Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Колотуха О.М. звернуласься до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «ЖАЙВОРОНОК-ПАЧІРТА», ТОВ «ГАЛАКТИКА-БЕРЕГОВО», ТОВ «ЖАЙВОРОНОК-ПЛЮС», ТОВ «ВЕРД» про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту спільно набутого майна подружжя, визнання права власності на частину спільного сумісного майна. Позовна заява мотивована тим, що позивачка [PERSON] з 1996 року проживала разом із [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. На початок спільного проживання вони не перебували в інших зареєстрованих шлюбах. Від проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] мають спільну доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] , та яку вони спільно ростили та виховували в сім`ї. Так, з 01 січня 1996 року і до 2001 року фактичне подружжя проживати за адресою: [ADDRESS] та з січня 2001 року сім`я переїхала до м. Берегова і з того часу всі троє стали проживати по [ADDRESS] . За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] працювали, тобто мали доходи. За спільні кошти фактичне подружжя завершили будівництво будинку, в якому проживали разом [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , здали його в експлуатацію, оформивши право власності на нього на спільну доньку [PERSON] . Також, за час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, обоє були зареєстровані за однією адресою, безперервно проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм житла, спільно утримували будинок, в якому проживали, разом сплачували комунальні платежі, робили ремонти, купували предмети домашнього побуту, мали спільних друзів, підтримували родинні зв`язки з родичами один одного, завжди разом їздили відпочивати. 01 жовтня 2023 року після тяжкої хвороби [PERSON] помер. При цьому, догляд за ним від першого до останнього дня захворювання здійснювався його фактичною дружиною [PERSON] .. Після смерті [PERSON] стало відомо, що він залишив заповідальне розпорядження на користь сина від першого шлюбу [PERSON] та спільної з [PERSON] доньки [PERSON] , яке викладене у заповіті, що був складений та підписаний [PERSON] 23 червня 2023 року і зареєстрований приватним нотаріусом Берегівського РНО Гарапко Х.М. за реєстром № 1438. До оформлення спадщини за спадкоємцями за заповітом [PERSON] вважає за необхідне встановити факт їх із [PERSON] спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнати, що все майно, яке було придбане протягом спільного проживання [PERSON] з [PERSON] є їх спільною сумісною власністю та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину у спільному сумісному майні, тим самим виключити належну їй частку у майні із спадкової маси. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.04.2024 року клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Колотуха Олексія Михайловича про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та збільшення розміру позовних вимог задоволено. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.04.2024 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. 03 червня 2024 року Берегівським районним судом Закарпатської області отримано клопотання відповідача [PERSON] про приєднання до справи письмових пояснень, де зазначено прохання врахувати суд при розгляді даної справи правові позиції Верховного суду України та Верховного Суду, наведені у даних поясненнях щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, до якого входить частка у статутному капіталі товариства, а саме виникнення права вимоги в іншого з подружжя виплати компенсації вартості 1/2 від вартості частки другого з подружжя в статутному фонді. 07 червня 2024 року представником позивачки [PERSON] адвокатом Колотуха О.М. було подано до суду заяву, в якій останній вважав подані відповідачем [PERSON] письмові пояснення такими, що є відзивом на позовну заяву та містять за своїм змістом заперечення щодо наведених позивачем обставин та підстав позову, з якими відповідач не погоджується. Враховуючи те, що вказані пояснення подані з порушенням процесуальних строків просив суд не приймати до уваги. При цьому, у заяві зазначив наступне. Щодо суті письмових пояснень, які викладені відповідачем у клопотанні, то такі не заслуговують на увагу, оскільки правові судові позиції, наведені у «письмових поясненнях» стосуються перш за все поділу майна дружини і чоловіка за умови, що обоє із подружжя є живими, у спорі між собою виступають як позивач і відповідач, і вимога щодо долі частки в товаристві з обмеженою відповідальністю ставиться одним із подружжя до іншого. Вказаною добіркою судових рішень, відповідач наголошує на той факт, що майно або гроші, передані до статутного капіталу товариства стають власністю самого товариства, що в принципі позивачем не заперечується. При цьому, позивач у даній справі вимоги до майна товариств не заявляє, на майно, включаючи гроші, що були передані [PERSON] у статутний капітал товариств під час спільного проживання з позивачем, не претендує. Так, [PERSON] і [PERSON] проживаючи однією сім`єю без укладення шлюбу, вклали спільні сумісні кошти в товариства з обмеженою відповідальністю «Жайворонок-Пачірта», «Галактика-Берегово», «Жайворонок-Плюс», «Верд», які з моменту їх внесення до статутного капіталу зазначених товариств стали коштами цього товариства, однак взамін [PERSON] і [PERSON] набули права спільної сумісної власності на частки у статутних капіталах цих товариств. При цьому, корпоративні права були оформлені на одного із них і учасником зазначених товариств став [PERSON] .. Факт того, що правові позиції вищих судів надають іншому з подружжя, який не є учасником товариства, права на виплату частки у статутному капіталі товариства, свідчить про те, що така частка є спільним сумісним майном, інакше інший із подружжя не мав би права на таку виплату. Представник позивачки [PERSON] адвокат Колотуха О.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, пояснивши, при цьому, що будинок зареєстрований на доньку [PERSON] та інформація щодо часу його реєстрації не має значення у даній справі. Також, зазначив, що місце реєстрації [PERSON] станом на 2003 рік невідоме, стосовно статутного капіталу [PERSON] до товариств не зверталися. Крім цього, пояснив, що акт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не укладався, однак у позові зазначені свідки, які б могли підтвердити факт спільного проживання позивачки із [PERSON] .. З поміж цього, представник пояснив, що походження коштів щодо вкладу до статутного капіталу [PERSON] є сімейною таємницею. Представник відповідача [PERSON] адвокат Петрунько І.А. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, пояснила, що позивачка [PERSON] в позовній заяві об`єднала вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю, яка розглядається в порядку окремого провадження, до вимог позовного провадження. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю заперечила, оскільки відсутній акт спільного проживання, в якому би підписались сусіди, органи місцевого самоврядування. Позивачкою в позові не зазначено, які саме ремонтні роботи проводились в будинку проживання сторін. Крім цього, зазначила, що на сьогоднішній день невідомо про наявність частки статутного капіталу в товариствах. Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «ЖАЙВОРОНОК-ПАЧІРТА», ТОВ «ГАЛАКТИКА-БЕРЕГОВО», ТОВ «ЖАЙВОРОНОК-ПЛЮС», ТОВ «ВЕРД» [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що документи, наявні в матеріалах справи, що стосуються товариств відповідають дійсності, а також розмір зазначених земельних ділянок. Крім цього, зазначив, що померлий [PERSON] володів 25 % часток в статутному капіталі товариств, тому вважав за можливе залишити за собою право залишатись в нейтральному статусі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Колотуха І.О. в судове засідання не з`явились. Про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву не подали. При цьому, представником відповідачки [PERSON] адвокатом Колотуха І.О. було подано заяву про визнання позовних вимог та проведення розгляду справи без їх участі. Крім цього, адвокатом Колотуха І.О. було подано заяву, в якій заперечив проти клопотання відповідача [PERSON] , оскільки вважає його відзивом на позов та поданим з порушенням процесуальних строків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву, в якій заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю. Також, заперечив проти стягнення з нього будь-яких судових витрат та витрат на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-й. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2023 року [PERSON] помер [INFO] . Так, відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 2593 від 27.06.2019 року та від 09.04.2019 року №1072 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 22.05.2003 року та відповідно 19.02.2003 року по дату видачі довідок були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зазначений факт узгоджується і з копією будинкової книги, наявної в матеріалах даної цивільної справи. Крім цього, довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1997 від 18.12.2023 року встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] за вказаною адресою також були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Факт ведення спільного господарства та здійснення комунальних та інших платежів [PERSON] та [PERSON] підтверджено наданими позивачкою документами, які суд визнав належними та допустимим доказами. Зокрема: - договорами укладеними [PERSON] з відповідними постачальниками послуг на утримання будинку [ADDRESS] про надання послуг по вивезенню твердих побутових відходів, про користування електричною енергією, про надання населенню послуг з газопостачання, а також технічна документація на проведення водопостачання в будинку, - договором укладеним [PERSON] 24 вересня 2005 року з ТОВ «ТЦ Телевідеотехніка-Телесервіс» про підключення будинку [ADDRESS] до кабельної мережі та кабельного телебачення, - договором укладеним [PERSON] 11 лютого 2013 року на централізовану охорону майна в житлових приміщеннях громадян підрозділом Державної служби охорони при МВС України на об`єкті [ADDRESS] , в якому в п. 5.2.1. [PERSON] зазначений серед довірених осіб - членів сім?ї, - договором укладеним [PERSON] 11 лютого 2013 року на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони на об`єкті [ADDRESS] , - договором укладеним [PERSON] 08 липня 2019 року про централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагування наряду поліції охорони на об`єкті [ADDRESS] , в додатку 3 до якого [PERSON] зазначений уповноваженою особою замовника, - випискою з відділення № [NUMBER] АТ «Укрсиббанк» від 24 листопада 2023 року про сплату комунальних платежів: за газ, доставку газу, електроенергію, воду, вивезення ТПВ, з яких видно, що оплату здійснювали і [PERSON] і [PERSON] .. Крім цього, факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] підтверджено наданими роздруківками заявок на бронювання та рахунки відпочинку в 2013 році на Кіпрі, в 2014 році Фуджейра, ОАЕ, в 2016 році в Єгипті, в 2018 році в Туреччині, в 2019 році в Греції. Також, 26 серпня 2023 року [PERSON] і [PERSON] разом здійснили авіапереліт рейсом Базель-Будапешт, про що свідчить інформація з Інтернет сайту Booking. Факт про встановлення якого просить позивачка має для неї юридичне значення, оскільки необхідне їй для можливості визнання права власності на спільне майно подружжя. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю у разі існування спору про право вирішується у позовному провадженні. Вказаний висновок узгоджується і з позицією Верховного Суду у постанові від 08 травня 2019 року по справі № 454/1106/17, провадження № 61-17353св18. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20 зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц дійшов аналогічного висновку. Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої\~статті 256 ЦПК України\~в редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій; пункт 5 частини першої\~статті 315 цього Кодексу\~в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Отже, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлення позивачкою [PERSON] вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу разом із вимогами про встановлення факту спільно набутого майна подружжя, визнання права власності на частину спільного сумісного майна в порядку позовного провадження є законним та підставним. Позаяк, судом встановлено наявність спору між сторонами щодо заявлених позовних вимог. Тому, посилання представника відповідача [PERSON] про безпідставність звернення із вимогою, що має розглядатися в порядку окремого провадження є неаргументованим. Враховуючи вищенаведене та надані позивачкою докази у підтвердження заявлених вимог, судом встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом в [ADDRESS] , у період з 01 січня 2004 року (врахувавши положення СК України, якими врегульовано відносини між особами, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що набрав чинності 01 січня 2004 року) до 01 жовтня 2023 року проживали однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу. Тому, позовну вимогу в цій частині слід задовольнити. Позаяк, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Доказами встановлення спільного проживання однією сім`єю можуть бути: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Враховуючи наведене, законодавством України не визначено чіткого переліку документів та інших доказів необхідних для звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання для однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Отже, посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Петрунько І.А. щодо необхідності надання позивачем акта спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , з підписами сусідів та представників органів місцевого самоврядування не є передбаченою законом вимогою. Тому, учасники справи самостійні у виборі доказів, які будуть подані ними до суду та на їх думку достатніми для прийняття рішення у справі. Щодо позовних вимог про встановлення факту спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на частину спільного сумісного майна, суд констатує наступне. Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Так, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такого ж правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, провадження №61-28343св18. Так, судом встановлено, що Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.12.2023 року підтверджено право спільної часткової власності за [PERSON] в розмірі частки по 1/4 на кожну земельну ділянку за кадастровими номерами: 2110200000:01:026:0011, площею 0,0796 га, розташованої в [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину зареєстроване за [PERSON] . приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х.М. 30 червня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 30 червня 2015 року); 2110200000:03:003:0039, площею 0,1131 га, розташованої в [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину зареєстроване за [PERSON] . приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х.М. 30 червня 2015 року); 2110200000:03:003:0006, площею 0,12 га, розташованої в [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину зареєстроване за [PERSON] . приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х.М. 30 червня 2015 року); 2110200000:03:003:0005, площею 0,1 га, розташованої в [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину зареєстроване за [PERSON] . приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х.М. 30 червня 2015 року); 2110200000:01:016:0058, площею 0,099 га, розташованої в [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину 13 квітня 2021 року на підставі зареєстроване за [PERSON] . приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мацола I.В.); 2110200000:01:016:0127, площею 0,0967 га, розташованої в [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину 13 квітня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріального округу Мацола I.В.), а також готельний комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину 04.12.2009 року). За приписами ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Статтею 369\~ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~91\~ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Частинами 1 3 ст.\~96\~ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 115 ЦК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18 зазначила, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Тому, майно господарського товариства належить йому на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику) товариства та його подружжю (колишньому подружжю). Таким чином, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу, таке майно, належить на праві власності самому товариству і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, в разі передання подружжям свого майна як вкладу, для участі одного з них у товаристві, зазначене майно стає власністю такого товариства, а подружжя набуває право на частку в статутному капіталі такого товариства. Подружжя розпоряджається майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, часткою в статутному капіталі товариства, за взаємною згодою, наявність якої презюмується. Такого правового\~висновку дійшов\~Верховний Суд\~у постанові\~від 16\~березня 2023\~року у\~справі № 911/2780/20. Аналогічний правовий висновок висловив і Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц. Отже, судом встановлено, що статутний внесок [PERSON] у розмірі по 25% кожний до ТОВ «ЖАЙВОРОНОК-ПАЧІРТА» (зареєстрованого в ЄДР юридичних осіб 09 березня 2011 року), ТОВ «ГАЛАКТИКА-БЕРЕГОВО» (зареєстрованого в ЄДР юридичних осіб 25 травня 2012 року), ТОВ «ЖАЙВОРОНОК-ПЛЮС» (зареєстрованого в ЄДР юридичних осіб 04 березня 2015 року), ТОВ «ВЕРД» (зареєстрованого в ЄДР юридичних осіб 20 липня 2023 року) підтверджено Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто, набуття у власність вищевказаного майна було здійснено в період фактичного проживання [PERSON] однією сім`єю із позивачкою [PERSON] , а саме у період з 01 січня 2004 року (врахувавши положення СК України, якими врегульовано відносини між особами, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що набрав чинності 01 січня 2004 року) до 01 жовтня 2023 року. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved