Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, зокрема, що 15.01.2022 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір позики № 555164986098. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 12000,00 грн., а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позивачем укладено Договір відступлення прав вимоги № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за Кредитним договором № 555164986098, що укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] . Разом з тим, після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, [PERSON] не виконав свого обов`язку з повернення наданого йому кредиту в строк, передбачений кредитним договором. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем становить 30739,80 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 12000,00 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 18739,80 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.03.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.06.2024 постановлено здійснювати розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання та витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» докази. 01.07.2024 до суду надійшли витребувані документи. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. В позові просила розгляд справи проводити без її участі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України, а також за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 16.07.2024 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 15.01.2022 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено договір позики № 555164986098, на підставі Заявки на позику від 15 січня 2022 року, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого позикодавець надає позику на умовах строковості, зворотності, платності, у розмірі 12000,00 грн, на строк 30 календарних днів під проценти, вказані у п. 1.1.1. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань (а.с.4-6). Відповідно до п. 1.1.1 Договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить: - знижена процентна ставка загальна на період, що перевищує пільговий період, 0,99 % на день (360 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня , що слідує за датою закінчення такого строку; - стандартна процентна ставка, фіксована 2,60 % за день (950 % річних) від суми позики застосовується у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. До позовної заяви позивачем приєднано Графік платежів №555164986098-1 як додаток №1 до договору позики №555164986098 від 15.01.2022, розрахунок вартості кредиту як додаток №2 до договору позики №555164986098 від 15.01.2022 та Паспорт позики від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», в якому наведена інформація та контактні дані позикодавця, основні умови надання позики з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики, порядок повернення позики та інші важливі правові аспекти, а також "Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" (а.с.7-16). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказані документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором і в цих документах містяться відомості про тип кредиту, суму кредиту, строк надання кредиту та спосіб надання кредиту, розмір процентної ставки та комісії, порядок користування та повернення кредиту, відповідальність за порушення умов кредитного договору тощо. Також, дана обставина підтверджується довідкою про ідентифікацію по договору №555164986098 від 15.01.2022, зі змісту якої слідує, що [PERSON] , [INFO] , з якою укладено вказаний вище договір позики ідентифікована ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор [NUMBER] (а.с.17). У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом частини 2 статті 1046 ЦК України, положення якої застосовується до відносин за кредитним договором, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 15.01.2022 ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» у виконання взятих на себе зобов`язань перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний відповідачем, грошові кошти в сумі 12 000,00 грн (а.с. 11 - зворотній бік; а.с. 17 - зворотній бік). Крім того, відповідно до листа №46/12-11/73912/2024 від 26.06.2024 банківська платіжна картка № [NUMBER] дійсно відкрита на ім`я відповідача (а.с.65-66). Також, 17.01.2022 на рахунок відповідача були зараховані вказані вище кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн. (а.с.67-68). Також, 18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за Договором № 555164986098 про споживчий кредит від 15.01.2022, що укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] (а.с.21-23). Факт укладення вказаного договору підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі реєстру боржників від 22.12.2023 до Договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023 та платіжною інструкцією №793 про сплату коштів за договором факторингу (а.с.23). Як вбачається з реєстру боржників від 22.12.2023 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 та витягу реєстру боржників ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 555164986098 від 15.01.2022 загальна сума заборгованості за яким становила 30739,80 грн., з яких 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 18739,80 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.26). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що позичальником заборгованість ні новому, ні попереднім позичальникам по договору позики не сплачувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище договором позики до боржника [PERSON] . Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» за договором позики № 555164986098 за період з 15.01.2022 по 15.03.2022, згідно якого заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 22.12.2023 складала 30739,80 грн., з яких 12000,00,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 18739,80 грн. - заборгованість по процентам (а.с.18-19). Також, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором позики № 555164986098 за період з 18.12.2023 по 21.02.2024, згідно якого заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 21.02.2024 складає 30739,80 грн., з яких 12000,00,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 18739,80 грн. - заборгованість по процентам (а.с.20). Відповідач не надала суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц визначено, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. У постанові від 02 липня 2020 року в справі №753/16745/15-ц Верховним Судом підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору, а тому є належним доказом. Отже, суд встановив, що відповідач на підставі договору позики №555164986098 від 15.01.2022 отримала кредитні кошти в розмірі 12000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та відсотків не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини і враховуючи те, що договір позики, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду подано: копію договору № 15-02/2024 про надання правової допомоги від 15.02.2024; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» затверджений рішенням загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 ; заявку на надання юридичної допомоги №8 від 22.02.2024; витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги та платіжну інструкцію №860 від 26.02.2024 (а.с.33-37). Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої позивачем до стягнення суми на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. наданому обсягу адвокатських послуг та врахувавши задоволення позовних вимог, а також за відсутності заяви відповідача про зменшення суми заявлених до відшкодування коштів, судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу потрібно стягнути відповідача на користь позивача в повній мірі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved