Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до АТ «СГ «ТАС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь 241200 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем годувальника в особі сина. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05 листопада 2023 року сталася ДТП за участю водія автомобіля марки «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста (її сина) [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України, яке постановою слідчого від 30.12.2023р. закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, що у відповідності до ч.2, 5 ст.187 ЦК України не звільняє володільця джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за завдану позивачці, як матері загиблого сина, шкоду. На момент даної ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за договором №АТ3483894, й 08.01.2024р. повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку із заявою про виплату страхового відшкодування: 80400 грн - моральної шкоди, 196100 грн - шкоди по втраті годувальника, 43500 грн - витрати на поховання. Відповідач 13.03.2024р. виплатив страхове відшкодування в частині моральної шкоди та витрат на поховання, а в решті (відшкодування по втраті годувальника) - позивачці не сплатив, чим всупереч вимог ст.1200 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» проявив незаконну бездіяльність. Водночас позивачка на день загибелі в ДТП її сина досягла пенсійного віку й була непрацездатною, окрім пенсії не має можливості знаходження додаткових джерел існування, страждає на ряд хронічних хвороб, з приводу яких зверталась за медичною допомогою, в зв`язку з чим була на утриманні свого сина та мала право на одержання від нього утримання. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить не менше 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто мінімально 241200 грн (36х6700), які позивачка й просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивачка, як і її представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі й наполягала на їх задоволенні з вищевказаних підстав. Пояснила, що загиблий у ДТП її син [PERSON] проживав разом з нею, власної сім`ї не мав і надавав їй повне утримання: вів домашнє господарство та обробляв велику присадибну земельну ділянку, з якої та за рахунок підзаробітків по найму вони отримували доход та на який, окрім її невеликої пенсії, проживали; із-за свого похилого віку та стану здоров`я вона потребувала сторонньої допомоги, яку надавав покійний син (заготовляв і рубав дрова для пічного опалення, приносив від сусідів воду, оскільки будинок не обладнаний водопостачанням, підтримував домоволодіння у придатному для проживання стані, виконував інші побутові роботи по господарству, купував продукти харчування, ліки, одяг). Жодної суми грошових коштів по втраті сина-годувальника страхова компанія їй не сплатила й мотивованого рішення про відмову у цій виплаті не направила, а в своїх запитах чітко не вказувала, які ще конкретно документи їй потрібно надати для отримання страхової виплати. Стверджує, що відповідач на запит суду надав лише вибіркові матеріали страхової справи, які є неповними. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових документів до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету відповідача, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про поважність причин неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав, надав витребувані судом копії матеріалів страхової справи [PERSON] . Водночас клопотання представника АТ «СГ «ТАС» Ніколаєва В.В. від 21.06.2024р. за вих.№02084/0124 про направлення на адресу товариства копій ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими документами у зв`язку з неотриманням цих документів станом на 20.06.2024р (одержали ухвалу від 19.06.2024р. про витребування документів) є безпідставним і не підлягає задоволенню з огляду на наступне Так, ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі від 23 травня 2024 року надіслана АТ «СГ «ТАС» до його електронного кабінету й доставлена 24.05.2024р. о 11:49:22 год, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документу й у силу приписів ст.14, ч.6, 8 ст.128, п.2 ч.6 ст.272 ЦПК України є належним доказом отримання відповідачем зазначеного судового рішення. Оскільки представник позивачки адвокат Лабик Р.Р. скористався своїм правом на подання до суду позову в електронній формі через систему «Електронний суд», то копію позовної заяви з доданими документами ним було направлено відповідачу АТ «СГ «ТАС» до його електронного кабінету й доставлено 22.05.2024р. о 18:47 год, що підтверджується квитанцією №1086601 та відповідає вимогам ст.14, ч.7 ст.43, ч.1 ст.177 ЦПК України. Відтак, наведені обставини вказують на належне виконання позивачем та судом своїх процесуальних обов`язків по направленню АТ «СГ «ТАС» документів, про які йдеться в клопотанні представника відповідача; зазначені документи перебувають у розпорядженні АТ «СГ «ТАС» у його електронному кабінеті, де він міг своєчасно ознайомитися з ними й подати в установлений строк відзив на позов, як у електронній, так і в паперовій формі, а також забезпечити участь повноважного представника в судовому засіданні безпосередньо в приміщенні Борзнянського районного суду Чернігівської області чи в режимі відеоконференції в порядку ст.212 ЦПК України, проте діяв недобросовісно і цим своїм правом безпідставно не скористався. Тому, з урахуванням вищевказаних обставин і зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). У деліктних правовідносинах обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлено обов`язкове страхування фізичної або юридичної особи; до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Приписами ч.1 ст.990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). У ст.3 Закону №1961-IV зазначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пункт 22.1 ст.22 Закону №1961-IV приписує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п.23.1 ст.23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Положеннями ст.27 Закону №1961-IV встановлено: п.27.1 - Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; п.27.2 - Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; п.27.3 - Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; п.27.4 - Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; п.27.5 - Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Згідно з п.36.1 ст.36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial