Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача ТОВ«Автоматизація Тераватт Груп» компенсацію за невикористані відпустки та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування вимог посилався на те, що перебував з ТОВ «Автоматизація Тераватт Груп» в трудових відносинах. 24.01.2024р., його було звільнено за власним бажанням. Разом із тим, відповідач. Не здійснив нарахування належних при звільненні сум, зокрема компенсацію за невикористані відпустки в сумі 30 189,18 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22 542,78 грн. На його неодноразові звернення з приводу здійснення належних при звільненні виплат ТОВ «Автоматизація Тераватт Груп» будь яких відповідей не надало, що стало підставою звернення до суду. Крім того Представник позивача, адвокат Новак Т.О., надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 164). ТОВ «Автоматизація Тераватт Груп», про час, день та місце розгляду справи повідомлено належним чином (а.с. 151-154). Причини неявки представника не повідомлені, відзив на позов не надходив, заява про розгляд справи за відсутності представника не надходила. Справа розглянута за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення про що не заперечував представник позивача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] працював з 02 вересня 2021 р., по 24 січня 2024р., в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автоматизація Тераватт Груп» (далі ТОВ «Автоматизація Тераватт Груп») на посаді комерційного директора, що підтверджується копією трудової книжки. За вказаний проміжок часу позивач не використав 58 календарних днів щорічної основної відпустки. Згідно з наказом директора № 2/К від 24.01.2024р., [PERSON] , звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 24.01.2024р., що підтверджується копією наказу про звільнення. При звільненні, позивачеві не виплачено компенсацію за невикористані відпустки (за період роботи з 02.09.202р., по 24.01.2024р.), що становить 58 календарних днів. 31 січня 2024 року [PERSON] , звернувся до ТОВ «Автоматизація Тераватт Груп» із вимогою здійснити виплату компенсації за невикористані щорічні відпустки та надати у письмовій формі інформацію про нараховані та виплачені суми на момент звільнення. Відповідачем вимогу отримано 06.02.2024., що підтверджується поштовим відправленням та описом вкладення. До теперішнього часу відповідачем не надано жодної відповіді щодо строків виплати компенсації за невикористані щорічні відпустки. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні. а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Згідно зі ст. 4 Закону № 504 установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток. В силу ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника, внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. В силу частини четвертої статті 24 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому, тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України. Згідно ст. 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. З аналізу вказаної правової норми слід дійти висновку про те, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 24.01.2024р., відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів [PERSON] , що є грубим порушенням ч.1 cm. 116 КЗпП України. Згідно з розрахунком у зв`язку із звільненням було нараховано до виплати 30 189,18 грн. - компенсація за 58 днів невикористаної щорічної відпустки. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки Позивача від 21.02.2024р., заробітна плата за два попередні календарні місяці роботи склала 24 855,00 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 578.02 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 39 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 22 542,78 грн. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1-2 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу/розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, .враховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] , доведені, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПУ Країни, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Outcome: approved