Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за договором. Ціна позову - 52966,29 гривень. До участі в справі в якості третьої особи позивачем залучено Головне управління Національної поліції у м. Києві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2015 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір перевезення. Відповідно до п. 2.1. Договору, За надання Послуг Замовник сплачує Виконавцю плату у розмірі 7 500,00 (сім тисяч п 'ятсот гривень 00 коп.) грн. на місяць, не пізніше «05» числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, безготівковим (переведення грошових коштів на поточний рахунок Виконавця) або готівковим способом. 02.06.2023 Відповідач оплатила надані послуги за період 01.05.2024 31.05.2024. Це була остання оплата наданих послуг, яку він отримав від Відповідача. Згідно із п. 1.2. Договору, послуги надаються впродовж періоду з 01 вересня до 31 травня відповідного календарного року. Протягом періоду з 01.09.2023 до 31.10.2023 він надавав послуги, передбачені Договором, в повному обсязі, проте Відповідач не оплатила їх. 02.10.2023 Він подзвонив до Відповідача з питанням щодо оплати наданих послуг за період з 01.09.2023 до 30.09.2023, проте вона повідомила, що не має зараз грошей і попросила оплатити надані послуги пізніше, з чим він погодився. 01.11.2023 Він подзвонив Відповідачу з питанням щодо оплати наданих послуг за період з 01.09.2023 до 31.10.2023, проте вона знову повідомила, що не має зараз грошей і попросила оплатити надані послуги пізніше. Впродовж періоду з 01.09.2023 до 01.11.2023, окрім наведених вище випадків, він неодноразово звертався до Відповідача з питанням оплати наданих послуг, проте кожен раз Відповідач знаходила причини для того, аби відстрочити оплату наданих послуг. З 03.11.2023 Відповідач перестала виходити на зв`язок: заблокувала мене в месенджерах, ймовірно заблокувала мене в телефонній книзі, аби я не міг до неї додзвонитись, уникає особистих зустрічей, чим самоусунулась від виконання обов`язку покладеного на неї п. 1.3.1 Договору, яким закріплено наступне: «У зв`язку з плаваючим графіком в школі, графік перевезень [PERSON] узгоджується у п 'ятницю тижня, попереднього за тим, впродовж якого будуть здійснюватись перевезення» Проте, Відповідач жодним чином не сповіщала мене про свої наміри припинити співробітництво: ані засобами телефонного зв`язку, ані за допомогою повідомлень в інтернет-месенджерах. Відповідно до п. 5.9 Договору, якщо сторони не повідомлять одне одному за один місяць до 01.11 відповідного календарного року про намір розірвати договір, цей договір вважається продовженим на умовах цього Договору. За відсутності повідомлення Відповідачем Позивача про намір розірвати Договір, Договір продовжив свою дію на період 01.11.2023 - 01.11.2024. З 01.11.2023 до 17.04.2024 Відповідач жодного разу не сплатила Позивачу встановлену Договором суму. Таким чином, враховуючи належне виконання своїх обов`язків Позивачем, у Відповідача наявна заборгованість за Договором надання послуг від 01.11.2015 за період 01.09.2023 - 17.04.2024 у розмірі 52 500,00 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) грн. Відповідач порушила своє зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих Позивачем послуг, а відтак має сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Загальна сума 3% річних, що підлягають нарахування на прострочену суму за Договором складає 466,29 (чотириста шістдесят шість гривень 29 коп.) гри., а загальна сума, яка підлягає стягненню складає 52 966,29 (п`ятдесят дві тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень 29 коп.). Щодо питання залучення Головного управління Національної поліції України у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача. Правонаступником Головного управління МВС України в м. Києві та його структурних підрозділів є Головне управління Національної поліції України в м. Києві та його структурні підрозділи. Пунктом 5.3. Договору закріплено наступне: цей договір припиняє свою дію з моменту повернення автомобіля Шкода Октавія д.н.з. [NUMBER] Головним управлінням МВС України в м. Києві або його структурних підрозділів до його власника [PERSON] . Оскільки момент повернення автомобіля Шкода Октавія д.н.з. [NUMBER] Відповідачу вказаний в Договорі, вирішення даного спору може ймовірно вплинути на права і обов`язки Головного управління Національної поліції України у м. Києві щодо однієї зі сторін, в даному випадку, ймовірно, Відповідача. З огляду на вищенаведене, вважаємо за потрібне залучити до справи Головне управління Національної поліції України у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача. З огляду на вищевикладене Позивач просить суд - Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 52 966,29 (п 'ятдесяи дві тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень 29 коп.), які складаються з 52 500,00 (п 'ятдесяти двох тисяч п 'ятисот гривень 00 коп.) грн. простроченої суми та 466,29 (чотирьохсот шістдесяти шести гривень 29 коп.) 3% річних. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2024 року відкрито провадження в справі. Позивач в судове засідання не з`явився. До суду подана заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені з ними, та умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені з ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з п.2 ч.2 ст.908 ЦК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Суд враховує положення ст.12, ст. 13 ЦПК, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.11.2015 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір перевезення. Згідно із п. 1.2. Договору, послуги надаються впродовж періоду з 01 вересня до 31 травня відповідного календарного року. Відповідно до п. 2.1. Договору, За надання Послуг Замовник сплачує Виконавцю плату у розмірі 7 500,00 (сім тисяч п 'ятсот гривень 00 коп.) грн. на місяць, не пізніше «05» числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, безготівковим (переведення грошових коштів на поточний рахунок Виконавця) або готівковим способом. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 52500 грн. заборгованості за договором надання послуг від 01.11.2015 за період 01.09.2023-17.04.2024, проте у позовній заяві не обґрунтовує, з якого розрахунку виходив позивач, нараховуючи таку плату до стягнення з відповідача, не обґрунтовує настання строку виконання відповідачем зобов`язання з оплати. Відтак, позивач у встановленому законом порядку не довів факту перевезення [PERSON] з місця проживання Замовника, оскільки не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним перевезення визначених в п.1.3. Договору про надання послуг від 01.11.2015 року. З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 52 966,29 грн. до задоволення не підлягає. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та залишення його без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed