Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

05 квітня 2024 року Новодністровським міським судом Чернівецької області отримано з Сокирянського районного суду Чернівецької області позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , до [PERSON] про зняття арешту з транспортного засобу та визнання добросовісного набувача. Позивач зазначає, що придбала 28 вересня 2022 року у [PERSON] транспортний засіб: марка AUDI, модель А8, 2004 року випуску, чорного кольору, VIN [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №73.43/2022/3427500. 28 вересня 2022 року вона зареєструвала право власності на вищевказаний автомобіль, після чого отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Однак 06 березня 2024 року їй стало відомо, що на зазначений автомобіль накладено обтяження у виді арешту на транспортний засіб на підставі Постанови про накладення арешту №69971282, виданої 03.10.2022 року Новодністровським ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Накладенню вищевказаного обтяження на транспортний засіб передувало ухвалення Сокирянським районним судом Чернівецької області ухвали №719/272/22 від 03.10.2022 року про забезпечення позову. Даною ухвалою накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб, який було відчужено 28.09.2022 року та на момент ухвалення ухвали не перебував у власності [PERSON] . Під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу позивач належним чином виконав свої зобов?язання та розрахувався з продавцем в повному обсязі, передавши грошові кошти продавцю, а продавець в свою чергу передав позивачу сам автомобіль, всі необхідні документи та комплект ключів від нього. Таким чином, позивач не може використовувати транспортний засіб в повному обсязі, обмежений як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності. Вищевказані обставини змусили її звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів - про визнання права власності на майно (автомобіль) та зняття арешту з автомобілю. Ухвалою суду від 08.04.2024 року залишено позовну заяву без руху. Ухвалою суду від 30.04.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 28 травня 2024р. о 11 год. 00 хв. Ухвалою суду від 28.05.2024 року відкладено розгляд справи на 04 липня 2024р. о 09 год. 30 хв. та витребувано докази., в подальшому 29.05.2024 року виправлено описку в ухвалі від 28.05.2024 року. Ухвалою суду від 04.06.2024 року залучено третю особу та відкладено розгляд справи на 26 червня 2024р. о 11 год. 00 хв., а 26.06.2024 року судом залучено [PERSON] як співвідповідача та відкладено розгляд справи на 23 липня 2024р. о 11 год. 30 хв. Сторони по\~справі в\~судове засідання\~не з`явилися.\~При цьому,\~представник позивача\~подала заяву\~без участі\~її та\~позивача та\~вказала,\~що позовні\~вимоги підтримують\~в повному\~обсязі.\~Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, заяв не подавали, про дату і час судового засідання повідомлені належним чином за місцем їх реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи отримання відповідачами судових повісток, що підтверджена матеріалами справи, а саме рекомендованими повідомленнями про вручення, суд вважає відповідачів такими, що повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. Враховуючи неявку в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи і від яких не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, зважаючи на строки розгляду справи, достатність часу для висловлення відповідачами своєї позиції по справі, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] придбала 28 вересня 2022 року у [PERSON] транспортний засіб: марка AUDI, модель А8, 2004 року випуску, чорного кольору, VIN [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №73.43/2022/3427500. Відповідно до п. 1.1. зазначеного Договору, продавець повинен передати у власність [PERSON] транспортний засіб: марка Audi, модель А8, 2004 року випуску, чорного кольору, VIN [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Згідно з п. 3.1. зазначеного Договору, за домовленістю сторін ціна зазначеного транспортного засобу складає 90\~607,8 грн. Відповідно до п. 2.2. Договору, покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. 28 вересня 2022 року [PERSON] зареєструвала право власності на вищевказаний автомобіль, після чого отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На зазначений автомобіль накладено обтяження у виді арешту на транспортний засіб на підставі Постанови про накладення арешту №69971282, виданої 03.10.2022 року Новодністровським ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Накладенню вищевказаного обтяження на транспортний засіб передувало ухвалення Сокирянським районним судом Чернівецької області ухвали №719/272/22 від 03.10.2022 року про забезпечення позову. Даною ухвалою накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб, який було відчужено 28.09.2022 року та на момент ухвалення ухвали не перебував у власності [PERSON] . Як зазначила позивач, під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] належним чином виконала свої зобов?язання та розрахувалася з продавцем в повному обсязі, передавши грошові кошти продавцю, а продавець в свою чергу передав позивачці сам автомобіль, всі необхідні документи та комплект ключів від нього. Відповідач [PERSON] свою позицію з цього питання не висловив. Згідно ст.\~41\~Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцієюта законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (Постанова Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 922/1110/18). Частинами 1, 2 статті 334\~ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Відповідно до ст.\~34\~Закону України\~"Про\~дорожній рух" (в редакції, чинній станом на день укладання договору купівлі-продажу) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, житлово-комунального господарства, а також тих, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, здійснюють, зокрема, великотоннажних транспортних засобів та інших технологічних транспортних засобів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці. На виконання наведених приписів ст.\~34\~Закону України\~"Про\~дорожній рух" Кабінетом Міністрів України від 6 січня 2010 року №8 затверджено Порядок відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів. Відповідно до положень пунктів 1, 3, 6, 7, 11 цього Порядку цей Порядок визначає процедуру відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування. Реєстрація, перереєстрація, тимчасова реєстрація, взяття на облік та зняття з нього технологічного транспортного засобу здійснюється територіальними органами Держпраці. Юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі - власники) зобов`язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України. Технологічний транспортний засіб, що належить юридичній особі, реєструється за місцезнаходженням органу управління юридичної особи, а той, що належить фізичній особі, за місцем проживання або перебування фізичної особи. Допускається реєстрація технологічного транспортного засобу за місцем його експлуатації, у тому числі того, що перебуває у постійному користуванні або оренді юридичної чи фізичної особи. Правомірність придбання або використання технологічного транспортного засобу, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, може бути підтверджена будь-якими з наведених документів, зокрема: договором купівлі-продажу, міни, дарування, лізингу, позички, застави, біржовою угодою, договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності; договором оренди майна із зазначенням у ньому домовленості між сторонами щодо реєстрації технологічного транспортного засобу за орендарем та доручення на право керування і використання цього транспортного засобу. Тобто, з системного аналізу наведених правових норм вбачається, що останні визначають не відмінний від ст.\~334\~ЦК України момент виникнення у особи права власності на транспортний засіб, а лише обов`язок власника (тобто, особи, яка вже набула майнові права на вказаний об`єкт) здійснити його реєстрацію. Право власності на рухому річ за договором купівлі-продажу переходить з моменту її передачі покупцю, якщо інше не передбачено законом або договором, згідно з частинами 1, 2 статті 334 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано у п.7.13:\~«Отже, як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статтей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». Крім того, у висновках Верховного Суду, в постанові від 10.05.2023 року по справі №761/22937/18 зазначено, що договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини четвертої статті 334\~ЦК України застосовуються до нерухомих речей. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23). Відповідно до частини першої статті 388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до статті 330\~ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього: «Отже, за загальним правилом добросовісний набувач набуває право власності на рухоме майно, яке за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Це правило застосовується і в разі, якщо рухоме майно було відчужене власником, який не має права його відчужувати, оскільки на рухоме майно накладений арешт. Виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності (пункт шість статті 3 ЦК України) добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на рухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати. Подібні висновки щодо набуття прав на нерухоме майно сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (провадження №14-192цс19, пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження №12-127гс19, пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (провадження №14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20, пункти 7.15, 7.16), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (провадження № 12-35гс21, пункт 6.46), від 06 липня 2022 року у справі №914/2618/16 (провадження № 12-25гс21, пункт 54). Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що 28.09.2022 року з моменту передачі автомобіля, тобто укладення договору купівлі-продажу №7343/2022/3427500 у позивача виникло право власності на транспортний засіб марка Audi, модель А8, 2004 року випуску, чорного кольору, VIN [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . На момент укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля заборони або інші обтяження були відсутні. Даний договір купівлі-продажу ніким недійсним не визнавався. Приватним виконавцем Боянжієм Д.І. відкрито виконавче провадження №69971282 та накладено арешт на рухоме майно попереднього власника [PERSON] 03.10.2022 року, вже після укладення 28.09.2022 року договору купівлі-продажу автомобіля. Доказів про те, що позивачка є недобросовісним набувачем, про те, що вона знала, що власник не має права відчужувати вказаний автомобіль, суду не надано. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Проте, внаслідок наявності арешту, як типу обтяження майна, [PERSON] позбавлена можливості в повному обсязі користуватися і розпоряджатися належним їй майном та на власний розсуд реалізовувати свої права як власника автомобіля, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із\~статтею 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн., тому стягненню підлягає з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 605,60 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved