Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

04 червня 2021 року АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі і для споживачів, які є власниками або місце проживання яких встановлено за адресою: [ADDRESS] . У період з 01.12.2015 року по 30.04.2021 року споживачі теплової енергії вищевказаного житла заборгували позивачу за надання теплових послуг з централізованого опалення грошові кошти у сумі 95 880 грн 79 коп. Споживачами зазначених послуг у вказаний період були [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок несплати за надані послуги боржники також зобов`язані сплатити ще 3% річних за опалення та втрати від інфляційних процесів. АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 95 880 грн 79 коп, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України втрати від інфляційних процесів в розмірі 2618 грн 30 коп, 3 % річних в розмірі 1959 грн 89 коп та сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 2270 грн. 27 вересня 2021 року Куликівським районним судом Чернігівської області було винесено заочне рішення, яким позов АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до [PERSON] та [PERSON] було задоволено та стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 95 880 гривень 79 копійок за період з 01.12.2015 року по 30.04.2021 року, а також, 3% річних в розмірі 1959 гривень 89 копійок, втрати від інфляційних процесів в розмірі 2618 гривень 30 копійок та 2 270 гривень судового збору. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року вищевказане заочне рішення було скасовано за заявою відповідача, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 10.04.2024 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому він позовні вимоги не визнав, вважає їх не обґрунтованими, мотивуючи це тим, що згідно з позовною заявою квартира, за яку АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО»\~просить стягнути\~заборгованість презюмується\~як така,\~що є\~у спільній\~власності[PERSON] та [PERSON] , проте ця інформація не відповідає дійсності, оскільки відповідно до даних з реєстру нерухомого майна йому належить частина даної квартири, яку він отримав у власність від [PERSON] на підставі договору дарування. З огляду на викладене, він та [PERSON] не є і ніколи не були співвласниками квартири, а є власниками однієї і тієї ж частини квартири у різний проміжок часу. Інша частина квартири була продана на електронних торгах, які відбулись 18.05.2015 року і в яких переможцем стала [PERSON] , яка має сплачувати комунальні послуги за свою частину квартири. Окрім того, вказує що при підписанні договору дарування від 07.02.2020 року він не брав на себе зобов`язань по відшкодуванню заборгованості інших власників квартири. А тому вважає, що має сплачувати заборгованість лише за той період, протягом якого є власником майна і ту частину заборгованості, яка пропорційна його частині у власності. Також 10.04.2024 року від [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки вимоги стосуються стягнення з нього заборгованості, починаючи з 2015 року (а.с. 118-119). 16.04.2024 року від АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідача [PERSON] та заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення в розмірі 67106 грн 55 коп за період з 01.12.2015 року по 06.02.2020 року, 3% річних в розмірі 1841 грн 08 коп за період з 21.04.2017 року по 20.01.2020 року та втрати від інфляційних процесів в розмірі 2618 грн 30 коп за період з 01.09.2018 року по 31.05.2019 року, а також, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення в розмірі 28983 грн 12 коп за період з 07.02.2020 року по 30.04.2021 року. А також стягнути з усіх трьох відповідачів судові витрати в розмірі 2270 грн. 18.04.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» в якій позивач просив задовольнити позов з урахуванням уточнених позовних вимог. Ухвалою суду від 22.04.2024 року було задоволено клопотання представника позивача, до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] 08.05.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кушнеренка Євгена Юрійовича, відповідно до якого позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості він вважає безпідставними та необґрунтованими, мотивуючи це тим, що позивач посилається на наявність протоколу проведення електронних торгів. При цьому, сам факт проведення електронних торгів не свідчить про набуття права власності. Вказує, що дійсно 18.05.2015 року було проведено електронні торги з продажу частини спірної квартири. Відповідно до протоколу електронних торгів № 81620 переможцем стала [PERSON] . В подальшому [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення права власності на майно та отримання підтверджуючих документів, проте постановою державного нотаріуса Кравченко Т.В. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, підставою відмови була невідповідність акту про проведені електронні торги вимогам законодавства. При цьому у випадку придбання нерухомого майна з торгів, документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що видається нотаріусом на підставі акту про проведені електронні торги. Даний документ у відповідача [PERSON] відсутній. Окрім того, представник відповідача [PERSON] зауважує, що однією з головних умов виникнення у власника житлового нерухомого майна обов`язку зі сплати вартості житлово-комунальних послуг, наданих за адресою такого житла, є наявність між таким власником та виконавцем житлово-комунальних послуг (іншим уповноваженим суб`єктом) відповідних правовідносин у цій сфері, оформлених договором та/або підтверджуючим фактом отримання зазначених послуг власником майна. При цьому між АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» та [PERSON] не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Через наведене просить відмовити АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та стягнути з позивача на користь [PERSON] всі понесені витрати, в тому числі на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не проживав в квартирі, оскільки не мав доступу до неї, але не заперечував, проти того що з 07.02.2020 року є власником спірної квартири за яку АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» просить суд стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення. І в цілому, оскільки з 07.02.2020 року є співвласником зазначеного житлового приміщення не заперечує проти стягнення з нього заборгованості з 07.02.2020 року пропорційно до частки, на яку він має право власності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх учасників, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. [PERSON] був співвласником частини квартири за адресою: [ADDRESS] , з 19.12.2011 року до 07.02.2020 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-11). Згідно з договором дарування від 07 лютого 2020 року [PERSON] подарував частину вищевказаної квартини відповідачу [PERSON] , що підтверджується договором дарування (а.с. 123). Згідно з протоколом № 81620 про проведення електронних торгів від 18.05.2015 року інша половина даної квартири була реалізована через електронні торги і переможцем торгів стала [PERSON] (а.с. 125, 184-185). Відповідно до постанови державного нотаріуса Чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. від 23.03.2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів на частину спірної квартири (а.с. 186-187). Таким чином, відповідач [PERSON] , не маючи змоги юридично оформити свою частку, не набула у власність частину спірної квартири, відповідно не могла юридично оформити договір про надання послуг з позивачем. Зважаючи на те, що право власності на нерухоме майно, яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації, [PERSON] право власності на частку у спірній квартирі не зареєструвала, докази проживання [PERSON] в спірній квартирі та користування нею відсутні, тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вона є неналежним відповідачем. Відповідачі З[PERSON] (до 07.02.2020 року) та [PERSON] (після 07.02.2020 року), будучи власниками частки квартири є споживачами послуг з централізованого опалення. За інформацією Куликівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] , з 29.08.2014 року по теперішній час зареєстрований [PERSON] (а.с. 227). Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності у тому числі і споживачів, які є власниками або місце проживання яких встановлено за адресою: [ADDRESS] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (діяли в періоді, за який стягується борг). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або, за згодою власника, інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує ЖК-послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання такої послуги. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (діяв на час спірних правовідносин). Проте, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц, 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8196/20 від 7 липня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8196/20 дійшла висновку, що відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Враховуючи вищевикладене, власники майна зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Це важливо для підтримання інфраструктури та її розвитку, сприяє забезпеченню фінансової стабільності обслуговуючих компаній, підтримує якість житлово-комунальних послуг. Суду не надано доказів від`єднання квартири від мережі централізованого опалення з додержанням вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом № 4 від 22.11.2005 Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України (діяв до 2019 року) та Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом № 169 від 26.07.2019 Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. Зважаючи на вищенаведене, відповідачі [PERSON] за період з 01.12.2015 по 06.02.2020 та [PERSON] за період з 07.02.2020 по 30.04.2021 є споживачами послуг, які надає позивач до їх помешкання, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та кожен з них несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Інформації про те, що відповідачі, будучи споживачами комунальної послуги постачання теплової енергії, скаржилися з приводу якості чи кількості надання даної послуги, суду не надано, що свідчить про надання відповідачам житлово-комунальної послуги належним чином. Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах № 645/5401/17 від 29.11.2019 р. та № 465/5138/15-ц від 31.10.2019 р. З розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення встановлено, що з 01 грудня 2015 року по лютий 2020 року за адресою: [ADDRESS] , заборгованість перед позивачем за надані послуги складає 67106,55 грн (а.с. 135). З розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення встановлено, що з 07.02.2020 року по квітень 2021 року за адресою: [ADDRESS] , заборгованість перед позивачем за надані послуги складає 28983,12 грн (а.с. 136). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі З [PERSON] та [PERSON] не здійснювали оплату за надані послуги в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, окрім сплати суми боргу за послуги з централізованого опалення за прострочення виконання грошового зобов`язання стягненню з відповідачів З[PERSON] та [PERSON] підлягають суми 3% річних та інфляційних втрат згідно з відповідними розрахунками (а.с. 137-138). Разом з тим, суд зазначає, що у частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. З огляду на викладене [PERSON] та [PERSON] зобов`язані утримувати належне їм майно в межах своєї частки, відтак, враховуючи надані суду докази, наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів боргу за надані послуги з централізованого опалення, оскільки відповідачі отримували зазначені комунальні послуги, проте порушували встановлений законом обов`язок щодо своєчасної їх оплати, тим самим порушуючи права та законні інтереси позивача. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі № 521/19151/14-ц. Оскільки солідарні вимоги не звернуті до [PERSON] та [PERSON] разом, тому [PERSON] вправі заявити про застосування строку позовної давності лише щодо позовних вимог, які пред`явлені йому. Позивач просить стягнути із [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення за період з 07.02.2020 по 30.04.2021. Загальна позовна давність за цивільним законодавством встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи дату подачі до суду АТ «Облтеплокомуненерго» позову про стягнення заборгованості (04.06.2021), строк позовної давності щодо вимог до [PERSON] не закінчився. Враховуючи вище викладене, позов Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Так, на підтвердження заявлених судових витрат представником відповідача [PERSON] адвокатом Кушнеренком Є.Ю. подано до суду: 1. Договір про надання правової допомоги № 133 від 30.04.2024 року (а.с. 179). 2. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 499, видане відповідно до Закону України «Про адвокатуру» [PERSON] (а.с. 180). 3. Квитанцію до прибуткового касового ордера № 133 від 30 квітня 2024 року, згідно з якою від [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги № 133 від 30.04.2024 року прийнято суму 2000 грн (а.с. 181). 4. Акт виконаних робіт від 02.05.2024 року за договором про надання правової допомоги від 30.04.2024 року, згідно з яким об`єм виконаних робіт наступний: консультація щодо підстав та порядку стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги 1 година; написання та подання відзиву на позовну заяву 1 година. 5. Ордер СВ № 1085109 від 02.05.2024 року на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Кушнеренком Є.Ю. (а.с. 183). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо співмірності витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат в судовому засіданні позивачем не заявлялося та до суду не надходило. Із змісту Договору про надання правової допомоги № 133 від 30.04.2024 вбачається, що позивачу надавалась професійна правнича допомога, розмір витрат на яку, враховуючи всі обставини справи, суд вважає розумним та необхідним, факт оплати і суму підтверджено належними та допустимими доказами. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, з позивача необхідно стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] , тому судові витрати в даному випадку покладаються на позивача. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином,\~з огляду\~на викладенене\~позов АТ«Облтеплокомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial