Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У квітні 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49200,00 грн, яка складається з тіла кредиту 15000,00 грн, відсотків за користування кредитом 34200,00 грн, а також стягнути інфляційні витрати 16236,00 грн, три відсотки річних 3510,05 грн (загальний розмір 69946,05 грн), сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 червня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», було укладено електронний Договір № 4361564 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15000,00 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань 03.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно умов якого відступлено право грошової вимоги за даним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача не сплачена та становить: 15000,00 грн тіло кредиту та 34200,00 грн нараховані проценти, всього 49200,00 грн, інфляційні витрати 16236,00 грн, три відсотки річних 3510,05 грн. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2422,40 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші процесуальні дії у справі Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 25 квітня 2024 року прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд встановив, що\~23 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено електронний договір № 4361564 про надання споживчого кредиту на суму 15000,00 гривень на строк 30 днів /а.с.20-24/. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідач на веб-сайті ТОВ «Авентус України» https://creditplus.ua мав змогу ознайомитися з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом, тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній систему ТОВ «Авентус України». Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А143914». Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 23.06.2021 року договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 15 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. У матеріалах справи наявні погодження позичальника, скріплені його електронним цифровим підписом, щодо умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом. Станом на 05.04.2024 заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і становить 15000,00 грн - тіло кредиту та 34200,00 грн проценти за користування кредитом, всього 49200,00 грн. Крім того, суд встановив, що за даними договору факторингу від 03.05.2022 ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 49200,00 грн. Відповідач був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні шляхом надіслання листа на електронну адресу. Згідно листа АТ КБ «Приватбанк», встановлено що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER] , на яку 23.06.2021 здійснено переказ коштів на суму 15000,00 UAH /а.с.101/. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином встановлено, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №4361564 від 23.06.2021 відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду виникла заборгованість в розмірі 49200,00 грн, з яких: 15000,00 грн - заборгованість по кредиту; 34200,00 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Наданий позивачем розрахунок відповідає наведеним вимогам і не оспорюється відповідачем. Щодо індексу інфляції та трьох процентів річних \~ \~ \~ \~Так, згідно ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до положень\~ст.625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX\~(набрав чинності 17 березня 2022 року)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Відтак, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~не підлягають стягненню з відповідача з 24 лютого 2022 року по 05 квітня 2024 року. Таким чином, розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 19 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року складає 1935,90 грн, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 19 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року складає 392,25 грн. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору №4361564 від 23.06.2021, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача у справі міститься Договір №28/03-2024 від 28 березня 2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Є.О., за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: звіт про надання правової допомоги згідно Договору №28/03-2024 від 28 березня 2024 року, рахунок на оплату №2691-05/04-2024 від 05 квітня 2024 року, платіжна інструкція №4422 від 10 квітня 2024 року. Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн витрат на правничу допомогу. Щодо судових витрат У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 51528,15 грн заборгованості за кредитним договором, задовольнивши 74,74 % позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 611,90 грн. На підставі викладеного, ст. 207, 509, 526, 549, 551, 626, 628, 634, 638, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial