Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

До Лисянського районного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Лисянської селищної ради про визнання права власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що має у власності сертифікат на право земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,46 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується земельним сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЧР№0101290, що зареєстрований у реєстрі №155 від 05.02.1997 року агрофірма «Колос» у с. Журжинці Звенигородського району Черкаської області. Підставою для видач сертифікату був той факт, що позивач працював у агрофірма «Колос» с. Журжинці Лисянського району Черкаської області, що підтверджується архівною довідкою №173 від 14.06.2023 року. відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 25.12.2023 року вказано, що за позивачем рахується сертифікат , на право на земельну частку (пай), серії ЧР№0101290, що зареєстрований у реєстрі №155 від 05.02.1997 року Державний акт не видавався. Позивач звернувся до Лисянської селищної ради з заявою про виділення земельної ділянки в натурі на місцевості, для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Листом Лисянської селищної ради від 19.02.2024 року було відмовлено у наданні рішення про виділення земельної ділянки в натурі на місцевості, у зв`язку відсутністю копії земельного сертифіката на права на земельну частку (пай), оскільки він був втрачений. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, направив суду клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому\~ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи,\~ встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного. Земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішуються питання, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 12.02.1994 року по 31.12.1994 рік перебував у членах агрофірми «Колос», що підтверджується записом у трудовій книжці. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України. Згідно п.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 25.12.2023 року вказано, що за [PERSON] було зареєстровано за №155 від 05.02.1997 року сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЧР№0101290, згідно розпорядження Лисянської районної державної адміністрації №366 від 06.09.1996 року. Розмір земельної части (паю) становить 3,46 умовних кадастрових гектарів . Розпорядниками земель комунальної власності наразі є відповідні територіальні громади (ст. 83 ЗК України). Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподраського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, який діяв на час видачі позивачу серифітката на право на земельну частку (пай), право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Отож, сертифікат який посвідчує таке право, може бути об`єктом права власності. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На позивача у встановленому порядку видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), який втрачений, отож, право позивача є порушеним та підлягає захисту, відтак позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню, враховуючи також визнання позову відповідачем. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved