Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

30.07.2021 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Херсонського міського суду Херсонської області до відповідача [PERSON] , в якому просили визнати за ними право власності за кожною на 33,5/100 частки квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказали, що за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 18.01.1993 р. їм належить по 33,5/100 частини спірної квартири, але вони право власності не оформили, а державний реєстратор відмовив у державній реєстрації. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.08.2021 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 30.09.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , в якому він визнає вимоги в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.10.2021 р. відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову та продовжений судовий розгляд на стадії підготовчого провадження. 18.11.2021 р. від позивачів надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просили визнати право власності на частки спірної квартири за позивачкою [PERSON] на 34/100, а за [PERSON] на 33/100 частки. 26.11.2021 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, яким він просить задовольнити вимоги позивачок в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2021 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні 21.02.2022 р. позивачки підтримали позов в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні вкладеним позовній заяві, а відповідач визнав позов в повному обсязі. Усною ухвалою суду від 21.02.2022 р. з занесенням до протоколу судового засідання витребувано інвентарну справу, оголошено перерву до 15.03.2022 р. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. З 12.06.2023 р. по 14.07.2023 р. визначений за цією справою головуючий перебувала у щорічній відпустці, перший робочий день після відпустки 17.07.2023 р. Після відновлення роботи суду, виходу головуючого з відпустки та проведення інвентаризації, розгляд справи призначено на 15.03.2023 року. 13.05.2024 р. судом витребувано архівну інвентарну справу з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні 04.07.2024 р. позивачка [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, відповідач [PERSON] просив його задовольнити, від представника позивачки [PERSON] адвоката Орешко А.П. надійшла заява про розгляд справи у відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши письмові докази та оглянувши інвентарну справу на спірне домоволодіння, встановив наступні обставини справи та відповідні ним відносини. [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14.01.1992 р., актовий запис 27, про що видано відповідне свідоцтво Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Херсона від 22.10.1996 року (арк. справи 7). Рішенням Комсомольського райнарсуду м.Херсона від 18.01.1993 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: ЖЕК ЖБК Комсомольського району м.Херсона про поділ пая та квартири: поділено пай і квартиру [ADDRESS] ; виділено у вказаній квартирі [PERSON] кімнатою площею 13 кв.м. з лоджією, [PERSON] з малолітньою донькою кімнати 17.4 кв.м та 9.4 кв.м з балконом; кухню, туалет, ванну кімнату, коридор, та комору залишити в загальному користуванні; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію (арк. справи 8-12). Вказаним рішенням встановлено, що під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] отримали трьохкімнатну квартиру в ЖБК-70, сплативши з сумісних коштів 4000,00 рублів за перший внесок, а в наступному сумісними засобами повністю виплати вартість квартири. За ч. 1 ст. 164 ЖК України станом на день ухвалення вказаного вище судового рішення, якою керувався суд, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 6, 6-1 постанови від 18 вересня 1987 року N 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" , при розгляді спорів про поділ квартир між співтовариствами, яке розлучилося, судом слід керується статтею 146 Житлового кодексу УРСР, статтею 15 Закону України "Про власність" , пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року N 186 , і статтями 22 , 24 , 28 , 29 КпШС України, враховуючи, що платять, внесених подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Тобто, спірна квартира була спільною власністю подружжя, вказівка в судовому рішенні про виділення кімнат [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною жодним чином не змінює статусу майна та неповнолітня дитина колишнього подружжя не набула права власності на частку квартири. Наявність у колишнього подружжя неповнолітньої дитини була врахована судом при виділенні більшої площі (фактично частки в спільному майні подружжя) [PERSON] зі стягненням з неї на користь колишнього чоловіка компенсації. В той же час вказане судове рішення, незважаючи на компенсаційні виплати, не містить визначення конкретної частки кожного з колишнього подружжя, а лише вказує на виділення в користування конкретних кімнат та долю інших нежитлових приміщень. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] не є належним позивачем по справі та не має права власності на частку спірної квартири, тому відсутні підстави для задоволення її вимог. З архівної інвентарної справи № 11117 на квартиру [ADDRESS] вбачається, що за заявою [PERSON] оформлено право власності на 33/100 спірної квартири, вказано, що документом, яким підтверджує право власності на вказану частку є рішення Комсомольського райнарсуду м.Херсона від 18.01.1993 р., при цьому довідка-характеристика містить вказівку, що 67/100 частки спірної квартири належить [PERSON] , але документи не оформлені. В подальшому за договором дарування від 19.06.1995 р. [PERSON] подарував 33/100 частини квартири [PERSON] , договір зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації (арк.19 інвентарної справи), а 14.09.1995 р. [PERSON] подарував вказану частку відповідачу [PERSON] , договір зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації (арк.21 інвентарної справи). 10.06.2021 р. [PERSON] відмовлено у держаній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки державний реєстратор не змогла встановити на підставі яких документів та в яких частках їй належить право власності на квартиру. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Позивачка [PERSON] визначила предметом свого позову 34/100 частки спірної квартири, тоді як їй належить частка, яка повинна бути розрахована, як та що залишається з виключенням частки іншого співвласника (станом на день звернення до суду та розгляду судом є відповідач [PERSON] ). За ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти межі заявлених позивачкою [PERSON] вимог, оскільки частка [PERSON] є значно вищою ніж 34/100 спірної квартири. Також слід зазначити, що довідкою характеристикою від 16.08.1994 р. КП БТІ визначені ідеальні долі, оскільки рішення Комсомольського райнарсуду м.Херсона від 18.01.1993 р. право спільної сумісної власності фактично не припинено, виділено лише кімнати, балкон та лоджія та залишено у спільному користуванні інші приміщення. Тобто, ХБТІ самостійно визначені ідеальні частки співвласників квартири. Крім того, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 258557155 від 27.05.2021 р. містить відомості щодо актуального права власності [PERSON] на 33/100 частки спірної квартири, як спільної часткової власності. Таким чином визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 34/100 частки спірної квартири не є належним способом захисту прав, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог, що не позбавляє її права звернення до суду з іншим предметом позову, в разі неможливості оформити свої права в позасудовому порядку. Судові витрати покладаються по позивачів, оскільки в задоволенні позову відмовлено. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 08.07.2024 р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed