Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

30 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, в якій просила суд встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 28 жовтня 2021 року по день смерті [PERSON] , який загинув [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що 10 липня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після шлюбу вони з чоловіком придбали у спільну сумісну власність квартиру у якій зробили ремонт та придали необхідні меблі та побутову техніку для життя. З 19 серпня 2014 по травень 2016 року [PERSON] брав участь в АТО, згодом він уклав контракт зі збройними силами України, строк дії якого скінчився в червні 2020 року. Після завершення військової служби у листопаді 2020 року [PERSON] працевлаштувався в охоронну морську компанію з якою уклав контракт згідно якого місцем виконання його трудових обов`язків було визначено за межами України (Шрі-Ланка). У липні 2021 року [PERSON] повідомив заявницю, що після закінчення строку дії контракту має намір укласти з цією компанією новий контракт строком на 12 місяців з виконанням трудових обов`язків за межами України. Заявниця була категорично проти та звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, з метою спонукання [PERSON] не укладати новий контракт та повернутись додому. Після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу [PERSON] залишив свою роботу, повернувся додому і працевлаштувався в охоронну фірму мережі магазинів «Аврора». Незважаючи на ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу шлюбні відносини заявниці та [PERSON] не припинились, вони продовжили проживати разом у належній їм квартирі, як чоловік та дружина, піклувались одне про одного, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати і спільне харчування. Наприкінці січня 2022 року [PERSON] придбав обручку яку подарував заявниці 14 лютого 2022 року та запропонував повторно укласти шлюб. Однак, 25 лютого 2022 року [PERSON] отримав повістку із [INFO] і вже 26 лютого 2022 року був мобілізований до лав збройних сил України. Всі особисті документа [PERSON] залишились у заявниці, отримане під час участі у бойових діях грошове забезпечення [PERSON] перераховував на картковий рахунок заявниці. [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання. У направленому на адресу заявниці сповіщенні сім`ї від 25.04.2022 року №К/2149 заявницю було повідомлено, що її чоловік старший сержант [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання. Вказане сповіщення було направлено заявниці, як члені сім`ї загиблого, оскільки під час мобілізації у всіх облікових документах [PERSON] вказав, що заявниця є його дружиною. Також особисто на руки заявниці були видані оригінали довідок форми 5 на [PERSON] , довідки форми 106/о про причини його смерті, витяг з протоколу засідання Регіональної ВЛК Міністерства оборони України про встановлення причин смерті [PERSON] та оригінал свідоцтва про його смерть. У зв`язку з чим, заявниця звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі. 10 травня 2024 року на адресу суду надійшли пояснення від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, в яких представник [PERSON] зазначила, що у липні 2022 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі. Апеляційна скарга заявниці 29.11.2022 року Дніпропетровським апеляційним судом залишено без задоволення. [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі військовослужбовця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснено [PERSON] право звернутись з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції. У 2023 році [PERSON] зверталась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа [PERSON] , в які просила визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови їй у призначені та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі смертю [PERSON] та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю [PERSON] , з яким позивач проживала однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовця та членів їх сімей». Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року позов задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви цивільної дружини [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, яка надіслана листом від 11.11.2022р. №9506 [INFO] . Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву цивільної дружини [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, яка надіслана листом від 11.11.2022р. №9506 [INFO] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року в адміністративній справі №160/11662/23 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року в адміністративній справі №160/11662/23 скасовано. Прийнято нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до Міністерства оборони України (третя особа - [PERSON] ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. 04.04.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. Крім того зазначила, що у 2021 році подружжя розірвали шлюб та враховуючи призов на військову службу не звертались до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації шлюбу, тому можна дійти висновку, що їх поведінка свідчить про небажання визнавати одне одного подружжям та відсутності у них прав та обов`язків подружжя. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спільна присутність на святах та пересилання коштів також не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення фактів ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. У зв`язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Присутня у судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просила суд заяву задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник заявниці [PERSON] - [PERSON] просив суд заяву задовольнити посилаючись на обґрунтування наведені в ній. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.1 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За нормою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з померлим [PERSON] необхідно заявнику для вирішення питання щодо реалізації права на отримання виплат у зв`язку з його смертю та вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства, як законного члена сім`ї загиблого. Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та надала про це відповідні докази. Судом встановлено, що 10 липня 2015 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було складено відповідний актовий запис №435. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.07.2015 року. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 липня 2015 року Жовтневим в відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №435 розірвано. [INFO] [PERSON] помер, про що 26 квітня 2022 року Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було складено відповідний актовий запис №1102, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2022 року. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] після розірвання шлюбу заявницею долучено до матеріалів справи довідку голови правління ОСББ «Злагода 17» [PERSON] від 09.06.2022 року, в якій останній зазначив, що підтверджує факт, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом однією сім`єю і вели спільне господарство. Були зареєстровані та мешкали разом за адресою: [ADDRESS] з 24.06.2016 року по дату загибелі [PERSON] (23.04.2022 р.) Відповідно до Сповіщення сім`ї [INFO] №К/2149 від 25.04.2022 року яке направлено на ім`я [PERSON] зазначено, що її сповіщено про те, що її чоловік, старший сержант [PERSON] , 1980 р.н. загинув [INFO] під час виконання бойового завдання в районі м. Миколаївка Береславського району Херсонської області внаслідок артилерійського обстрілу. Відповідно до виписки (окремі операції надходження коштів) по кратці [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахунком договору SAMDNWFC00014430151 від 05.02.2015 за період з 01.11.2021 - 30.04.2022 [PERSON] здійснював переказ коштів на рахунок [PERSON] , а саме: 14.12.2021 року у сумі 870,00 грн, 15.12.2021 року у сумі 300,00 грн., 09.02.2022 року у розмірі 1500,00 грн., 13.02.2022 року у розмірі 300,00 грн., 15.02.2022 року у розмірі 500,00 грн., 25.02.2022 року у розмірі 2300,00 грн., 04.03.2022 року у сумі 8500,00 грн., 07.03.2022 року у сумі 950,00 грн., 23.03.2022 року у розмірі 6000,00 грн., 25.03.2022 року у розмірі 2000,00 грн., 25.03.2022 року у сумі 4200,00 грн., 28.03.2022 року у сумі 6500,00 грн., 09.04.2022 року у сумі 52000,00 грн., 12.04.2022 року у сумі 46 550,00 грн. Відповідно до декларації №0001-3Е72-АКА0 про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу, яка підписана [PERSON] 22.11.2021 року з лікарем [PERSON] , в графі 1.12 вказаної декларації пацієнтом зазначено, що довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом [PERSON] . Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з вимогами сімейного законодавства сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Отже встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для позивачки юридичне значення. Доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі № 280/1710/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) встановлено, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації». Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 175/3500/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 175/3500/16 (провадження № 61-27931св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 755/3111/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 755/3111/16-ц (провадження № 61-18336св18), від 30 січня 2019 року у справі № 360/2244/15-ц (провадження № 61-18548св18). Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Допитаний в судовому засіданні 04 липня 2024 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він особисто знайомий з заявницею та її покійним чоловіком, знайомі з 2016 року, з подружжям у нього склались дружні стосунки. Часто спілкувались по телефону, він працює на ринку заявниця з чоловіком часто приходили до нього за місцем роботи. Більше він спілкувався з [PERSON] , знає, що вони були одруженні, жили як подружжя. Через деякий час він дізнався, що [PERSON] подала на розлучення. Він знає де вони проживала, приходив до них у гості. Кому належить вказана квартира йому не відомо. Дітей спільний від шлюбу не мали. [PERSON] служив в збройних силах України, потім деякий час працював плавав у море, після закінчення контракту працював у магазині [PERSON] охоронцем на ЮГОКі. Коли він пішов на службу в лютому 2022 року він приходив до нього та розповів, що він мобілізований. [PERSON] та [PERSON] проживали на той час разом. У [PERSON] був брат, мати, коли вони тільки познайомились його батько помер, від першого шлюбу у нього є донька, яка проживає в окупації в Луганській області. Допитаний у судовому засіданні 04 липня 2024 року свідок [PERSON] суду пояснив, що заявниця його рідна сестра. Його сестра була двічі у шлюбі, останній шлюб вона уклала з [PERSON] . Сестра його спочатку зареєстрували шлюб, потім обвінчались. Після закінчення контракту в АТО, [PERSON] підписав контракт з іншою військовою частиною. Придбали квартиру, він особисто допомагав робити ремонт в цій квартирі. Коли у [PERSON] закінчився контракт, він вирішив піти працювати по контракту в море. Лілії не подобалось, що чоловіка постійно не має вдома, вона часто говорила з ним про це та вирішила подати на розлучення. Про те що [PERSON] подала на розлучення він не знав, сестра з [PERSON] продовжували проживати разом, вони часто їздили разом до їх матері в Миколаївську область. Спільне господарство сестра з [PERSON] продовжували, він навіть не міг подумати, що вони розлучились. Допитана у судовому засіданні 04 липня 2024 року свідок [PERSON] суду пояснила, що з заявницею вона знайома з 1994 року, вони разом навчались в медичному училищі. В гості до заявниці вона не приходила, однак вона пам`ятає, що приблизно в жовтні-листопаді 2021 року заявниці разом зі своїм чоловіком [PERSON] прийшли з фіалками до неї додому. Зі слів заявниці вона знає, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Потім вона дізналась, що [PERSON] проходить службу за контрактом. Про те, що [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] вона дізналась зі слів заявниці та не могла повірити. Вона бачила заявницю з [PERSON] , в січні 2022 року останній раз, вони йшли по своїм справам, перед цим вона зустрічала їх в грудні 2021 року вони обирала спортивні костюми. З огляду на вказане вище, враховуючи як покази свідків, так і те, що саме на адресу [PERSON] надійшло сповіщення від [INFO] про те, що її чоловік [PERSON] в бою за Батьківщину, виявивши стійкість та мужність, загинув [INFO] , а отже сам померлий зазначав заявницю як члена сім`ї, в сукупності з іншими наданими заявницею доказами, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного. При цьому встановлення вказаного факту не ґрунтується виключно на показаннях свідків. Щодо посилання представника заінтересованої особи на той факт, що заявниця неодноразово зверталась до суду з аналогічними позовами суд зазначає. З письмових пояснень заінтересованої особи судом встановлено, що [PERSON] зверталась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі військовослужбовця, справа №210/4497/22. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провадженні у справі з позовом [PERSON] до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі військовослужбовця закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснено [PERSON] право звернутись з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції. Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили чи ухвали суду про закриття провадження у справі, постановленої між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності. Йдеться про те, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Отже для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: 1 - тотожних сторін спору, 2 - тотожного предмета позову, 3 - тотожної підстави позову. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Тобто позови повинні співпадати за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Звертаючись до суду з заявою у цій справі, заявник просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу визначивши заінтересовану особу у вказаній справі Міністерство оборони України, натомість, в цивільній справі №210/4497/22 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі військовослужбовця. За таких обставин матеріально-правові вимоги (предмет позову) у вказаних справах різняться. Верховний Суд в своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 540/406/19, від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Спір у цій справі виник між тими ж сторонами, матеріально-правові вимоги (предмет позову) в якій не є тотожними вимогам у справі № 210/4497/22. [PERSON] зверталась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа [PERSON] , в які просила визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови їй у призначені та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі смертю [PERSON] та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю [PERSON] , з яким позивач проживала однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовця та членів їх сімей». Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року позов задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви цивільної дружини [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, яка надіслана листом від 11.11.2022р. №9506 [INFO] . Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву цивільної дружини [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, яка надіслана листом від 11.11.2022р. №9506 [INFO] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року в адміністративній справі №160/11662/23 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року в адміністративній справі №160/11662/23 скасовано. Прийнято нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до Міністерства оборони України (третя особа - [PERSON] ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. 04.04.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. Предметом адміністративного позову [PERSON] було визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови їй у призначені та виплаті грошової допомоги у зв`язку зі смертю [PERSON] та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю [PERSON] , тобто матеріально-правовими вимогами не виступало встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У зв`язку з чим, посилання представника заінтересованої особи у поясненнях, на факт неодноразового звернення заявниці до суду за захистом свого порушеного права, як на підставу для відмови у задоволенні заявлених вимог, не приймається судом до уваги, оскільки остаточного рішення між тими самими сторонами та з тих самих підстав аналогічними з заявленими вимогами у вказаній справі, судами ухвалено не було. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Факт спільного проживання без реєстрації шлюбу заявниці з померлим [PERSON] підтверджено долученими до матеріалів справи доказами, довідкою голови правління ОСББ «Злагода 17» [PERSON] від 09.06.2022 року, в якій останній підтверджує факт проживання заявниці та [PERSON] разом однією сім`єю і ведення спільного господарства з 24.06.2016 року по дату загибелі [PERSON] , випискою з карткового рахунку заявниці, з якого вбачається, що [PERSON] щомісячно направляв кошти у різних розмірах на рахунок заявниці, декларації №0001-3Е72-АКА0 про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу, яка підписана [PERSON] 22.11.2021 року (тобто після прийняття рішення про розірвання шлюбу), відповідно до якої довіреною особою пацієнта [PERSON] визначив саме заявницю та наданими в судовому засіданні показаннями свідків. Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка, про який просить заявниця, породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а тому суд вважає за необхідне вимоги заяви задовольнити та встановити факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу.

Outcome: approved