Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

28 лютого 2024 року до\~суду з\~позовною заявою\~звернулася позивач,\~в якій,\~з урахуванням\~поданої заяви\~про зміну предмету позову від 01.07.2024,\~посилаючись на статті 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1266, 1268-1269 Цивільного кодексу України, просить визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки (долі) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої у спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1994, виданого згідно з розпорядженням (наказом) генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» від 03.11.1994 № 768-пр, право спільної сумісної власності на яку 15 січня 1996 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі за № 446/8, що залишилася як спадок після смерті її батьків: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Славутичі Вишгородського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Славутичі Вишгородського району Київської області, та її бабусі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Славутичі Вишгородського району Київської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач народилася [INFO] в м. Дніпродзержинськ, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . У позивача є рідна сестра [PERSON] , [INFO] . За життя батьки позивача отримали у користування житлове приміщення трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка в подальшому на підставі розпорядження (наказу) генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» від 03.11.1994 № 768-пр була передана на весь склад сім`ї, яка проживала на той час у даному приміщенні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у спільну сумісну власність. 15.01.1996 право спільної сумісної власності на вказану квартиру було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі за № 446/8. З того періоду часу правовий статус даної квартири та його співвласники не змінювалися. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири. На момент його смерті за місцем відкриття спадщини були зареєстровані: позивач [PERSON] , її мати, [PERSON] та її бабуся [PERSON] .. Позивач, її мати [PERSON] , її бабуся [PERSON] та її сестра [PERSON] заяви про відкриття спадщини, заяви про відмову від спадщини не подавали, а отже позивач [PERSON] , її мати [PERSON] , її бабуся [PERSON] вважаються особами, які прийняли спадщину, яка залишилася після смерті батька позивача [PERSON] .. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , яка відповідно до вимог закону отримала право на спадщину частку у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті свого сина [PERSON] , але за життя так і не оформила своє право на цю частку спадщини, що належала її сину, батьку позивача [PERSON] , на яку вона мала право як особа, що прийняла частку спадщини після смерті сина, так як на момент її відкриття проживала і була зареєстрована з ним за однією адресою, та не відмовлялася від неї у порядку та строки, визначені законом. На момент смерті бабусі [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані її невістка мати позивача [PERSON] та позивач [PERSON] , її онука. Після смерті бабусі позивача [PERSON] і по даний час ніхто із спадкоємців за законом, коло яких визначено статтями 1261-1266 Цивільного кодексу України, із заявами про прийняття спадщини у порядку та строки, передбачені законом, до нотаріуса не зверталися. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті батьків позивача та її бабусі постало питання прийняття та оформлення спадщини, до складу якої входить частка кожного з них: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , розмір якої за їх життя не був визначений у встановленому законом порядку. 10.12.2022 за заявою позивача державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. було відкрито дві спадкові справи - після смерті батька позивача [PERSON] та матері позивача [PERSON] .. Серед спадкоємців першої черги за законом, коло яких визначено статтею 1261 Цивільного кодексу України, після смерті матері позивача залишилася позивач та її сестра [PERSON] , яка у порядку та строки, визначені статтею 1273 Цивільного кодексу України, 10.12.2022 подала заяву про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON] .. При зверненні до державного нотаріуса з приводу питання подальшого оформлення спадщини, до складу якої входить частка батьків позивача: [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності у вищевказаній квартирі, та частка бабусі позивача [PERSON] , що залишилася їй у спадок після смерті її сина, батька позивача [PERSON] , та на яку вона за життя не посвідчила своє право в порядку спадкування, і отримання свідоцтва про право на спадщину на цю частку, позивача повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину, яка залишилася після смерті батьків та бабусі, та як в свідоцтві про право власності на житло від 03.11.1994 не було визначено розмір частки/долі кожного зі співвласників під час набуття даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі батьків позивача: [PERSON] та [PERSON] , на підставі чого державним нотаріусом 30.11.2023 за № 363/02-31 та № 364/02-31, і 22.06.2024 за № 200/02-21 було винесено постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків позивача [PERSON] та [PERSON] та після смерті бабусі позивача [PERSON] .. Внаслідок цього позивач позбавлена можливості належним чином у встановленому законом порядку посвідчити своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку її батьків і її бабусі у вищевказаній квартирі. Враховуючи вищенаведені обставини, з метою визначення розміру частки спадкодавців у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом, права власності на їх частку в порядку спадкування, позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою (а. с. 3-7; 146-160). Ухвалою судді від 04 квітня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 травня 2024 року (а. с. 57-58). Ухвалою суду від 01 травня 2024 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано зі Славутицької державної нотаріальної контори копії спадкових справ: номер у Спадковому реєстрі 700233641, номер у нотаріуса 107/2022, спадкодавець [PERSON] , та номер у Спадковому реєстрі 70023665, номер у нотаріуса 108/2022, спадкодавець [PERSON] і відкладено підготовче засідання на 23 травня 2024 року на підставі пункту 1 частини 2 статті 198, пункту 4 частини 2 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (а. с. 66-67). Ухвалою суду від 23 травня 2024 року було відкладено підготовче засідання на 17 червня 2024 року на підставі пункту 1 частини другої статті 198, пункту 1 частини другої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (а. с. 97-98). Ухвалою суду від 17 червня 2024 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано зі Славутицької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, номер у Спадковому реєстрі 72551308, номер у нотаріуса 38/2024, спадкодавець [PERSON] , і відкладено підготовче засідання на 04 липня 2024 року (а. с. 115-117). Ухвалою суду\~від 04.07.2024\~приєднано до\~матеріалів справи: копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 квітня 2022 року Жовтоводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 лютого 1987 року відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому; копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 квітня 1993 року відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому; копію свідоцтва укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 1993 року відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому, які надійшли 05 червня 2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача [PERSON] ; копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі 72551308, номер у нотаріуса № 38/2024), яка надійшла на адресу суду 27 червня 2024 року від Славутицької державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 17 червня 2024 року; заяву про зміну предмету позову, яка надійшла 01 липня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку від позивача [PERSON] разом із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00045536247, виданий 15 червня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , виданого 27 жовтня 1999 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області; копією дублікату картки фізичної особи-платника податків [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , виданого 19 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77255469 від 08.06.2024; копією експертного висновку № 056/883-п, складеного 16 червня 2024 року Українським бюро лінгвістичних експертиз; копією постанови державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 200/02-31 від 22.06.2024 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та доказами надіслання заяви про зміну предмету позову з доданими документами відповідачу. Позивач у призначене підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначене підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, до суд надіслала заяву, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову. Згідно з\~частиною другою\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~частин третьої,\~четвертої статті\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як вбачається з частини першої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 липня 1979 року Дніпродзержинським міським відділом ЗАГС, [PERSON] народилася [INFO] у м. Дніпродзержинськ, про що в книзі реєстрації актів про народження [INFO] зроблено запис за № 1993, батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 квітня 2022 року Жовтоводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] народилася [INFO] у м. Дніпродзержинськ, про що 30 жовтня 1966 року складено відповідний актовий запис № 927, батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а. с. 107). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 лютого 1987 року Відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому, [PERSON] та [PERSON] 28 лютого 1987 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 28 лютого 1987 року зроблено запис за № 84. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 106). Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 квітня 1993 року відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 113. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому [PERSON] , їй [PERSON] (а. с. 105). Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 1993 року Відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому, видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 листопада 1993 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12 листопада 1993 року зроблено запис за № 544. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 104). Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 листопада 1994 року на підставі розпорядження (наказу) генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» № 768-пр, копія якого долучена до матеріалів справи, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (а. с. 17). Право власності на квартиру [ADDRESS] кварталу зареєстровано 15.01.1996 Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та записано в реєстрову книгу за № 446/8 (зв. ст. а. с. 17). Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану громадян Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а. с. 12). Як вбачається із спадкової справи № 107/2022, відкритої щодо майна померлого [PERSON] , яка надійшла до суду на виконання ухвали суду від 01 травня 2024 року, 10 грудня 2022 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 107/2022 (номер в реєстрі 70023641). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70872714 від 10.12.2022, померлий [PERSON] за життя заповіту не залишив. Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/18 від 06.01.2023, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади станом на день смерті [PERSON] , а саме 06.07.2010, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (21.03.2022 знята з реєстрації у зв`язку зі смертю); [PERSON] , [INFO] ( [INFO] знята з реєстрації у зв`язку зі смертю). Померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вищевказаною адресою з 25.10.1991 по 08.07.2010 (знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю) (а. с. 81-92). Відповідно до постанови державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 363/02-31 від 30.11.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на частку нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що частка померлого у вказаному майні не визначена (а. с. 22, 92). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00045536247, виданого 15 червня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] народився [INFO] у с. Зупруддя Рокитнянського району Київської області, про що 26 серпня 1959 року складено актовий запис № 213, батьком якого записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а. с. 131, 150-151). Згідно експертного висновку № 056/883-п, складеного 16 червня 2024 року Українським бюро лінгвістичних експертиз, орфографічне розподібнення записів імені по батькові [PERSON] та [PERSON] в наданих для експертизи документах однієї родини відображає регулярні динамічні тенденції в межах відповідної онімної парадигми. Лінгвістична ідентифікація таких записів ґрунтується на їхньому співвіднесенні з регулярними девіаціями в практиці документування власних назв, зумовленими наведеними вище причинами. Українські записи імені по батькові [PERSON] (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, записи відомості про дитину [PERSON] , відомості про матір [PERSON] ) і [PERSON] (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, запис спадкодавець [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) та російський запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а. с. 132, 157). Таким чином, [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] померла [INFO] у віці 95 років у м. Славутич, Київської області, про що 19 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис № 99 (а. с. 155). Як вбачається із спадкової справи № 38/2024, відкритої щодо майна померлої [PERSON] , яка надійшла до суду 28 червня 2024 року на виконання ухвали суду від 17 червня 2024 року, 08 червня 2024 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 38/2024 (номер в реєстрі 72551308). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77255480 від 08.06.2024, померла [PERSON] за життя заповіту не залишила. Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/1105 від 17.06.2024, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади станом на день смерті [PERSON] , а саме 15.08.2015, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 27.08.2000 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 25.10.1991 по 21.03.2022 (21.03.2022 знята з реєстрації у зв`язку зі смертю); [PERSON] , [INFO] , з 19.07.2014 по теперішній час. Померла [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за вищевказаною адресою з 28.04.2009 по 19.08.2015 року (знята з реєстрації у зв`язку зі смертю) (а. с. 122-136). Згідно постанови державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 200/02-31 від 22.06.2024 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на частку нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що частка померлого [PERSON] у вказаному майні, яку вона успадкувала, не визначена (а. с. 136, 158). Відповідно до\~свідоцтва \~про смерть\~серії [NUMBER] ,\~виданого 21\~березня 2022\~року Славутицьким\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Вишгородському\~районі Київської\~області Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Київ),\~копія якого\~знаходиться в\~матеріалах справи, [PERSON] померла [INFO] , про що 21 березня 2022 року складено відповідний актовий запис № 51 (а. с. 13). Із спадкової справи № 108/2022, відкритої щодо майна померлої [PERSON] , яка надійшла до суду на виконання ухвали суду від 01 травня 2024 року, 10 грудня 2022 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 108/2022 (номер в реєстрі 70023665). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70872800 від 10.12.2022, померла [PERSON] за життя заповіту не залишила. Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/18 від 06.01.2023, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади станом на день смерті [PERSON] , а саме 15.03.2022, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 27.08.2000 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 19.07.2014 року по теперішній час. Померла [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за вищевказаною адресою з 25.10.1991 по 21.03.2022 (знята з реєстрації у зв`язку зі смертю). 10.12.2022 [PERSON] подала до державного нотаріуса заяву № НРО 875241 про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері [PERSON] (а. с. 71-80). Постановою державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 364/02-31 від 30.11.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на частку нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що частка померлої у вказаному майні не визначена (а. с. 23, 80). Як вбачається із Звіту про оцінку майна, складеного 02 грудня 2023 року ФОП [PERSON] , ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 68,3 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 402\~273,00 гривні без ПДВ (а. с. 24-48). З урахуванням наведеного, позивач оформити належним чином спадщину після смерті батьків: [PERSON] , [PERSON] , та після смерті бабусі [PERSON] не має можливості, оскільки під час набуття у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , не було визначено розмір часток кожного із співвласників. Частиною першою статті 15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4\~Цивільного процесуального\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавців у праві спільної сумісної власності на квартиру позбавляє можливості позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджено постановами державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 363/02-31 від 30.11.2023, № 364/02-31 від 30.11.2023, № 200/02-21 від 22.06.2024 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Відповідно до статті 355\~Цивільного кодексу\~України майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно)(\~частина перша).\~Майно може\~належати особам\~на праві\~спільної часткової\~або на\~праві спільної\~сумісної власності\~(частина\~друга). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта). Частиною першою статті 368\~Цивільного кодексу\~ України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частинами першою, другою статті 372\~Цивільного кодексу\~України майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з наведених норм матеріального права, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 листопада 1994 року на підставі розпорядження ( наказу) генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» № 768-пр. За відсутності домовленостей між співвласниками щодо розміру частки кожного з них у спільному майні законом презюмується рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності. У зв`язку з цим правильним є застосування принципу рівності часток співвласників при визначенні часток у спільній сумісній власності, які не визначені за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, частка співвласника нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , становить одну третю її часттну. Частка співвласника нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , становить одну третю її частину. За змістом частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~Цивільного кодексу\~ України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25\~Цивільного кодексу\~ України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 Цивільного кодексу України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з приписів статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вбачається із частини другої цієї статті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 1226\~Цивільного кодексу\~ України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із частиною першої статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилом частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були зареєстровані за однією адресою із померлим [PERSON] та проживали разом з ним на час відкриття спадщини, не подали заяви протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, про відмову від неї, і які є спадкоємцями першої черги у відповідності до статті 1261 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка становить 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] за життя, тобто кожен з них прийняв спадщину у виді 1/9 частки вказаної квартири. Крім того, [PERSON] , яка була зареєстрована і проживала за однією адресою із померлою [PERSON] на час відкриття спадщини, та яка є спадкоємицею першої черги у відповідності до статті 1261 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що становить 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй за життя, та 1/9 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але не оформила свої спадкових прав. За змістом\~частини п`ятої\~ статті\~1265\~Цивільного кодексу\~ України\~у п`яту\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають інші\~родичі спадкодавця\~до шостого\~ступеня споріднення\~включно,\~причому родичі\~ближчого ступеня\~споріднення усувають\~від права\~спадкування родичів\~подальшого ступеня\~споріднення. Відповідно до частини першої статті 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Аналіз\~статті 1266 Цивільного кодексу України\~свідчить, що спадкуванням за правом представлення\~\~- це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Батько позивача [PERSON] , який є сином [PERSON] , помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , з 27 серпня 2000 року по теперішній час, тобто за адресою, де на момент своєї смерті була зареєстрована і проживала спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] . Доказів того, що позивач [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, заявила про відмову від спадщини після смерті [PERSON] , матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~ [PERSON] був сином спадкодавця [PERSON] і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 Цивільного кодексу України). Виходячи з наведеного, позивач [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення свого батька [PERSON] , який помер [INFO] до відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення. Таким чином, [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за однією адресою із померлою [PERSON] , на час відкриття спадщини, з урахуванням положень статті 1266, частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що становить на 1/9 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті свого сина [PERSON] , що помер [INFO] , але не оформила свої спадкових прав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який також був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , є сином позивача [PERSON] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , виданим 28 вересня 1995 року Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області (а. с. 8-10). [PERSON] , [INFO] , не вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та не вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , в силу положень статей 1258, 1261-1265 Цивільного кодексу України. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин необхідно визнати право власності за позивачем на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після спадкодавців: [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , і яка складається: з 1/9 частки квартири, що належала [PERSON] за життя, 1/9 частки квартири, яку успадкувала [PERSON] після смерті свого сина [PERSON] , 1/3 частки квартири, що належала [PERSON] за життя, 1/9 частки квартири, яку успадкувала вона після смерті свого чоловіка [PERSON] . За змістом частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2\~681,83 гривень. Позивач [PERSON] в поданій до суду заяві просила судові витрати по оплаті судового збору з відповідача на її користь не стягувати. За змістом частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1\~340,91 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved