Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

19.03.2024 року позивач [PERSON] , [INFO] , громадянин Ісламської Республіки Афганістан, через представника адвоката Ставрост Р.Ю., звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , громадянки Республіки Вірменія, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 26.10.2018 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2491, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін дітей немає, однак, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03.04.2024 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідно до ч.7 ст.187 ЦПК України судом для з`ясування зареєстрованого місця проживання сторін було здійснено запит до адресного бюро, з відповіді якого вбачається, що позивач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 05.10.2018 року за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Київського районного суду м.Одеси. /а.с. 13,14/. \~ \~ \~ \~Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] та\~його представник\~адвокат Ставрост\~Р.Ю.до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, через канцелярію суду надали заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили шлюб розірвати, справу розглянути за відсутності позивача та його представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась шляхом поштового рекомендованого повідомлення на її зареєстровану адресу [ADDRESS] , причини неявки суду невідомі. Зворотні поштові повідомлення повернуто з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням в розумінні п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відповідно ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження. У разі відсутності такої заяви, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких письмових пояснень або доказів суду не надано, доводи позову не спростовано належними доказами. Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є достатніми для розгляду справи по суті за відсутності сторін, належних чином повідомлених. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~ Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , який є громадянином Ісламської Республіки Афганістан, та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка є\~громадянкою \~Республіки Вірменія,\~26.10.2018\~року уклали шлюб, який зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2491, що вбачається із свідоцтва про шлюб, яке видано повторно, серії [NUMBER] від 14.02.2024 року. /а.с.4/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін дітей не має. Відповідно до вимог ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст.279 Сімейного Кодексу України\~ розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. \~ \~ \~ \~Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»\~визначається правовий статус\~та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. \~ \~ \~ \~У\~ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»\~визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав,\~і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право\~на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом це норми ст.ст.27,28 ЦПК України в новій редакції 2017 року. Таким чином,\~ розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно\~з ст.112\~СК України\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються з 2022 року, спільного господарства сторони не ведуть, втрачено почуття любові та довіри, спору щодо поділу спільного майна не існує. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.\~\~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.\~\~ На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved