Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач , [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу, а саме з 03 жовтня 1997 року по 02 січня 2014 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці у позивача були виявлено наступні професійні захворювання: -Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група «В». Легенева недостатність другого ст.; -Радикулопатія попереково-крижова L4,L5,S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, парез лівої стопи легкого ст. Стан після дискектомії L5-S (2012р., 2015р.). По факту даних професійних захворювань було складено Акт №34 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.12.2015 року. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02 лютого 2016 року серія 12 ААА №014983 позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02 лютого 2016 року серія 10 ААГ №034390 позивачу первино встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 січня 2017 року серія 12 ААА №043484 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 січня 2017 року серія 12 ААА №074331 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2018 року серія 12 ААА №054223 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2018 року серія 12 ААА №738953 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2022 року серія 12 AAA №060120 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 50% . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2022 року серія 12 АAB №130092 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 липня 2023 року серія 12 ААА №129602 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 липня 2023 року серія 12 ААГ №187068 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. У результаті набутих професійних захворювань у позивача виражена задишка після незначного фізичного навантаження, частий кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, яке погано відходить, іноді турбує сухий приступоподібний кашель, напади задухи, які виникають після фіз. навантаження та у нічний час, турбують щоденно до 2-3 р./добу, важкість та свистячі хрипи у грудях, скутість в гр. клітці, загальна слабкість. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття Позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн.. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь 400 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 08.05.2024 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримавши копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 08.05.2024 року, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що Позивач при пред`явленні позову про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я [PERSON] , вказано, що останній з 03.10.1997 року по 02.01.2014 року працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді слюсаря-ремонтника (а.с. 10). По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №34 від 30.12.2015 року, де в п. 16 вказано: «Професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] , працюючи з 22.09.2000 по 02.01.2014 слюсарем-ремонтником АЦ-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», здійснював ремонт, монтаж, демонтаж, випробування, регулювання та наладку складного устаткування, агрегатів, машин цеху. Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив дії факторів пилу та важкості праці, показники котрих перевищував ГДК і СН через недосконалість його робочого місця. Також, [PERSON] , працюючи слюсарем-ремонтником в АЦ-2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 03.10.1997 по 22.09.2000, виконував на протязі зазначеного періоду виробничі операції, пов`язані з впливом дії факторів пилу та вібрації, показники котрих перевищували нормативи». У п. 17 Акту зазначено: «Причина виникнення професійного захворювання - пил і важкість праці: Пил з вмістом SiO2 2-10% - від 20,9 мг/м3 до 65,23 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; -Маса вантажу, що підіймається та переміщується - 35-38кг при ГДР до 30 кг; -Нахили корпуса - 250 разів при СН 51-100 разів. -Робоча поза (періодичне перебування в незручній позі до 50% часу зміни) - 26-50% при нормі - до 25 %». Відповідно до п. 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання: у зв`язку з тим, що [PERSON] працював в шкідливих умовах 16 років та 3 місяці, а також неодноразову зміну керівництва цеху, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо. (а.с. 11, 12) Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02 лютого 2016 року серія 12 ААА №014983 позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02 лютого 2016 року серія 10 ААГ №034390 позивачу первино встановлено третю групу інвалідності. (а.с.13, 14 ) Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 січня 2017 року серія 12 ААА №043484 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 січня 2017 року серія 12 ААА №074331 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.15,16 ) Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2018 року серія 12 ААА №054223 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2018 року серія 12 ААА №738958 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.17,18 ) Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2022 року серія 12 AAA №060120 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 50% . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2022 року серія 12 АAB №130092 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.19,20 ) Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 липня 2023 року серія 12 ААА №129602 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 липня 2023 року серія 12 ААГ №187068 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.21,22 ) Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В результаті набутих професійних захворювань у позивача виражена задишка після незначного фізичного навантаження, частий кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, яке погано відходить, іноді турбує сухий приступоподібний кашель, напади задухи, які виникають після фіз. навантаження та у нічний час, турбують щоденно до 2-3 р./добу, важкість та свистячі хрипи у грудях, скутість в гр. клітці, загальна слабкість. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством-відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. З трудової книжки позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що позивач переважний час своєї трудової діяльності працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав, зокрема і через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства відповідача ПАТ «АМКР». Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є пил і важкість праці. Крім того, внаслідок професійного захворювання позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджується медичними висновками та виписками (а.с. 23-27). Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 03 місяці, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 260000 (двісті шістдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2600,00 грн. - відповідно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial