Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь [PERSON] в рахунок компенсації моральної шкоди 1 000 000 грн, та витрати на правову допомогу адвокатом Бойко В.В. у розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування вимог вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, порушуючи права [PERSON] та ст. 19 Конституції України, під час проведення перевірки за його зверненням 16.06.2021 з доданими до нього документами, яке не було належним чином розглянуто ГУ ПФУ у Житомирській області, та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 №240/14655/21, адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні [PERSON] пенсії за віком, зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17.04.1985 по 23.08.1985 та періоду зайняття нотаріальною діяльністю з 22.04.1997 по 11.05.2011. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області врахувати до трудового стажу [PERSON] період роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17.04.1985 по 23.08.1985 та період зайняття нотаріальною діяльністю з 22.04.1997 по 11.05.2011. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 16.06.2021 і вирішити питання призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 №240/14655/21, апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 залишено без змін. Неправомірна бездіяльність відповідача, яка виразилася у відмові розглядати звернення [PERSON] про призначення пенсії за віком, потягла за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусила витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, в результаті чого йому спричинена моральна шкода, пов`язана з явкою до судових інстанцій, в розмірі 1 000 000 грн. Відповідач, зловживаючи правом [PERSON] на розгляд звернення, правом на інформацію та здійснюючи подання неправдивої інформації, відмовився належним чином розглядати звернення позивача та проявив у зв`язку з цим протиправні дії, примусив його витрачати свій вільний час на захист свого порушеного права, завдав йому моральних і психічних страждань. Неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода, оскільки позивач морально страждав з приводу таких дій, не міг реалізувати своє право на розгляд звернення та отримання житла, вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на інформацію та розгляд звернення в порядку, встановленому адміністративно-процесуальним судочинством. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 08.03.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який протокольною ухвалю суду від 20.05.2024 залишений без розгляду. Інших заяв\~по суті\~справи до\~суду не\~надійшло. Протокольною ухвалою суду від 20.05.2024 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, у матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без його участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника відповідача [PERSON] про розгляд справи без її участі, відповідно до змісту якої представник відповідача проти позову заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.06.2021 [PERSON] звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком. На своє звернення отримав відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0219-8/49439 від 06.07.2021, мотивовану тим, що підтверджений страховий стаж становить 18 років 10 місяців 9 днів при необхідності 28 років. До трудового стажу не зараховано період роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17.04.1985 по 23.08.1985, оскільки у записі про звільнення відтиск печатки нечіткий і неможливо встановити належність печатки підприємству.\~Період зайняття нотаріальною діяльністю з 22.04.1997 по 11.05.2011 не зараховано через відсутність довідки за період з 22.04.1997 по 31.12.2003 про реєстрацію особи суб`єктом господарської діяльності із зазначенням системи оподаткування, а за період з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 11.05.2011 відсутні дані про сплату страхових внесків. [PERSON] вважає таку відмову протиправною, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 у справі №240/14655/21, яке залишене без змін постановою сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024, адміністративний позов [PERSON] \~до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні [PERSON] пенсії за віком, зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17.04.1985 по 23.08.1985 та періоду зайняття нотаріальною діяльністю з 22.04.1997 по 11.05.2011. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області врахувати до трудового стажу [PERSON] період роботи в Радомишльському міжгосподарському підприємстві по птахівництву села Котівка Радомишльського району Житомирської області з 17.04.1985 по 23.08.1985 та період зайняття нотаріальною діяльністю з 22.04.1997 по 11.05.2011. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 16.06.2021 і вирішити питання призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 56 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою\~статті 22 Цивільного кодексу України\~(далі-\~ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Приписами\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі\~статтею 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 1\~000 000 гривень позивач пов`язує з тим, що йому завдано моральну шкоду неправомірною бездіяльністю відповідача, яка виразилася у відмові розглядати звернення [PERSON] про призначення пенсії за віком, потягла за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусила витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, в результаті чого йому спричинена моральна шкода, пов`язана з явкою до судових інстанцій. Протиправними діями відповідач примусив позивача витрачати свій вільний час на захист порушеного права, завдав йому моральних і психічних страждань. Неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода, оскільки позивач морально страждав з приводу таких дій, вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на інформацію та розгляд звернення в порядку, встановленому адміністративно-процесуальним судочинством. Відповідно до постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 5 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої \~шкоди,\~ протиправність\~ діяння\~ її\~ заподіювача,\~ наявність\~причинного зв`язку\~між шкодою\~і протиправним\~ діянням\~ заподіювача\~та \~ вини\~ останнього\~ в\~ її\~ заподіянні.\~ Суд,\~ зокрема,\~ повинен\~з`ясувати,\~ чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення). В межах розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що протиправність дій відповідача, яка полягає у неналежному розгляді заяви про призначення пенсії за віком, встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 у справі №240/14655/21, яке набрало законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню. Разом з тим, доведення лише протиправності дій відповідача не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц вказано, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Страждання це відчуття фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК\~України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із врахуванням зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався лише на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2023. Однак, слід зазначити, що сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням Житомирський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язав його вчинити певні дії. Отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд його заяви. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено. Задовольняючи адміністративний позов [PERSON] , суд констатував факт порушення відповідачем вимог законодавства при розгляді його заяви. При цьому, враховуючи характер спірних правовідносин, вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, вказаних обставин недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№826/10460/16 від 03.10.2019, №804/6922/16 від 31.07.2019 та інші). Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Зазначаючи про моральні страждання, позивач не довів, що такі страждання не були негативною емоцією, а мали характер глибоких душевних мук. Сама по собі позовна заява містить лише загальні фрази щодо спричинення моральної шкоди, в той же час в ній абсолютно відсутній конкретний виклад фактичних обставин, які пов`язані безпосередньо із самим позивачем, і які входять до предмета доказування в межах заявлених позивачем позовних вимог, а відтак суд вважає не доведеним, що неналежний розгляд його заяви відповідачем призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання, що досягнуло такого рівня страждання або приниження, які заподіяли позивачу моральну шкоду. Отже, позивачем не надано належних і достатніх доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору відносяться на рахунок держави. Інші судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed