Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є: 1. Стягнення з КС «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН» на користь [PERSON] внесок з урахуванню індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення в сумі 346353,12 грн., процентів нарахованих на депозитний внесок з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення в сумі 29293,15 грн. 2. Стягнення з КС «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 36572384,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.06.2021 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН» було укладено в письмовій формі договір про внесення внеску (вкладу) членом кредитної спілки на депозитний рахунок № 43/06-21/В10 в сумі 297758,80 грн. строком на 13 місяців з виплатою 13,5 процентів річних у кінці строку. Згідно п. 1.2.2. цього Договору строком повернення депозитного внеску та виплата нарахованих на нього процентів визначено 30.07.2022 року. Вказаний внесок в загальній сумі 297758,80 грн. здійснено позивачем шляхом внесення грошових коштів в національній валюті готівкою в касу кредитної спілки «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН», що підтверджується Бухгалтерською довідкою № 1329 від 29.06.2021. Оскільки по закінченню строку дії вказаного договору відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення позивачу депозитного внеску та не сплатив проценти на цей внесок, 06.10.2022 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою (копія додається, додаток 5) повернути вклад (внесок) у повній сумі разом з нарахованими процентами, у зв`язку із закінченням дії договору, проте відповідач безпідставно відмовив позивачу в задоволенні цієї заяви та виконанні своїх зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не виконано умови вищевказаного договору, чим порушено право власності позивача та низку норм законодавства України. Тому, сума заборгованості, яка складається з суми депозитного внеску та нарахованих на цей внесок процентів, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати та 3% річних нараховані на депозитний внесок та на проценти нараховані на депозитний внесок. Позивач зазнав глибокої моральної шкоди від відповідача. Будучи людиною похилого віку, пенсіонером з невеликою пенсією, позивач, укладаючи депозитний договір з відповідачем, розраховував на отримання доходу від цього депозиту в цілях забезпечення свого життя (придбання ліків, продуктів харчування, сплата комунальних послуг тощо). Але позивач не тільки не отримав цього доходу, а й взагалі йому не було повернуто грошові кошти з депозитного рахунку. По суті відповідач позбавив позивача його власності на грошові кошти, зібрані продовж життя з метою забезпечення гідної старості. Моральні страждання позивача полягають у постійних та глибоких переживаннях про те, що вкладені кошти не будуть повернуті відповідачем. У зв`язку із вищевикладеним позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом до відповідача за захистом своїх порушених прав. Представник позивача подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що у мотивувальній та прохальній частинах позовної заяви помилково вказано, що загальна сума стягнення складає «365723,84», хоча поряд зазначено, що заборгованість за депозитом (з індексом інфляції та 3 процентами річних) становить 346353,11 грн., а по процентам (з індексом інфляції та 3 процентами річних) становить 29293,15 грн., що загалом становить 375646,27 грн. Просив вважати правильним, що стягненню підлягає сума в 375646,27 грн., а не 365723,84, як прописом вказано у тексті позовної заяви. Крім того, позивачем в прохальній частині позову помилково вписано суму «365723,84» до розміру моральної шкоди, проте позивач не заявляє вимогу про стягнення моральної шкоди, а тому просить не брати до уваги зазначення суми моральної шкоди. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання, яке відбулось 16.07.2024 року, позивач та його представник не з`явились, представник подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити, справу слухати у його відсутності, проти заочного не заперечив. В судове засідання, яке відбулось 16.07.2024 року, представник відповідача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.06.2021 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН» було укладено в письмовій формі договір про внесення внеску (вкладу) членом кредитної спілки на депозитний рахунок № 43/06-21/В10 в сумі 297758,80 грн. строком на 13 місяців з виплатою 13,5 процентів річних у кінці строку. Згідно п. 1.2.2. цього Договору строком повернення депозитного внеску та виплата нарахованих на нього процентів визначено 30.07.2022 року. Вказаний внесок в загальній сумі 297758,80 грн. здійснено [PERSON] шляхом внесення грошових коштів в національній валюті готівкою в касу кредитної спілки «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮШОН», що підтверджується Бухгалтерською довідкою № 1329 від 29.06.2021. 06.10.2022 року [PERSON] звернувся до КС «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН» з письмовою заявою повернути вклад (внесок) у повній сумі разом з нарахованими процентами, у зв`язку із закінченням дії договору. КС «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН» відмовило [PERSON] у поверненні внеску (вкладу) та сплаті нарахованих на вклад проценти, що підтверджується листом-відповіддю № 36 від 29 червня 2021 р. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом, та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. За змістом ч.7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» у разі припинення членства фізичної особи у кредитній спілці вступний внесок їй не повертається. Повернення обов`язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. За своєю правовою природою договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок має багато спільного з договором банківського вкладу. Тому допустимим є застосування аналогії закону щодо прогалин правового регулювання відносин за договорами про залучення внеску (вкладу), які укладаються кредитними спілками. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019 у справі №121/11524/17. Крім того, Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 по справі № 753/4256/17 зазначив, що порядок надання депозитних послуг кредитними спілками визначений Правилами здійснення депозитних операцій для кредитних спілок, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 30 грудня 2011 року № 821, відповідно до яких операції кредитної спілки з внесками (вкладами) членів кредитної спілки на депозитні рахунки - операції, які здійснюються із внесками (вкладами) на депозитні рахунки та включають залучення і виплату грошових коштів, нарахування та виплату процентів за такими внесками (вкладами), що підлягають обов`язковій фіксації в комплексній інформаційній системі кредитної спілки. Сума внеску (вкладу) на депозитний рахунок, строки дії договору залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, умови залучення та повернення внеску (вкладу) на депозитний рахунок, а також нараховані на такі внески (вклади) на депозитний рахунок проценти (плата) визначаються між кредитною спілкою та членом кредитної спілки на договірних умовах. Договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок укладається в письмовій формі. Нарахування процентів визначається умовами договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Кредитні спілки повертають внески (вклади) на депозитні рахунки та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок між вкладником і кредитною спілкою. Кредитна спілка виплачує вкладникові проценти на суму внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі, який встановлюється в договорі про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що відповідачем умови договору в частині повернення позивачу грошового вкладу, відповідно до умов договору не виконано. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин 1,5 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до розрахунку, який надано позивачем, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по вкладу та нарахованих процентах складає 322942,04 грн., за період з 29.06.2021 по 30.06.2022, з яких: 297758,80 грн. сума внесеного позивачем вкладу; 25183,24 грн. сума нарахованих процентів. Суд звертає увагу, що позивачем обрано менший період нарахування процентів по вкладу, а саме з 29.06.2021 по 30.06.2022, ніж визначено договором, де визначено період з 29.06.2021 по 29.07.2022, та суд приймає дані вимоги позивача, з огляду на те, що це є правом позивача вимагати від кредитора меншу суму заборгованості, ніж визначено законом чи договором. За таких обставин, внесені позивачем кошти за вищезазначеним договором вкладу в сумі 297758,80 грн. підлягають поверненню з виплатою відсотків нарахованих на вклад на підставі ст.1061 ЦК України в сумі 25183,24 грн., що разом становить 322942,04 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується наданим позивачем періодом нарахування інфляційних витрати та 3% річних на прострочене зобов`язання, з огляду на те, що обов`язок відповідача у поверненні внесеного позивачем вкладу та нарахованих процентів, виник 30.07.2022 року, відповідно до договору №44/06-21/в10 від 29.06.2021 року, а тому суд дійшов висновку, що прострочення зобов`язання відповідача перед позивачем відраховується з наступного дня після виникнення зобов`язання, тобто з 31.07.2022 по 11.12.2023. Судом проведено розрахунок інфляційних витрати та 3% річних на прострочене зобов`язання відповідача перед позивачем у розмірі 322942,04 грн., за період з 31.07.2022 по 11.12.2023, відповідно до якого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 37918,21 грн. - інфляційні витрати; 13245,05 грн. - 3% річних, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд звертає увагу, що представником позивача у додаткових пояснення зазначено, що позивачем у прохальній частині позову, помилково зазначено вимогу про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що дана вимога не заслуговує на увагу і не підлягає розгляду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач при поданні до суду позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а тому суді дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимога (99,59%), у розмірі 3741,06 грн.

Outcome: partial