Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 129426,47 та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.09.2019 року між AT «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту 501190120 відповідно до умов якого AT «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 100 000,00 грн. строк кредиту 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 13,99% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. AT «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 100 000,00 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 129426,47 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 84 589,39 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 44 837,08 грн. 20.12.2021 року між AT «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 501190120 від 27.09.2019 року. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 129426,47 грн. Процесуальні дії по справі, заяви учасників Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. 19.03.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Михалків Б.С. подав відзив на позовну заяву, з доказами його направлення іншому учаснику справи, такий доданий до матеріалів справи. У відзиві, серед іншого, зазначено, що на думку відповідача по даній справі, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення судом, з огляду на наступні обставини. Так, на думку відповідача позивачем по даній справі не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема позивачем не надані докази передачі права вимоги за кредитним договором, а також первинні бухгалтерські документи за договором про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року, що підтверджують факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Позивач додав до позовної заяви в якості доказів копію договору про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року, копію договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, копія реєстру боржників за Договором факторингу № 4 від 20.12.2021 року, розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року. На думку відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не відображає необхідні відомості, такі як нарахування, переведення кредиту в прострочений, тощо. Разом з тим, позивачем по справі ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ЕЛІТ ФІНАНС» не надано належних доказів отримання відповідачем по справі кредитних коштів за договором про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року, який укладений між AT «АЛЬФА БАНК», як кредитором та [PERSON] , як позичальником. Такими доказами можуть бути тільки первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно паспорту споживчого кредиту до кредитного договору, копія якого міститься у матеріалах справи кредит надається шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів на рахунок позичальника, який відкритий в AT «АЛЬФА БАНК». Разом з тим, до позовної заяви позивачем не надано копій таких документів, зокрема платіжного доручення про сплату відповідних коштів, відповідно позивачем не доведено факт отримання відповідачем по справі таких кредитних коштів від первинного кредитора за кредитним договором AT «АЛЬФА БАНК», на відповідні обставини позивач взагалі не вказує у своїй позовній заяві. Позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за договором про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року від AT «АЛЬФА БАНК» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ЕЛІТ ФІНАНС». Отже, позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього права вимоги за договором про надання кредиту № 5011901120 від 25.09.2019 року. На підставі вищевикладеного, вважає, що відповідні вимоги позивача по справі не підлягають судом до задоволення з підстав зазначених у даному відзиві. 27.03.2024 року від позивача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначає, що на спростування зазначених доводів відповідача до даного відзиву, позивачем долучено виписку по рахунку відповідача, що являється належним доказом факту видачі коштів та заборгованості відповідача. Щодо незгоди відповідача із сумою заборгованості, зазначає, що власного розрахунку заборгованості відповідач не надає. Крім того, на спростування доводів відповідача щодо відсутності доказів проведення оплати ціни договору факторингу. ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» направляє до суду та сторонам Копію платіжного доручення за яким ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплатило повну ціну договору факторингу Таким чином, обґрунтування відповідача про те, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не є належним кредитором за кредитним договором, за яким просить стягнути заборгованість не відповідають дійсності та спростовуються наданими суду доказами. У зв`язку з вищенаведеним просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Позивач у судове засідання 16.07.2024 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому, 04.04.2024 від представника ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Плачинди К.О., який діє на підставі довіреності від 26.04.2023 через систему «Електронний суд» поступила заява про проведення засідання без участі представника позивача, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач та її представник у судове засідання 16.07.2024 не з`явилися, при цьому 16.07.2024 представник позивача адвокат Михалків Б.С. подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі відповідача та її представника. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 27.09.2019 року було укладено Договір про надання кредиту, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту №501190120 від 27.09.2019 року, за умовами якого відповідачу було надано кредит, тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 100000,00 грн., строк кредиту 60 місяці, дата повернення кредиту 27.09.2024 року. Процентна ставка за договором є фіксованою і становить 26,00%. Такі підписані [PERSON] . Вказані умови аналогічні умовам у паспорті споживчого кредиту, який підписано [PERSON] 27.09.2019. В Додатку №1, що є невід`ємною частиною Угоди визначено: - Детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; - графік платежів з повернення Кредиту, сплати процентів за його користування; - сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою. Також додано підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо розміру кредиту, процентів аналогічну кредитному договору та Додаток №1. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується копією виписки по особовому рахунку за період з 27.09.2019 року по 20.12.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №500831679 від 09.06.2020 року, станом на 20.12.2021 заборгованість позичальника [PERSON] складає 129426,47 грн., а саме: за кредитом 84589,39 грн.; по відсотках 13827,08 грн., по комісії: 31010,00 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №4, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача, за яким ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 501190120 від 27.09.2019 року, до боржника [PERSON] на загальну суму заборгованості 129426,47 грн., що підтверджується Додатком 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021. Копією платіжного доручення №34291 від 20.12.2021 підтверджується, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало АТ «Альфа-Банк» суму в розмірі 12878944, 00 грн. згідно договору факторингу №4 від 20.12.2021. Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст.\~628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 27.09.2019 року уклали Договір про надання кредиту №501190120, який підписаний сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень частини 1 статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1052\~ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Так, з матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконав, надавши відповідачу кошти у визначеному в договорі розмірі. Доданою до матеріалів позовної заяви випискою по особовому рахунку підтверджується, що [PERSON] в період 27.09.2019 20.12.2021 отримано суму кредитних коштів згідно договору. При цьому, судом встановлено, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №4, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача на суму заборгованості за кредитним договором №501190120 від 27.09.2019. Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. При цьому, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС», ні попереднього кредитора. Так, розрахунком заборгованості підтверджується, що у відповідача наявна заборгованість в розмірі 129426,47 грн. Будь-яких відомостей та доказів на спростування наявної заборгованості чи наявності такої в іншому розмірі матеріали справи не містять. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість ні позивачу, ні попередньому кредитору в добровільному порядку не погасив, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, відтак новий кредитор має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав. Посилання відповідача про те, що позивач не довів обставин отримання ним коштів відповідно до умов кредитних договорів, на переконання суду на увагу не заслуговують, з огляду на наступне. Згідно з абз, 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88. У п. 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На виконання вищевказаних норм закону, та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду першої інстанції документи, щодо надання кредитів позичальнику, які складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,а саме: договір оферти про укладення угоди про надання кредиту №501190120 від 27.09.2019 року, паспорт споживчого кредиту, додаток №1 до угоди про надання кредиту №501190120, які містять підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом. Також додано підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо розміру кредиту, процентів аналогічну кредитному договору та Додаток №1. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується копією виписки по особовому рахунку за період з 27.09.2019 року по 20.12.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №500831679 від 09.06.2020 року, станом на 20.12.2021 заборгованість позичальника [PERSON] складає 129426,47 грн., а саме: за кредитом 84589,39 грн.; по відсотках 13827,08 грн., по комісії: 31010,00 грн. Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, та такими, що підтверджують факт виконання кредитором свого обов`язку з надання кредиту та перерахування грошових коштів. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування грошових коштів за кредитним договором відповідачу. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором №500831679 від 09.06.2020 року, за яким станом на 20.12.2021 заборгованість позичальника [PERSON] складає 129426,47 грн., а саме: за кредитом 84589,39 грн.; по відсотках 13827,08 грн., по комісії: 31010,00 грн. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» та стягнення із відповідача заборгованості за договором про надання кредиту №501190120 від 27.09.2019 року в розмірі 129426,47 грн., а саме: за кредитом 84589,39 грн.; по відсотках 13827,08 грн., по комісії: 31010,00 грн. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору, які були сплачені при поданні позовної заяви в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved