Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов обґрунтовує тим, що 29.03.2024 року він вважав, що здійснив замовлення ряду запчастин в магазині автозапчастин AvtoMetr для автомобіля Шкода через додаток Viber. Того ж дня, він здійснив грошовий переказ в сумі 22100,00 грн. через касу АБ «Укргазбанк» на користь [PERSON] . Однак, після підтвердження зарахованих коштів, відповідачем видалено переписку в додатку, а контактний телефон почав працювати в режимі переадресації викликів. Жодних договорів між ним та відповідачем укладено не було, як і не поставлено обіцяних запчастин. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 22100,00 грн. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 09.05.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача адвоката Драченка В.В. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду чи розгляд справи без його участі не подавав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання. Оскільки, сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки UG000000000000273595_2_4801319 [PERSON] 29.03.2024 року здійснив переказ готівки у сумі 22100,00 грн. із зазначенням в призначені платежу внесення готівки на банківський рахунок [PERSON] (а.с.7). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Відповідно до ч.1\~ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст.1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2024 року по справі № 127/12240/22 дійшов до висновку, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів жодних належних, достатніх та достовірних доказів виникнення між [PERSON] та [PERSON] правовідносин з приводу придбання автомобільних запчастин або будь-яких інших правовідносин позивачем не надано. Надані позивачем копія візитівки інтернет-магазину автозапчастин AvtoMetr та роздруківка переписки із ніби то представником вказаного магазину не підтверджують таких обставин. Будь-які докази того, що відповідач має якесь відношення до інтернет-магазину автозапчастин AvtoMetr, чи хоча б здійснює підприємницьку діляність у цій сфері, а також звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу заволодіння його коштами шахрайським способом матеріали справи також не містять. Таким чином, [PERSON] , будучи обізнаним про реквізити банківського рахунку відповідача, переказав [PERSON] кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з сплати коштів, позивач добровільно сплатив кошти невідомій йому особі, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач, перераховуючи відповідачу кошти у призначенні платежу взагалі не вказав, що такі кошти сплачуються ним саме за придбання автозапчастин. Так як,\~в матеріалах\~справи відсутні\~докази недобросовісної\~чи протиправної\~поведінки відповідача\~з метою\~отримання коштів\~від позивача\~та останній не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснив цей платіж, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою. Наведений висновок узгоджується із згаданою вище правовою позицією Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2024 року по справі № 127/12240/22, яка була сформульована у справі за схожих обставин. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів у розмірі 22100,00 грн., зазначена сума стягненню не підлягає, а тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed