Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся до суду із позовом, в якому просить припинити [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами 7321587600:03:001:0051, площею 0,9575 га, 7321587600:01:001:0277, площею 0,1783 та 7321587600:01:001:0278, площею 0,1778 га, які знаходяться на території Кадубовецької територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області та продажу на земельних торгах. Підставою для звернення до суду із даною позовною заявою є та обставина, що відповідачка, будучи громадянкою Російської Федерації, набула право спільної часткової власності на вищевказані земельні ділянки на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04.06.2024. Крім неї, на вказані земельні ділянки право спільної часткової власності в розмірі по 1/3 частки набули також [PERSON] та [PERSON] . Своє право спільної часткової власності на вказані земельні ділянки відповідачка зареєструвала в установленому законом порядку, проте упродовж року добровільно їх не відчужила у відповідності до приписів ч. 1 ст. 143, ч.2 ст.145 ЗК України. З огляду на викладене, прокурор просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також відшкодувати понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Савчук С.В. в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Прокурор [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищенаведені обставини та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог та просила розгляд справи провести в її відсутності. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.06.2021 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області Бурдейною Г.П., за реєстровим номером №349 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на спадщину, яка складається із: земельної ділянки загальною площею 0,1778 га у межах згідно з планом, розташованої на території Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, за кадастровим номером 7321587600:01:001:0277, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14.07.2005 Заставнівською районною державною адміністрацією Чернівецької області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010581300734 (а.с.28). 04.06.2021 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області Бурдейною Г.П., за реєстровим номером №352 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на спадщину, яка складається із: земельної ділянки загальною площею 0,9575 га у межах згідно з планом, розташованої на території Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, за кадастровим номером 7321587600:03:001:0051, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №189890, виданого 14.07.2005 Заставнівською районною державною адміністрацією Чернівецької області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010581300733 (а.с.26). 04.06.2021 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області Бурдейною Г.П., за реєстровим номером №358 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на спадщину, яка складається із: земельної ділянки загальною площею 0,1783 га у межах згідно з планом, розташованої на території Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, за кадастровим номером 7321587600:01:001:0278, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №190531, виданого 14.07.2005 Заставнівською районною державною адміністрацією Чернівецької області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010581300734 (а.с.27). Відомості про реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за відповідачем підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.01.2024 (а.с.16-25). Відповідно до ст.\~1\~Земельного\~кодексу\~України (далі - ЗК України) земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.\~19\~ЗК\~України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13,14\~Конституції\~України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.80\~ЗК\~України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу\~України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Відповідно до ч. 5 ст.\~22\~ЗК\~України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст.\~81\~ЗК\~України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на частки у земельних ділянка відповідач [PERSON] набула 04.06.2021 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , однак у подальшому і по даний час частки земельних ділянок нею самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено встановлений Земельним кодексом\~України річний строк на її відчуження. Згідно пункту "е" ч. 1 ст.140\~ЗК\~України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч.1 ст.143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.145\~ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1 ст.346\~Цивільного\~кодексу\~України (далі ЦК України) визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.\~41\~Конституції\~України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст.39\~Закону\~України\~«Про міжнародне\~приватне\~право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч.4 ст.\~145\~ЗК\~України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153\~ЗК\~України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на частки земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства їх не відчужила, то це є підставою для їх конфіскації у власність держави. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141\~ЦПК\~України з відповідача на користь Чернівецької обласної прокуратури слід стягнути понесенні останньою витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 9084 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved