Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

ТзОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 301121-1 від 30 листопада 2021 року, згідно якого ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий Центр». На виконання умов договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . Так, між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор» та [PERSON] 22.02.2021 року укладено кредитний договір (оферти) № 22.02.2021-100001815, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 7000,00грн. строком на 14 днів за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». В свою чергу ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Відповідно до заявки від 22.02.2021 року, відповідачу надано кредит у розмірі 7000, 00 грн. строком на 14 днів, а [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 7000,00грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 01.11.2023, утворилась заборгованість у розмірі 13020,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі - 7000,00 грн. та по відсотках - 6020,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року у розмірі 13020,00 грн., а також судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2147,20 грн. та 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 1-5). Заочним рішенням від 14.12.2023 позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року в розмірі 13020,00 грн., а також судові витрати по справі, а саме: 2147,20 грн. та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката (а.с.42-46). Ухвалою суду від 15.03.2024 скасовано заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.12.2023, яке ухвалено по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін (а.с.90). 01.04.2024 представником [PERSON] адвокатом Шевченко Н.П. подано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач на сторінці 4 позовної заяви визнає факт оплати [PERSON] суми коштів в розмірі 7980,00 грн., проте, вважає, що до стягнення все одно підлягає вся сума основної заборгованості в розмірі 7000,00 грн. та відсотки за кредитом в розмірі 6020,00 грн. На переконання [PERSON] вона повинна була сплатити за кредитом суму коштів в розмірі 7000,00 грн. основної заборгованості та 1960,00 грн. суму відсотків, які вона погодилася платити за 14 календарних днів користування кредитними коштами. Відтак, враховуючи часткове погашення заборгованості в розмірі 7980,00 грн., [PERSON] визнає суму до стягнення в розмірі 980,00 грн. У зв`язку з цим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Новий Колектор» до [PERSON] в частині стягнення суми коштів в розмірі 13020,00 грн. за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021.(а.с.91-93). Також 01.04.2024 представником [PERSON] адвокатом Шевченко Н.П. подано до суду зустрічний позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор»,\~третя особа\~товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору в частині визнання недійсним окремих умов електронних документів, в якому зазначає наступне. Позивач на сторінці 4 позовної заяви визнає факт оплати [PERSON] суми коштів в розмірі 7980,00 грн., проте, вважає, що до стягнення все одно підлягає вся сума основної заборгованості в розмірі 7000,00 грн. та відсотки за кредитом в розмірі 6020,00 грн. На переконання [PERSON] вона повинна була сплатити за кредитом суму коштів в розмірі 7000,00 грн. основної заборгованості та 1960,00 грн. суму відсотків, які вона погодилася платити за 14 календарних днів користування кредитними коштами. Відтак, враховуючи часткове погашення заборгованості в розмірі 7980,00 грн., [PERSON] визнає суму до стягнення в розмірі 980,00 грн. У зустрічному позові адвокат Шевченко Н.П зазначає, що у своїх твердженнях про продовження існування заборгованості і по сьогоднішній день, позивач за первісним позовом (ТОВ «Новий Колектор») спирається на умови низки електронних документів, що є частиною кредитного договору, та містять всі його істотні умови, а саме: - Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті кредитодавця; - Заявка від 22.02.2022 р., оформлена на сайті Кредитора; - Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Крім вказаних вище електронних документів, умови кредитного договору продубльовані в наступних документах: - Паспорт споживчого кредиту; - Підтвердження укладення кредитного договору 22.02.2021- 100001815 від 22.02.2021 р. У вказаних вище документах містяться умови, що є несправедливими у відношенні до споживача, а саме: 1) У заявці на оформлення кредитного договору 22.02.2021- 100001815 від 22.02.2021 р.: «Загальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн.00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.».; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.».; «Неустойка: 140 грн.00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних». 2) У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 22.02.2021 р.: «Загальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн.00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.».; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.».; «Неустойка: 140 грн.00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання.».; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних». 3) У паспорті споживчого кредиту: «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 881,64 %».; «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісій та платежів), грн.: 21 000 грн.00 коп.; «Загальна річна процентна ставка, відсотків річних: 881,64 %».; «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором: неустойка за невиконання /неналежне виконання споживачем своїх грошових зобов`язань з повернення Суми кредиту: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/ неналежного виконання зобов`язань.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних». 4) У підтверджені укладення договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021: «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.».; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.». 5) У пропозиції про укладення кредитного договору (оферта): «8. ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 881,64 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21000 грн. 00 коп.» Вказані вище умови адвокат Шевченко\~Н.П.\~вважаєнесправедливими для користувача, оскільки укладаючи договір споживчого кредитування [PERSON] розраховувала отримати кредит в сумі 7000,00 грн. на короткий строк (14 днів) за сплатити за це 1960, 00 грн. відсотків. Такі умови є дуже жорсткими, однак саме на них погоджувалася [PERSON] , беручи такі кошти в борг. Очевидним є те, що позивачка отримувала в борг такі кошти у зв`язку зі своїм скрутним матеріальним становищем, а тому адвокат Шевченко\~Н.П.вважає, що кредитор, поряд із зрозумілими позичальнику умовами кредиту прописав й інші умови, що значно обтяжили становище споживача, не дивлячись навіть на те, що [PERSON] фактично майже повністю повернула отримані кошти. Представник [PERSON] адвокат Шевченко Н.П. вважає, що, зважаючи на умови договору, його строк та сплачену заборгованість, у [PERSON] не могло залишитись перед позивачем заборгованості у сумі 13020 грн., яку ТОВ «Новий колектор» визначає як ціну позову. Максимально, що могло залишитись до сплати це 980 грн. Відзначає, що процентна ставка за користування позикою у розмірі 881,64 % річних є надзвичайно великою та в рази перевищує офіційні процентні ставки банківських установ, тому нарахування таких процентів за межами встановленого договором строку (14 днів) суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великих сум компенсації. Беручи до уваги викладене, враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі № 754/6091/18 (постанова від 27 січня 2020 року), адвокат Шевченко Н.П вважає, що у суду є достатні правові підстави для визнання недійсними умов кредитного договору № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 р., що містяться в різних електронних документах, в частині умов, що є несправедливими у відношенні до споживача [PERSON] . У зв`язку з цим, просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 р., укладений між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] , в частині визнання недійсними окремих умов електронних документів, що є частинами такого договору та містять всі його істотні умови, а також стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати по справі (а.с.109-121). Ухвалою суду від 16.04.2024 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор»,\~третя особа\~товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору в частині визнання недійсним окремих умов електронних документів, із первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Об`єднано вимоги за первісним позовом товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Новий Колектор»\~до [PERSON] про [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор»,\~третя особа\~товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору в частині визнання недійсним окремих умов електронних документів в одне провадження. Об`єднаному провадженню присвоєно номер судової справи № 345/5835/23. Постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання (а.с.151-152). 09.05.2024 представником товариства з\~обмеженою\~відповідальністю\~«Новий Колектор»\~подано суду\~відзив на\~зустрічний позов.\~Вважає зустрічний\~позов таким,\~що не\~підлягає задоволенню.\~У відзиві\~зазначено,\~що в\~основу зустрічного\~позову покладено\~факт переконання\~ [PERSON] ,\~що вона\~повинна була\~сплатити за\~кредитом суму\~коштів в\~розмірі 7000,00\~грн.\~основної заборгованості\~та 1960,00\~грн.\~відсотків за\~14\~календарних днів\~користування кредитними\~коштами.\~Як наслідок,\~всі інші\~умови кредитного\~договору №\~22.02.2021-100001815\~від 22.02.2021,\~які не\~було прийнято\~до уваги\~або ж\~розтлумачено на\~свій розсуд,\~або ж\~які позичальник\~мала на\~меті не\~виконувати,\~ [PERSON] \~просить визнати\~недійсними,\~що суперечить\~основоположним принципамцивільного права. У відзиві зазначено, що подання зустрічного позову має на меті уникнення виконання зобов`язання, а також є зловживанням процесуальними правами. Представник товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Новий Колектор» звертає увагу, що незрозумілість умов договору не звільняє сторону від обов`язку щодо їх виконання. Умови, на яких надавався кредит, які було прийнято позичальником в момент підписання, детально розписано в первісному позові та підтверджено копіями документів, наявними в матеріалах справи. Сторонами визначено, що максимальний розмір процентів за договором становить 14000,00 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються (зазначено у заявці на отримання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору). Що стосується переконання [PERSON] , що вона повинна була сплатити за кредитом суму коштів у розмірі 7000,00 грн. основної заборгованості та 1960,00 грн. відсотків за 14 календарних днів користування кредитними коштами, то у відзиві вказано: У п.4 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення. Графік платежів при обранні первинного строку: сума кредиту в розмірі 7000,00 грн. та проценти в розмірі 1960,00 грн. сплачуються до 07.03.2021. Тобто, у разі внесення суми у розмірі 8960,00 грн. до 07.03.2021 кредит було б погашено. Також у паспорті кредиту встановлено Графік платежів при пролонгації: Сума кредиту у розмірі 7000,00 грн. та проценти, розраховані відповідно до вищезазначених умов, сплачуються в останній день максимального строку, на який надається кредит. Тобто, наслідком нарахування відсотків у сумі більшій ніж 1960,00 грн. є лише необрання позичальником первинного строку та відсутність пролонгації. Разом з тим, у суворій відповідності до встановлених умов, при нарахуванні максимального розміру процентів, нарахування припинено. Також у відзиві зазначено, що неустойка у розмірі 140,00 грн. за кожен день невиконання (неналежного виконання) зобов`язань не нараховувалась, а отже у не включена в ціну первісного позову. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» посилається на практику Верховного Суду щодо обов`язковості договору та свободи договору. Також зазначає, що під час укладення договору [PERSON] погоджувалася з їх умовами, не порушувала питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу. Вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 як повністю, так і частково. Вказує, що позичальником не доведено, що укладений договір містить умови, які є вкрай невигідними для неї, а також, що можливо під час укладання оспорюваного договору їй не була надана повна інформація щодо кредиту та приховано сукупну вартість кредиту. У зв`язку з цим, представник товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Новий Колектор» просить у задоволенні зустрічного позову відмовити (а.с.154-156). Ухвалою суду від 05.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.169-170). 27.06.2024 представником [PERSON] адвокатом Шевченко Н.П. подано до суду клопотання про стягнення судових витрат. Просить стягнути з товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Новий Колектор»\~3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (176-178). В судове засідання представник товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Новий Колектор» не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги первісного позову підтримує повністю, проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі (а.с.188). [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак представником [PERSON] адвокатом Шевченко Н.П. подано до суду заяву про розгляд справи без участі [PERSON] та її представника. В задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов просить задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Частиною 1 статті 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 512 ЦК України, передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611\~ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.» Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Частиною другою статті 1050\~ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. Судом встановлено, що 22.02.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22.02.2021-100001815 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. (а.с.17-18). Відповідно до умов договору та заявки від 22.02.2021 року, [PERSON] надано кредит у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 22.02.2021 р. (а.с.33), з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/ «Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та періоду «Економ». В свою чергу ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України становить 881,64 % річних (а.с.17). Також позивачем за первісним позовом до матеріалів справи додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (а.с.21-22). В даній оферті зазначені умови кредитного договору. Згідно п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2. Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.1.3. Договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитодавець надає Позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Кредитодавець надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності, що зазначено в п.2.1 Договору. Згідно п. 2.3. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця (п. 2.4 Договору). В п.2.8 Договору зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 881,64%. Відповідно до п.п. «а» п. 4.1. Договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/ строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та несплати нарахованих процентів до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.5.5. кредитного договору, що зазначено в п.7.1 Договору (пропозиція про укладення кредитного договору (оферта)) (а.с.21-22). Також позивачем за первісним позовом до матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту від 22.01.2021 (підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором), в якому зазначено основні умови кредитування, інформацію щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту. У паспорті споживчого кредиту зазначено: «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 881,64 %»; «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісій та платежів), грн.: 21 000 грн.00 коп.»; «Загальна річна процентна ставка, відсотків річних: 881,64 %».; «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором: неустойка за невиконання /неналежне виконання споживачем своїх грошових зобов`язань з повернення Суми кредиту: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/ неналежного виконання зобов`язань.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних» (а.с.19). У підтвердженні укладання кредитного договору № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 зазначено: «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.» (а.с.20). У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 22.02.2021 р.: зазначено: «Загальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн.00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; «Неустойка: 140 грн.00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних» (а.с.17-18). Також позивачем за первісним позовом до матеріалів справи додано копію паспорта та ідентифікаційного коду [PERSON] (а.с.23-25). Згідно довідки субконто за період з 22.02.2021 по 02.11.2023, [PERSON] частково сплачувалася заборгованість за відсотками, а саме: 07.03.2021 сплачено 1960,00 грн., 21.03.2021 сплачено 1960,00 грн., 04.04.2021 сплачено 196,00 грн., 06.04.2021 сплачено 200,00 грн., 12.04.2021 сплачено 500,00 грн., 16.04.2021 сплачено 3164,00 грн., всього оплачено 7980,00 грн. (а.с.11-13). Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 301121-1, згідно якого ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий Центр» (а.с.27-29). На виконання умов договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021, в [PERSON] наявна заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» в сумі 13020,00 грн., в тому числі 7000,00 грн. за тілом кредиту та 6020,00 грн. за відсотками (а.с.15). 30.11.2021 позивачем за первісним позовом було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про сплату заборгованості (а.с.16). Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами, крім іншого, регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів». Така позиція є сталою у практиці судів, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 755/3509/18) зроблений такий висновок: «Згідно з преамбулою Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Як вбачається з копій наданих до первісного позову, [PERSON] є споживачем фінансових послуг. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів». Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що «тлумачення статті 629\~ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Згідно статей 16, 203, 215\~ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно із частиною першою статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Аналіз статті 203\~ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах. У статті 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/16256/19 (провадження № 61-9034св20) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627\~ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. При цьому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно з частиною п`ятою статті 576\~ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акта цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК України. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6\~ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе лише за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акта цивільного законодавства слідує з його змісту». Відповідно до частини першої статті 637\~ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213\~ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 450/3260/16-ц (провадження № 61-19614св20) зазначено, що відповідно до частини другої статті 18\~цього Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт шостий частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Відповідно до статей 11, ч.1, ч.2, ч.5, ч.7 ст. 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З огляду на викладене, суми заборгованості за відсотками, які заявлені у первісному позові за договорами позики №1896476 від 18.03.2021 р., від 27.06.2021 р. №18125- 06/2021, від 31.08.2021 р. №3349207931/725527, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Вимога про нарахування та сплату процентів за договором фінансового кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1, ч. 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як нараховані проценти за невиконання умов договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання нараховані проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного суду у справі № 754/6091/18 (постанова від 27 січня 2020 року). У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор»,\~третя\~особа\~ товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», про визнання недійсним кредитного договору в частині визнання недійсним окремих умов електронних документів слід задовольнити: визнати недійсним кредитний договір № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 р., укладений між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] , в частині визнання недійсними окремих умов електронних документів, що є частинами такого договору та містять всі його істотні умови, а саме: 1) у заявці на оформлення кредитного договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 р.: «Загальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн.00 коп.».; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; «Неустойка: 140 грн.00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних»; 2) у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 22.02.2021 р.: «Загальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів «Економ» та Процентів «Стандарт») становить 14000 грн.00 коп.»; «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; «Неустойка: 140 грн.00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних»; 3) у паспорті споживчого кредиту: «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 881,64 %»; «Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісій та платежів), грн.: 21 000 грн.00 коп.»; «Загальна річна процентна ставка, відсотків річних: 881,64 %»; «Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором: неустойка за невиконання /неналежне виконання споживачем своїх грошових зобов`язань з повернення Суми кредиту: 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/ неналежного виконання зобов`язань.»; «Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64 % річних»; 4) у підтвердженні укладення договору 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021: «Фіксована процентна ставка «Економ» (далі ставка «Економ») 2% за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується протягом первинного та пролонгованих строків.»; «Фіксована процентна ставка «Стандарт» (далі ставка «Стандарт») 2,5 % за 1(один день/днів) користування Кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.»; 5) у пропозиції про укладення кредитного договору (оферта): «ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 881,64 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21000 грн. 00 коп.». Водночас, суд приходить до висновку, що первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення. Так, із [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 22.02.2021-100001815 від 22.02.2021 року в розмірі 980,00 грн., оскільки сума кредиту - 7000,00 грн., сума відсотків за 14 днів - 1960,00 грн., [PERSON] оплачено 7980,00 грн. Щодо понесених судових витрат сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.\~133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.\~137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. На підтвердження понесених судових витрат за надання правничої допомоги товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» надано: платіжну інструкцію № 449 від 02.11.2023, згідно якої оплачено 4000,00 грн. (а.с.26); договір № 021023-1 від 02.10.2023 про надання правничої допомоги (а.с.30-31); звіт про виконану роботу від 03.11.2023 (а.с.32). Судові витрати за первісним позовом становлять 2147,20 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Однак, враховуючи, що первісний позов задоволено частково на суму 980,00 грн., що становить 7,53 % від ціни позову, а тому відповідно до ст.141\~ЦПК України з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» слід стягнути судові витрати, а саме: 161,68 грн. судового збору та 301,20 грн. витрат на правничу допомогу. У зустрічному позові позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру. Зустрічний позов подано 01.04.2024, а тому ставка судового збору становить 1211,20 грн. Зазначена сума підлягає стягненню на користь держави з овариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Також, позивачем за зустрічним позовом були понесені витрати у зв`язку із отриманням правової допомоги. Між [PERSON] та адвокатом Шевченко Н.П. 16.02.2024 укладено договір про надання правової допомоги (а.с.180-181). Пунктом 1.2. зазначеного договору сторони погодили, що правнича допомога включає: консультацію клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі; вивчення та правовий аналіз судової практики в подібних спорах, підготовка зустрічного позову та інших заяв процесуального характеру, тощо. Ціна договору зазначена в п.3.1 договору і становить 3000,00 грн. Відповідно до акту прийому-передачі послуг від 26.06.2024, сторони остаточно зазначили перелік наданих послуг, а саме: консультація клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі; підготовка заяви про перегляд заочного рішення; підготовка заяви про стягнення судових витрат (а.с.183). Проведення оплати послуг згідно договору про надання правової допомоги від 16.02.2024 в сумі 3000,00 грн. підтверджено платіжною інструкцією № ЕЕ202161 від 01.03.2024 (а.с.182). У зв`язку із наведеним, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, суд вважає, що на користь [PERSON] із товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» слід стягнути витрати, пов`язані із отриманням ним правової допомоги у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial