Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

25.10.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] відбу\-лось знайомство, яке згодом переросло у подружні стосунки без реєстрації шлюбу. [INFO] народилась донька - [PERSON] , про що складено відпо\-відний актовий запис Красногвардійським відділом державної реєстрації акті з цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . З народження дитини і по цей час, її батько - [PERSON] , бачив доньку лише кілька разів, та вів себе не стримано і дозволяв собі бити їх дитину, позивача у присутності третьої дитини. На теперішній час на утриманні позивача знаходиться двоє малолітніх дітей. В судовому порядку було стягнуто аліменти, які відповідач не платив, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини доньки [PERSON] він не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька [PERSON] , жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьків\-ських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавився її життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі. [PERSON] має безліч судимостей за криміна\-льні проступки відомості про які може надати поліція. Позивач неодноразово зверталась про насильство відповідача над дитиною та залякування щоб дитина не розповідала про злочини відповідача. Викладені обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та чинить насильство над дочкою, тому просить суд позбавити [PERSON] батьківсь\-ких прав відносно доньки - [PERSON] , яка народилася [INFO] . До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без її участі. Відповідач надав суду заяву, в якій категорично заперечував проти вимог [PERSON] . Вказав, що має намір, після звільнення з місця позбавлення волі, виховувати дитину та допомагати їй. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Кільчинська Ю.М. надала до початку проведення судового засідання заяву про розгляд справи без її участі, з урахування наданого органом висновку від 25.01.2024 року та найкращих інтересів дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, зазначає наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 29 травня 2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). За характеристикою директора школи та класного керівника, дитина [PERSON] навчається у Комунальному закладі ліцеї №24 Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, батько участі у вихованні дочки не приймає. На утримання дочки з [PERSON] стягнуто на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.08.2020 року, аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1110 грн. 00 коп., з 06 лютого 2020 року до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначала, як на одну з підстав ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, несплату [PERSON] аліментів, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, але підтверджуючих документів суду не надала. Наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання (постанови Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19). Також, суд вказує на відсутність в матеріалах справи достовірних доказів, з яких можливо встановити обставини застосування фізичної сили, будь-яких інших протиправних дій відповідачем до дочки [PERSON] , 2012 року народження, і надані [PERSON] копії документів не підтверджують її посилання в цій частині обґрунтування позову. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Підставою позову [PERSON] є також посилання на ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дочки. Так, тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. \~Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, встановлено, що малолітня [PERSON] , 2012 року народження проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка піклується про неї та матеріально утримує. На теперішній час [PERSON] перебуває в ДУ «Синельниківська виправна колонія №94», і його позбавлення батьківських прав, є недоцільним. Згідно довідки ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» [PERSON] дійсно відбуває покарання у вказаній установі на підставі вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.09.2021 року, що набрав законної сили на підставі вироку Дніпропетровського апеляційного суду від 29.12.2021 року, яким його засуджено до 4 років позбавлення волів, із визначенням початку строку відбування покарання з 18.04.2022 року. В свою чергу суд зазначає про те, що факт відбування відповідачем покарання є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання [PERSON] його батьківських обов`язків з вказаного часу. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц. Судова практика щодо застосування положень\~статті 164 СК України\~є усталеною. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Так, на виконання наведених вище норм Закону, позивачем по справі [PERSON] не надано доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду справи відповідач письмово підтвердив бажання зберегти відносини між ним та його дочкою [PERSON] , 2012 року народження. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власної дочки, або даних про те, що до відповідача застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи також не містять. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач [PERSON] не довела належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, заявлені позовні вимоги, тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку із відмовою позивачу у позові, понесені нею судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed