Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позиція сторін у справі У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звільнення майна з-під арешту, в якому зазначив, що виконавче провадження [NUMBER], в рамках якого накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , фактично закрито з 30.06.2015 року у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.І ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на той час), проте арешт залишився чинним та порушує права власника [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, його представник до суду подав заяву про вирішення спору у його відсутність. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 30 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є AT «ОТП Банк» (ЄДРПОУ 21685166) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) укладено кредитний договір № ML-006/2043/2008. З метою забезпечення виконання зобов`язань, за вищезазначеним кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та громадянкою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) укладено договір іпотеки PML-006/2043/2008 від 30.05.2008 року, згідно з умов якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . 27 липня 2021 року між [PERSON] надалі за текстом позивачем та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) яка була на той час іпотекодержателем за договором іпотеки PML-006/2043/2008 від 30.05.2008 року укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Вищезазначений договір про відступлення права вимоги було посвідчено 27 липня 2021 року ПН КМНО Боднар Н.В. за реєстровим номером 1069. 18.01.2022 року в зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх обов`язків за кредитним договором позивачем здійснено звернення до ПН КМНО Горохової Н.В. за для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». 25.01.2022 року ПН КМНО Горохова Н.В. зареєструвала право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . за позивачем. Право власності зареєстровано за номером 46335533, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 63042438, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як пізніше стало відомо позивачу, при вчиненні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності нотаріусом також перенесено обтяження у виді арешту за реєстраційним номером 46379978, яке до того знаходилося в спеціальному розділі ДРРП за реєстраційним номером 2532957. Арешт було накладено відділом державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві (на теперішній час Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка вже належить на праві приватної власності позивачу. Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2013 на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві (на теперішній час Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на той час знаходився виконавчий документ, а саме виконавчий напис № 5179 виданий 22.07.2013 року ПН Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В вересні 2023 року позивачем направлено до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) лист із заявою про скасування вищезазначеного арешту та виключення запису про арешт з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до відповіді Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вихідним номером 88232 від 27.09.2023 року стало відомо наступне: Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого напису №5179 від 22.07.2013 року. 10.09.2013 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 10.09.2013 року винесено постанову про звернення стягнення на майно з під арешту. 30.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану. Тобто, виконавче провадження [NUMBER], в рамках якого накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , фактично закрито з 30.06.2015 року у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.І ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на той час). Позиція суду та оцінка аргументів сторін У частині першій статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частини першої, пункту 3 частини другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як встановлено у частині першій статті 319, частинах першій та другій статті 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач з 25.01.2022 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а існуючі з 2013 року стосуються зобов`язань колишнього власника, виконавче провадження по яким закрито. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення з метою захисту майновим прав позивача шляхом.

Outcome: approved