Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців та визначити обмеження його прав відносно неповнолітньої постраждалої [PERSON] . В обгрунтування доводів зазначає, що заяву про видачу обмежувального припису подано заяником як матір`ю дитини [PERSON] , яка потрапила під вплив обвинуваченого у вчиненні особливо тяжких злочинів відносно дітей сиріт та інвалідів під час дії правового режиму воєнного стану підсудного та тричі підозрюваного [PERSON] . Вказує, що [PERSON] втягує її доньку від першого шлюбу [PERSON] у злочинну діяльність, з метою помсти заявниці у кримінальних провадженнях відносно нього. Вимоги мотивує тим, що має намір захистити доньку від першого шлюбу, оскільки постраждала [PERSON] зареєстрована і проживає у особистому приватному житловому будинку заявника в [ADDRESS] . Будинок належить заявнику на праві особистої приватної власності з 2004 року, у якому з постраждалою від домашнього насильства [PERSON] , всупереч волі заявника та всупереч чинному законодавству протиправно та незаконно перебуває підсудний у кримінальних справах №305/1937/23 та №305/3017/23, обвинувачений у вчиненні особливо тяжких злочинів відносно держави Україна з розкрадання коштів у особливо великому розмірі, які призначались для будівництва реабілітаційного центру для дітей сиріт та інвалідів - [PERSON] , який подав до Свалявського районного суду позовну заяву про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та стягнення аліментів. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав відносно неповнолітньої постраждалої [PERSON] , а саме: заборонити наближення на 700 м.: щoдо місця проживання [PERSON] в її власному будинку за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати зі неповнолітньою [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява подана у порядку окремого провадження. Суд своєю ухвалою від 28.06.2024 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання. Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Копію ухвали про відкриття провадження направлено заявнику з використанням послуг електронного зв`язку на електронну пошту [INFO] (довідка про доставку електронного листа). У заявника та заінтересованої особи [PERSON] наявні електронні кабінети. Розгляд справи призначений на 10:00 годину 02.07.2024 року. Заявник подала до суду заяву (вх.№5034) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги про видачу обмежувального приписупідтримує, просить заяву задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особи [PERSON] у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про про дату, час і місце розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Належним чином повідомлена про про дату, час і місце розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України - неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними доказами і матеріалами та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України - заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру). На підтвердження вимог заяви [PERSON] посилається на те, що заявник є викривачем та заявником у кримінальній справі про обвинувачення за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 та ч.1 ст.209 КК України щодо підсудних [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України - у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Тобто, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року, справа № 640/23804/18; у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року, справа № 635/4854/19-ц). Судом встановлено, що будь-яких доказів безпосереднього конфлікту між заявником та [PERSON] до заяви не додано. [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за фактом домашнього насильства не притягався, будь-яких доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства відносно [PERSON] матеріали справи не містять. Тобто, заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] фізичного та психологічного насильства відносно неї чи [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому. З заяви вбачається, що між заявником та заінтересованою особою [PERSON] склалася конфліктна ситуація з приводу спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , що стало підставою для звернення заявника до суду з відповідною заявою. Факт того, що заявник є викривачем та заявником у кримінальній справі, підсудним у якій є [PERSON] не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст.264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичн ідані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст.89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі встановлених та досліджених у судовому засіданні доказів, аналізуючи надані позивачем докази на обґрунтування вимог про видачу обмежувального припису, суд доходить висновку, що надані заявником доказине вказують безумовно на вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] , не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для [PERSON] , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. З огляду на наведене, у задоволенні заяви необхідно відмовити. Суд не вирішує питання про судові витрати (у відповідності ч.7 ст. 297 ЦПК України). Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: dismissed