Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

17.02.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, згідно прохальної частини якої просить суд: визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] в спільному майні подружжя; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10\~000 гривень та сплачені суму судового збору. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено в порядку загального позовного провадження, призначено судове засідання (головуючий суддя Омельченко К. О.). 25.09.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Панасенка П.П. до [PERSON] , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, згідно прохальної частини якої просить суд: визнати за [PERSON] право власності на частинку квартири [ADDRESS] в спільному майні подружжя; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10\~000 грн. та сплачену суму судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.1980 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було спільно набуто наступне майно: квартира [ADDRESS] . [PERSON] був членом житлового кооперативу «Роща-1» від №93. Згідно довідки №17 від 22.05.2018 року вартість квартири [ADDRESS] виплачена повністю у розмірі 7\~900,00 карб. Перший пайовий внесок виплачено 24.12.1982 року, а останній 25.09.1991 року. 23.05.2018 року під час перебування у шлюбі з позивачем, на підставі довідки №17 від 22.05.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради за [PERSON] було зареєстровано право власності на вище вказану квартиру. 26.02.2019 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] його донька, [PERSON] , звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 02.09.2019 року державним нотаріусом було заведено спадкову справу №64680489. 03.02.2020 року позивач звернулась із заявою до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя. 07.02.2020 року постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімакової Ольги Геннадіївни, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини остання не перебувала у шлюбі з [PERSON] . Окрім цього, нотаріус повідомила, що існує заповіт, складений померлим, однак повідомити на чиє ім`я його складено нотаріус відмовився. [PERSON] повідомлено, що заповіт складено на його ім`я. У зв`язку із тим, що [PERSON] було внесено пайові внески під час перебування у шлюбі з позивачем, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому позивач звернулась до суду задля захисту своїх порушених прав. Ухвалою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~05.04.2021\~року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя прийнято до провадження судді Хайкіна В. М. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2021 року замінено неналежного відповідача у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Панасенка П.П. про витребування доказів задоволено. Витребувано із Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірені матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. 29.01.2024 року до суду надійшли затребувані матеріали, а саме: завірена копія спадкової справи №528/2019. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від представника адвоката Панасенка П.П. в матеріалах справи міститься заява з проханням розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Костюк І.П. надано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги визнає в частині визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Від представника третьої особи Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори в матеріалах справи міститься заява з проханням розгляд справи проводити за відсутності представника нотаріальної контори. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, письмові заяви учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 12.06.1980 року укладено шлюб, актовий запис №593, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 26.02.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Копією витягу з протоколу загальних зборів членів житлового кооперативу «Роща-1» №01 від 03.03.1983 року встановлено, що [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] , дійсно є членом кооперативу від №93. Довідкою № 17 від 22.05.2018 року, виданою головою правління ЖК «Роща-1» [PERSON] та бухгалтером [PERSON] встановлено, що [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] та є власником квартири [ADDRESS] . Вартість квартири [ADDRESS] виплачена повністю у розмірі 7\~900,00 карб. Перший пайовий внесок виплачено 24.12.1982 року у сумі 3\~410,00 карб. Останній пайовий внесок виплачений 25.09.1991 року у сумі 1\~653,00 карб. Житловий будинок [ADDRESS] , у якому розташована квартира, прийнято до експлуатації згідно акту державної приймальної комісії про прийняття до експлуатації об`єкта нерухомого майна до експлуатації. Квартира складається з 3-х кімнат, загальною площею 64,5 кв.м., жилою площею 39,7 кв.м., розташований на 12 поверсі 12-ти поверхового будинку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] , 23.05.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Венглюк Тетяною Василівною на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серії та номер 17, виданого 22.05.2018 року житловим кооперативом «Роща-1» зареєстровано за [PERSON] , розмір частки 1. На підставі статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, положення якого діяли на час спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991року, який набрав сили з 15.04.1991року та діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. П. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (з подальшими змінами та доповненнями), передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 18.09.1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Таким чином відповідач як член житлового кооперативу, повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру за адресою: [ADDRESS] , при цьому здійснив це 25.09.1991 року (останній пайовий внесок) за час зареєстрованого шлюбу із позивачем, а отже вони набули право спільної сумісної власності на вказану квартиру на час набрання чинності Закону України «Про власність» 15.04.1991року та їхні частки у праві власності визнаються рівними, що відповідає положенням частини 1 статті 28 КпШС України. За таких обставин, вказане нерухоме майно набуло статусу окремого об`єкта цивільних прав, на який поширюються загальні норми цивільного законодавства, у тому числі, ті, які регулюють сімейні правовідносини. Згідно статті 69, 70 СУ України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17.08.2019 року. Як вбачається із копії спадкової справи №528/2019, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Постановою державного нотаріусу Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. 07.02.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого колишнього чоловіка [PERSON] у зв`язку із тим, що позивач на час відкриття спадщини не була в шлюбі із спадкодавцем [PERSON] . Окрім цього, 12.04.2018 року державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. було посвідчено заповіт, за яким [PERSON] на випадок власної смерті все майно заповів [PERSON] . Відповідно до частини 1,2 статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частики із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що спірна квартира була набута під час шлюбу, сторони у справі мають рівні частки в ній, спірна квартира підлягає розподілу в рівних долях між відповідачем та позивачем, враховуючий той факт, що відповідачем позовні вимоги визнано, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 1\~статті 142 ЦПК України\~та частини 3\~статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 420,40 грн., а інші 50 відсотків судового збору стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved