьком. У зв`язку з чим [PERSON] просить суд шлюб, який зареєстрований 03 березня 2007 року між ним та відповідачем розірвати. Також [PERSON] просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з ним. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. На адресу суду від адвоката Лукачко І.Й. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. 24.06.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява відповідно до якої вона позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить проводити без її участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. На адресу суду від заступника міського голови В.Калин надійшов лист відповідно до якого органом опіки та піклування Хустської міської ради з`ясовано, що неповнолітні: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вже досягли чотирнадцятирічного віку. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років. визначається нею самою. Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, органом опіки та піклування або судом розв`язуються спори між батьками, які не дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина, яка не досягнула чотирнадцятирічного віку. Виходячи з вищенаведеного та враховуючи права та законні інтереси дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Хустської міської ради у прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду та просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з подачею позивачем та відповідачем заяв про розгляд справи без їхньої участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2007 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області зроблено відповідний актовий запис № 48 з, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.2022 року (а.с.11). За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] [INFO] , які на даний час проживають разом з позивачем, оскільки відповідач виїхала за кордон. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимоги про залишення дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] на проживанні разом з позивачем, слід зазначити наступне. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, однак судом встановлено, що на момент розгляду справи дітям [PERSON] та [PERSON] виповнилось по 15 та 16 років. Відповідно до ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Вказані норми ЦК України співвідносяться з нормами СК України. Так, ст. 160 СК України визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на теперішній час проживають разом з батьком, що відповідає їх інтересам, тому підстави для втручання суду в порядок, який фактично на теперішній час склався і який відповідає інтересам неповнолітніх дітей відсутні. Крім того, слід зауважити, що ч.2 ст. 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а ч.4 ст. 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років. Таким чином, оскільки діти сторін досягли по 15 та 16 років відповідно, то вони можуть самостійно звернутись з позовом до суду у випадку порушення їх прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо залишення проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22), від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження №61-990св23). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав лише для часткового задоволення позовних вимог. На підставі ч.1 ст. 142 повернути [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: dismissed