Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який, відповідно до виписок з погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської ради, належав до суспільної групи колгоспних дворів і його членами станом на 15.04.1991, тобто на момент прийняття Закону України «Про власність», були двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з приналежністю спадкового будинку до суспільної групи колгоспних дворів, відсутністю реєстрації права власності на спадковий будинок та відсутністю правовстановлюючих документів на нього, вона не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] . Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] був її чоловік [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті її матері, відсутні. Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] вона з батьком [PERSON] фактично прийняли, оскільки постійно проживали зі спадкодавицею за однією адресою в [ADDRESS] . Даний факт встановлений на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 (справа № 128/2672/23). Оскільки їхні права як спадкоємців першої черги за законом є рівними, то вони з батьком після смерті [INFO] матері [PERSON] мали право успадкувати по 1/4 частки кожний у праві власності на спадковий будинок, 1/2 частка якого належала померлій як члену колгоспного двору. [INFO] помер її батько [PERSON] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, входить і 3/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав до суспільної групи колгоспних дворів, 1/4 частку якого він успадкував після смерті [INFO] дружини [PERSON] , але за життя не оформив своїх спадкових прав, а інша 1/2 частка будинку належала йому як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991. Вона являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Також 04.03.2003 [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, дочці [PERSON] . Таким чином, вона являється спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, немає. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] , також відсутні. Спадщину вона фактично прийняла, оскільки на момент смерті батька постійно проживала з ним за однією адресою в [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] не втратили право на майно двору і набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожний. Тому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] (на 1/4 частку) та в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 04.03.2003 [PERSON] , заступником сільського голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №67, після смерті [INFO] батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] дружини [PERSON] (на 3/4 частки), а загалом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, допоміжною площею 33,0 кв.м, що складається з житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; прибудови під літерою «а1», сараю під літерою «Б»; погребу під літерою «п/Б»; сараю під літерою «В». Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , та копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 02.04.2024 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.03.2024 з Вінницької районної державної нотаріальної контори надійшла заява, у якій повідомлено, що відповідно до Спадкового реєстру, спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводились. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання 04.07.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Галіцина В.В. попередньо подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їхньої участі, позовну заяву підтримують та просять її задовольнити. Представник Стрижавської селищної ради Форостяна О. попередньо подала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити за відсутності представника Стрижавської селищної ради, не заперечують проти задоволення позову. Частиною третьою статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 04.07.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2006 (а.с. 9). [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2007 (а.с. 8). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.07.1997, [PERSON] та [PERSON] 05.07.1997 уклали шлюб (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.03.1952, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). 18.10.1970 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтві про одруження серії [NUMBER] від 18.10.1970 (а.с. 12). 04.03.2003 на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідає дочці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого [PERSON] , заступником сільського голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №67 (а.с. 10). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.08.2018 (справа № 128/1885/18) задоволено позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно; визнано за [PERSON] , [INFO] , право в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 га в умовних кадастрових гектарах та належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0448465, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 27.06.1997 №328, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) за №1091 (а.с. 16-17). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 (справа № 128/2672/23) задоволено позов [PERSON] про визнання права в порядку спадкування за законом та за заповітом, встановлення факту, що має юридичне значення, власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом; встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом на момент смерті спадкодавців, а саме: на момент смерті [INFO] матері [PERSON] та на момент смерті [INFO] батька [PERSON] , разом з ними за однією адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] та в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 04.03.2003 [PERSON] , заступником сільського голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №67, після смерті [INFO] батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] дружини [PERSON] , на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлій [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), що видаються райдержадміністрацією Вінницького району Вінницької області по Мізяківсько-Хутірській сільській раді серії ВН №0448464 від 11.11.1997, зареєстрований 13.11.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1090, виданий на ім?я [PERSON] (а.с. 18-21). Згідно з копією технічного паспорту від 31.01.2024, виготовленого на замовлення [PERSON] , будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 33,0 кв.м, розташований в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», сараю літ. «Б»; погребу літ. «п/Б»; сараю літ. «В» (а.с. 24-26). Відповідно до копії акту обстеження фактичного місця проживання від 01.03.2023, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ; при перевірці обстеження місця проживання встановлено, що дійсно на момент смерті матері [INFO] [PERSON] з нею постійно проживала від народження її дочка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , хоч зареєстрована була за іншою адресою; [PERSON] надавала матері усіляку допомогу та догляд до дня її смерті, після смерті матері продовжує працювати і проживати за цією адресою (а.с. 28). Згідно з копією акту обстеження місця проживання від 15.06.2023, [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] ; при перевірці обстеження встановлено, що дійсно на момент смерті батька [INFO] [PERSON] з ним постійно від народження проживала його дочка [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , хоч зареєстрована була за іншою адресою; [PERSON] надавала батьку усіляку допомогу та догляд до дня його смерті, після смерті батька продовжує працювати і проживати за цією адресою (а.с. 27). З копії довідки від 24.01.2024 №15, виданої старостою Мізяківсько-Хутірського старостинського округу Стрижавської селищної ради, [PERSON] , 1913 року народження, згідно з погосподарськими обліком, являвся головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Відповідно до копії довідки від 30.05.2018 №981, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). З копій погосподарських книг убачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносився до суспільної категорії колгоспних дворів і єдиними його членами були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 37-42). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.03.2024 №339/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [INFO] дружини [PERSON] , оскільки у спадкоємця відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавців на спадкове майно та право власності спадкодавців не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав відповідно до законодавства (а.с. 43). З виписки словника власних імен людей (українського-російський і російсько-український) убачається, що ім`я « [PERSON] » вживається як « [PERSON] , Антоній, Антонін, Антось, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] »; ім`я « [PERSON] » вживається як « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » (а.с. 61-63). Спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводились, що підтверджується листом завідувача Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Березовської Л.М. від 28.03.2024 №549/01-16 (а.с. 58). Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою\~статті 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємці за законом [PERSON] (чоловік померлої) та [PERSON] (дочка померлої) із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, однак вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Також установлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносився до суспільної категорії колгоспних дворів і єдиними його членами були [PERSON] та [PERSON] . Згідно з вимогами статті 7 Конституції СРСР (в редакції 1936 року), колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 №69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. З вищенаведеного та з матеріалів даної справи убачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, виходячи з рівності часток членів колгоспного двору, [PERSON] та [PERSON] належала по 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої входить 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] як члену колгоспного двору. Після смерті [INFO] [PERSON] єдиними спадкоємцями першої черги за законом були: чоловік [PERSON] , який [INFO] помер, та дочка [PERSON] . Оскільки останні після смерті [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, так як постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вони мають право на спадкування по 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Таким чином, після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] мав право на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] (1/2 частки як члену колгоспного двору, 1/4 частки як спадщина після смерті [PERSON] ), а позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] мала право на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , який 04.03.2001 на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповідає дочці [PERSON] . Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] являється спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельні ділянки, то спадкоємець також не набуває на них права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відтак, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 27.03.2019 (справа № 2-1625/1997, провадження № 61-6331св18). Відповідно до ч. 1\~ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Установлено, що оформити свої спадкові права на спадкове майно після смерті батька позивач [PERSON] не має можливості через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто передумовою для застосування\~статті 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 в справі № 2-7055/12 (провадження № 61-1322св18) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Судом достовірно установлено, що позивачу [PERSON] після смерті матері [PERSON] належало право на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Крім того, позивач [PERSON] , являючись єдиним спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зокрема: на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Таким чином, позивач [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті матері та за заповітом після смерті батька цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved