Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

06.06.2024\~року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] ,\~уродженця та\~жителя:\~смт.\~Битків,\~Надвірнянського району, Івано-Франківської\~області,\~на її\~користь аліменти\~в розмірі\~1/3\~частини всіх\~видів його заробітку (доходу), але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дітьми повноліття. Також, просила допустити негайне виконання даного рішення суду у межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги. В судовому засіданні представник позивача,\~адвокат Куций\~О.С.\~позовні вимоги\~ [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, згідний на стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей, а також не заперечує щодо стягнення з нього в користь держави судового збору. Разом з тим, не згідний щодо відшкодування позивачу за його рахунок витрат за надання правничої допомоги. Просить суд в цій частині вимог [PERSON] - відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому\~засіданні встановлено,\~що сторони по\~справі перебували\~у шлюбі, який був\~зареєстрований 05.11.2003 року у Битківській селищній раді Надвірнянського району, Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис за № 32. За час перебування в шлюбі у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який станом на даний час загинув у війні проти російської федерації, дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З`ясовано також,\~що шлюб\~між сторонами\~було розірвано\~згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2010 року. Даним рішенням місце проживання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , було визначено разом з матір"ю (а.с.9). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2010 року було вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки зі всіх видів його доходу, який не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів проводити з 18.08.2010 року (а.с.10-11). Після розірвання шлюбу позивач разом з відповідачем як сім"я не проживали більше року. У 2013 році позивач разом з дітьми повернулася до відповідача. [INFO] у позивача і відповідача народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка долучена до матеріалів справи (а.с.12). Однак, спільне життя у сторін не складалося й надалі. 26.01.2023 року рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради № 374 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю [PERSON] (а.с.13-15). В результаті розгляду цивільної справи № 348/1209/23, відкритої за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, звільнення від нарахованої заборгованості по аліментах за минулий період Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 28.08.2023 року ухвалено рішення, яким припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , які були присуджені на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2010 року у справі № 2-1197/2010 (а.с.16-18). Як вбачається з довідки про проведену бесіду від 31.08.2023 року, виданої службою у справах дітей Пасічнянської сільської ради, неповнолітня дитина [PERSON] вирішила надалі проживати разом з матір"ю [PERSON] (а.с.19). Таким чином, неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 31.08.2023 року, виданого службою у справах дітей Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с.20). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.05.2024 року, складеного депутатом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області вбачається, що зі слів заявника [PERSON] , яка фактично проживає в [ADDRESS] , її дочка [PERSON] проживає разом з нею по вказаній адресі з 29.08.2023 року та знаходиться на утриманні [PERSON] . Батько дітей [PERSON] у вихованні та утриманні дітей участі не приймає (а.с.21). Позивач [PERSON] неофіційно працює по заробітках у Республіці Польща, де отримує нерегулярний дохід, інших доходів у неї немає. Коштів, які вона отримує, не вистачає на забезпечення потреб обох неповнолітніх дітей. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей відповідач не надає. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривні. Згідно абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Врахувавши всі обставини справи, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріальне становище дітей, а також матеріальний стан платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати своїх дітей в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку. За вказаних\~обставин і\~з урахуванням\~також того,\~що обов`язок\~утримувати дитину\~є рівною\~мірою обов`язком\~як матері\~так і\~батька,\~суд вважає,\~що відповідач\~має змогу\~надавати матеріальну\~допомогу на\~утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , і аліменти можуть бути визначені судом у відсотковому відношенні, а саме по 1/3 частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд констатує, що згідно вимог ст.191\~СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 06.06.2024 року. На підставі п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями\~статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Як вбачається\~з квитанції\~про сплату\~грошових коштів\~№ 030/2024\~від 06.06.2024\~року та\~попереднього (орієнтовного)\~розрахунку судових\~витрат від\~04.06.2024\~року оплаті\~підлягають витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~у розмірі\~5000,00 гривень,\~з яких: за\~консультацію клієнта\~з приводу\~подання позовної\~заяви про\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітніх дітей\~(500,00\~гривень), складання позовної\~заяви про\~стягнення аліментів\~на утриманнянеповнолітніх\~дітей (1500,00\~гривень), представництво інтересів адвокатом в суді І інстанції - 3 судових засідань (1000,00 гривень за одне засідання). Разом з тим, суд констатує, що доводи позивача щодо співмірності судових витрат на правову допомогу є не повністю обґрунтованими. Зокрема,\~необхідно зазначити,\~що представник\~позивача фактично\~брав участь\~у одному\~судовому засіданні, а саме 10.07.2024 року, тому задоволенню підлягають понесені витрати на правничу допомогу у одному судовому засіданні (1000, 00 гривень). Таким чином,\~суд прийшов\~до висновку\~про часткове\~задоволення вимоги\~про стягнення\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~зокрема:\~за консультацію\~клієнта з\~приводу подання\~позовної заяви\~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітніх\~дітей (500,00\~гривень), складання позовної\~заяви про\~стягнення аліментів\~на утриманнянеповнолітніх\~дітей (1500,00\~гривень), участь в одному судовому засіданні від 10.07.2024 року (1000,00 гривень), а всього - 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі\~ст.ст.180,\~182,\~183,\~191\~СК України,\~

Outcome: approved