Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до\~Білгород-Дністровського\~міськрайонного\~суду\~Одеської області\~із\~позовом\~до[PERSON] про визнання права власності на частку, просить суд визначити за [PERSON] право власності на 2/5 частки земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер: 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10 листопада 1976 року йому на підставі договору дарування належить 2/5 частин домоволодіння, розташованих в [ADDRESS] . Право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного на той час законодавства у Білгород Дністровському БТІ 17 листопада 1976 року в реєстровій книзі № 25-2458. 21 січня 1997 року його рідна сестра [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частин домоволодіння, розташованих в [ADDRESS] . Право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного на той час законодавства у Білгород Дністровському БТІ 23.01.1997 року в реєстровій книзі під № 25-3458. 30 грудня 1997 року органом місцевого самоврядування прийнято рішення № 313, згідно якого (п. 44) вирішено передати безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1131 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських прибудов 1000 кв.м. і для ведення особистого підсобного господарства (діл. 1 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м., а також співвласнику житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] передано у безоплатну приватну власність (п. 45) земельну ділянку площею 729 кв.м. по [ADDRESS] (діл. 2 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку і госпприбудов. 27.05.2013 року [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вид спільної власності спільна сумісна, розмір частки 1/1. Згідно Витягу з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] і [PERSON] , розмір частки 1/1. [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса від 21.07.2021 року, актовий запис № 912. Після смерті [PERSON] , все належне їй майно успадкував її син [PERSON] , який визначені чинним законодавством строки звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Білгород Дністровської районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю., однак нотаріусом йому письмово сповіщено (лист від 01.12.2022 року за № 183/02-14), що видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я на спадкове майно після померлої мами [PERSON] , неможливо, так як в документі, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в [ADDRESS] , частка у спільній власності, яка належала за життя померлій [PERSON] , не визначена, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з чим, [PERSON] звернувся з позовом до суду та рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду від 02 серпня 2023 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку спадкування право власності на 3/5 частки земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В теперішній час він не має змоги зареєструвати за собою право власності на належну йому частку на земельну ділянку, іншого способу як в судовому порядку вирішити вказане не надається можливим, тому він і вимушений звернутися з позовом до суду. Рух справи у суді 26 січня 2024 року, Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до підготовчого розгляду. 26 лютого 2024 року Ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі. 13.05.2024 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження у справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Позивач в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач в судове засідання надав клопотання про розгляд справи за його відсутність, проти позову не заперечує. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.\~\~ Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно з 10 листопада 1976 року [PERSON] на підставі договору дарування належить 2/5 частин домоволодіння, розташованих в [ADDRESS] . (а.с. 4-6) Право власності зареєстровано у Білгород Дністровському БТІ 17 листопада 1976 року в реєстровій книзі № 25-2458. (а.с. 6) 21 січня 1997 року рідна сестра позивача - [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частин домоволодіння, розташованих в [ADDRESS] . (а.с. 7) Право власності зареєстровано у Білгород Дністровському БТІ 23.01.1997 року в реєстровій книзі під № 25-3458. 30 грудня 1997 року органом місцевого самоврядування прийнято рішення № 313, згідно якого (п. 44) вирішено передати безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1131 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських прибудов 1000 кв.м. і для ведення особистого підсобного господарства (діл. 1 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м., а також співвласнику житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] передано у безоплатну приватну власність (п. 45) земельну ділянку площею 729 кв.м. по [ADDRESS] (діл. 2 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку і госпприбудов. 27.05.2013 року [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вид спільної власності спільна сумісна, розмір частки 1/1. (а.с. 8-11) Згідно Витягу з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] і [PERSON] , розмір частки 1/1. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса від 21.07.2021 року, актовий запис № 912. (а.с. 12) Після смерті [PERSON] , все належне їй майно успадкував її син [PERSON] , який визначені чинним законодавством строки звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Білгород Дністровської районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю., однак нотаріусом йому письмово сповіщено (лист від 01.12.2022 року за № 183/02-14), що видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я на спадкове майно після померлої мами [PERSON] , неможливо, так як в документі, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в [ADDRESS] , частка у спільній власності, яка належала за життя померлій [PERSON] , не визначена, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з чим, [PERSON] звернувся з позовом до суду та рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду від 02 серпня 2023 року, позовні вимоги [PERSON] були задоволені, визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку спадкування право власності на 3/5 частки земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що оскільки йому на праві власності належить 2/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , отже і земельна ділянка повинна бути йому виділена у відповідній частці. Нормативне обґрунтування У відповідності до ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини другої та третьої\~статті 1225 ЦК України,\~до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд\~ переходить право власності\~або право користування\~земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до положень\~ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України\~передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ст. 120 ЗК України\~ закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Застосовуючи положення\~ст. 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~ст. 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, зазначені висновки дають підстави вважати про цілісність об`єктів нерухомості розміщених на земельній ділянці із такою земельною ділянкою, що кореспондується із положеннями\~ст. 183 ЦК України,\~за приписами якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. І хоч будинок із надвірними спорудами та земельна ділянка в загальному розумінні\~ст. 179 ЦК України\~ є окремими об`єктами (речами), однак в частині повноцінної реалізації суб`єктами своїх прав власності на будинок (чи його частину) слід розглядати такий будинок у нерозривному взаємозв`язку із земельною ділянкою, на якій такий будинок розташований. За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно\~ст. 370 ЦК України, частки кожного з співвласників в праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч.1\~ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1\~ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Приписами частин 1 та 2\~статті 372 Цивільного кодексу України\~встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі.\~\~ При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 759/15156/16-ц (провадження № 61-3301св19) зазначено, що "при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном". Таким чином, виходячи з принципу цілісності об`єкта нерухомого майна з земельною ділянкою, прийнявши до уваги, що за позивачем за основним позовом [PERSON] рахується у частковій власності у розмірі 2/5 частки; за відповідачем рахується у частковій власності 3/5 частки право власності на житловий будинок [ADDRESS] , тож вірним буде визначити його частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку під його житловим будинком, у розмірі, що відповідатиме його частці у нерухомому майні. За таких обставин, суд визнає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку.

Outcome: approved