Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2012 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банка» та [PERSON] укладено Кредитний договір згідно заяви № 003-99915-231112, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 25000 грн., а відповідач зобов`язалась сплачувати проценти в розмірі 9,99 % річних за користування кредитом та комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. 02.06.2020 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем укладено Договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором перейшло до позивача. На момент укладання Договору про відступлення прав вимоги заборгованість відповідача перед ПАТ «Дельта Банк» становила 23845,26 грн., а відтак позивач набув права на стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором у вказаному розмірі. Крім того, за період з 02.06.2020 по 23.02.2022 позивачем на вказану заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано 3% річних від простроченої суми кредиту в сумі 533,35 грн. та від простроченої суми процентів в розмірі 704,16 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 25082,77 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 20.05.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи на 10.06.2024 та надано відповідачу строк для подання відзиву. 10.06.2024 розгляд справи було відкладено на 11.07.2024 через неявку відповідача у судове засідання. 11.07.2024 представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання,\~до суду повторно не з`явилась без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. З урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Також відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою\~ст.\~638\~ЦК України\~визначено,\~що договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила\~щодо форми\~договору визначені\~ст.\~639\~ЦК України,\~згідно з\~якою договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2\~ст.\~1056-1\~ЦК України\~визначає,\~що розмір\~процентів,\~тип процентної\~ставки (фіксована\~або змінювана)\~та порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором визначаються\~в договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту і\~пропозицій,\~які склалися\~на кредитному\~ринку,\~строку користування\~кредитом,\~розміру облікової\~ставки та\~інших факторів\~на дату\~укладення договору. Суд встановив, що 23.11.2012 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 000-99915-231112 про надання кредиту, анкети позичальника та інформаційної довідки про кредит (а.с. 6, 7, 10). Відповідно до умов кредитного договору № 000-99915-231112 від 23.11.2012 відповідачу банком було надано у кредит грошові кошти в сумі 25000,00 гривень строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9,99 % річних та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49 % в місяць. Частиною 3 заяви на отримання кредиту передбачено, ця заява є пропозицією банку та разом з правилами надання послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» і тарифами банку, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції складають договір (про надання кредиту на власні потреби). Таким чином, сторони дійшли згоди про істотні умови кредитного договору. Факт перерахунку відповідачу грошових коштів в сумі 25000,00 грн. підтверджується копією розрахункової квитанції на видачу готівка через УДППЗ «Укрпошта» від 23.11.20212 (а.с. 12). 02.06.2020 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем укладено Договір № 2253/К про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору. Згідно з витягом з Додатку № 1 до даного договору позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 003-99915-231112 від 23.11.2012 на загальну суму заборгованості 23845,26 грн., яка складається з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 10277,01 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 13568,25 грн. (а.с. 16-17). Факт укладення договору про відступлення прав вимоги підтверджується також наданими позивачем копіями платіжних доручень про переказ грошових коштів за придбання активів згідно протоколу аукціону (відкритих торгів) переможцем яких став позивач (а.с. 18, 19). Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості суд зазначає наступне. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.11.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір\~№ 003-99915-231112, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 25000,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Як зазначає позивач, відповідач порушила умови договору у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом на день укладення Договору про відступлення прав вимоги від 02.06.2020 становила 23845,26 грн. та складалась з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 10277,01 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 13568,25 грн. Крім того, позивачем на вказану заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 02.06.2020 по 23.02.2022 нараховані 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 533,35 грн. та 3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 704,16 грн. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625\~ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 003-99915-231112 від 23.11.2012 позивачем до позову надано копію витягу з Додатку № 1 до Договору № 2253/К про відступлення прав вимоги. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 23.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Натомість, єдиним наданим позивачем доказом на підтвердження наявної заборгованості відповідача перед позивачем є витяг з Додатку № 1 до Договору № 2253/К про відступлення прав вимоги, який не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості. Будь-якими іншими належними та допустимими доказами заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується. Крім того, відповідно до положень\~ст. 517 ЦК України\~новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Згідно з положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.\~12,\~13 ЦПК України). Отже, матеріали справи не місять доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за невиконання вимог кредитного договору та у заявленому позивачем розмірі. За вказаних обставин, позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд встановив, що позивачем при зверненні з позовом до суду не було надано суду доказів сплати судового збору. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у справі у виді судового збору в розмірі 3028,00 грн. необхідно стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: approved