Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] ,звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , третя особа Жовтоводський-п`ятихатський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області служби Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що Рішенням П`ятихатського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 20.07.2011\~року у\~справі №\~2-448/11\~позов [PERSON] \~про стягнення\~аліментів з\~ [PERSON] було\~задоволено та\~вирішено стягнути\~з [PERSON] \~аліменти на\~утримання неповнолітніх\~дітей у\~розмірі 1/3\~частини всіх\~видів його\~заробітку (доходу),\~але не\~менше,\~ніж 30\~відсотків прожиткового\~мінімуму на\~дитину відповідного\~віку,\~починаючи з\~07.07.2011\~року.Однак, відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів, працює нелегально, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Внаслідок цього на 09.08.2023 року за ним утворилася заборгованість з виплати аліментів в сумі 153\~155 грн. 86 коп. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження N 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів, грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, - на погашення платежу за поточний місяць. Враховуючи визначений Верховним Судом механізм розрахунку пені від суми несплачених аліментів, розмір пені у зв`язку із несплатою аліментів Відповідачем становить 2\~414\~848 грн. 16 коп., яку й просить стягнути з відповідача на користь позивачки. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.25-26). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.28), однак, своїм правом на подання відзиву не скористався, будь-які заяви на адресу суду від нього не надходили. Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суддя, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Як встановлено судом, Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2011 року у справі № 2-448/11 позов [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] було задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.07.2011 року та до досягнення дітей повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 09.08.2023 року за [PERSON] утворилася заборгованість з виплати аліментів в сумі 153\~155 грн. 86 коп. (а.с.12-13). Згідно до ч.ч.1,2,3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача [PERSON] в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення пені, долучила розрахунок, складений на підставі довідки про заборгованість зі сплати аліментів, у відповідності до якого розмір пені становить 2\~414\~848 грн. 16 коп. (а.с.2-11). Проте, згідно ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тобто, в даному випадку, приписами ч.1\~ст.196 СК України\~ встановлено, що максимальний розмір пені обмежується 100 % розміру заборгованості зі сплати аліментів. Відтак, сума пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням приписів ч.1\~ст.196 СК України,\~обмежується розміром заборгованості зі сплати аліментів та становить 153\~155 грн. 86 коп. Враховуючи вищевикладене та інтереси дітей, з огляду на те, що батько не виконує свій обов`язок по утриманню дітей неналежним чином, аліменти не сплачує, внаслідок чого діти не отримують встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки суму в розмірі 153\~155 грн. 86 коп., відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 211 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial