Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою в якій просив встановити факт того, що на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем - своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та вважається таким, що прийняв спадщину. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВАТ «Агокомбінат «Калита», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого Броварською районною державною адміністрацією, дата видачі 07.02.2002 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатов на право на земельну частку (пай) за №1192. . Звернувшись до державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Куценко Є.О. щодо порядку оформлення спадщини пiсля смерті [PERSON] , заявнику було роз`яснено, що він вважається таким, що не прийняв спадщину та роз`яснено право звернутися до суду для визначення факту спільного проживання з померлою або додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідно заявнику для оформлення спадщини. Посилаючись на те, що з 2005 року по день смерті матері [PERSON] - [INFO] - заявник спільно проживав з померлою, вели домашнє господарство у будинку за адресою: [ADDRESS] , при цьому він не був зареєстрованим за адресою місця проживання померлої, а отже у заявника не має можливості встановити факт його проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він звернувся до суду з даною заявою та надав докази на підтвердження вищевказаного факту. Присутній у судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав зміст заяви, наполягав на її задоволенні. На питання суду уточнив, що у дійсності, він не мешкав увесь зазначений у заяві час із матір`ю, а лише на вихідних приїзджав їй на допомогу по господарству. Його рідна сестра [PERSON] постійно проживала із їх матір`ю [PERSON] . Представник заінтересованої особи Калитянської селищної ради подав заяву у якій просив розглянути заяву за його відсутності, просив вирішити справу на розсуд суду. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] не підтвердив факт спільного проживання [PERSON] разом із своєю матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зазначив, що у дйсності, з [PERSON] на момент її смерті, мешкала її дочка - [PERSON] , а [PERSON] він лише інколи бачив на вихідних у його матері. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та свідка, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, заявник [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть ( а.с. 6-7). Згідно роз`яснення державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Куценко Є.О. щодо порядку оформлення спадщини пiсля смерті [PERSON] , заявнику було роз`яснено, що він вважається таким, що не прийняв спадщину та роз`яснено право звернутися до суду для визначення факту спільного проживання з померлою або додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с.11). Відповідно до акту про проживання від 01.04.2024 року, складеного депутатом Калитянської селищної ради Головченко С.В., [PERSON] та [PERSON] - спільно проживали та вели спільне домашнє господарство за адресою: [ADDRESS] ( а.с.10). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження, і такі факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У судовому засіданні свідок [PERSON] оголосив про постійне проживання зі спадкодавцем на момент її смерті не заявника [PERSON] , а його рідної сестри [PERSON] , після чого, особисто заявник [PERSON] підтвердив цей факт, уточнивши, що він особисто також допомагав своїй матері у господарстві, навідуючи її у вихідні дні, тому вважав ці дії з його боку постійним проживанням. Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що аналіз наданих на дослідження матеріалів, не дає можливості задовольнити подану заяву та встановити факт поза розумним сумнівом, що має для заявника юридичне значення без шкоди правам та інтересам інших осіб. Суд підкреслює, що дана справа окремого провадження дає більше повноважень суду для отримання матеріалів за власною ініціативою. Однак, суд не має перебирати на себе весь тягар доказування та відшукування доказів необхідних для підтвердження одних фактів та спростування інших. Ініціатива має залишатись за автором звернення. Процесуальний закон зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази, не приховувати докази (п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України), чого, на переконання суду, заявник не дотримувався, визнавши фактично відсутність того факту, який він сам просив встановити, у судовому засіданні.

Outcome: dismissed