Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

27 листопада 2023 року позивач в особі представника засобами поштового зв`язку звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2012 року у розмірі 89 657,19 грн. станом на 06.11.2023 року, яка складається з наструпного: 42295,40 грн. - заборгованість за кредитом; 47361,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.11.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 62432,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, підтверджується підписом в заяві. Свої зобов`язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 06.11.2023 року відповідач має заборгованість на загальну суму 142105 грн. 51 коп., яка складається з наступного: 42295,40 грн. - заборгованість за кредитом; 47361,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 52448,32 грн. - заборгованість за пенею. Звернули увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 89657,19 грн., яка складається з наступного: 42295,40 грн.- заборгованість за кредитом; 47361,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2023 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 29 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви відповідача вбачається, що він ознайомився та згоден з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку. 28.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п.2.1 Угоди [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 62432,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2265,05 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2015 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, підтверджується підписом в заяві. Згідно Статуту від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Як було встановлено судом, оскільки не спростовано сторонами, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 16.11.2010 року та Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.11.2012 року позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Як вказав в своїй позовній заяві позивач та представник позивача в судовому засіданні відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконує не належним чином, у зв`язку з чим, станом на 06.11.2023 року мається заборгованість у розмірі 89657 грн. 19 коп., яка складається з наступного: 42295,40 грн. - заборгованість за кредитом; 47361,79 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за реєстровим номером №317 вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення грошових коштів у сумі 58472,51 грн. з [PERSON] , які є боргом за кредитним договором б/н від 28.11.2012 року, укладеним між ним та Приватним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Всього борг 56772,51 грн., з яких основний борг 42295,40 гривень, сума заборгованості по відсоткам- 7117,71 гривень, комісія 3664,24 гривні, штраф - 3695,16 грн. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн. 21.04.2015 року постановою старшого державного виконавця АНД відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Посадська О.В. відкрито виконавче провадження №47313557 з примусового виконання виконавчого напису №317, виданий 09.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 58472,51 грн. Відповідно до листа Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ виконавче провадження закінчено у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю. 19.02.2016 року постановою головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Коломоєць К.В. відкрито виконавче провадження №50155982 з примусового виконання виконавчого напису №317, виданий 09.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 58472,51 грн. 26.06.2016 року головним державним виконавцем виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Коломоєць К.В. у виконавчому провадженні №50155982 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] . 01.09.2022 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пащенко Ю.А. у виконавчому провадженні №50155982 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до Закону України №2455-ІХ від 27.08.2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.2 постанови, виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 01.09.2025 року. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України від 26.06.2024 року №36971-25119/Г-01/8-0400/24 на виконанні в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області знаходиться: постанова державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 21.09.2016 року №В13/15, видана при примусовому виконанні виконавчого документа №317 від 09.02.2015, щодо стягнення з пенсії загальної суми боргу в розмірі 64426,76 грн. (в тому числі борг у розмірі 58471,51 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», витрати виконавчого провадження у розмірі 107,00 грн., виконавчий збір у розмірі 5847,25 грн.). За період з 01.12.2016 року по 30.04.2022 року згідно зазначеної постанови утримано 11344,16 грн. Станом на 01.08.2024 року залишок боргу за даною постановою становить 53082,60 грн. Згідно з наданою позивачем інформацію за вищевказаним виконавчим провадженням перераховано АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 9394,07 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають на меті подвійне стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 28.11.2012 року, оскільки станом на дату звернення позивача з позовом до суду на підставі виконавчого напису нотаріуса вже було відкрито виконавче провадження та здійснювалося стягнення заборгованості за кредитним договором та виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 01.09.2025 року. Щодо заяви відповідача про застосування до позовних вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, Генеральна угода була укладена 28.11.2012 року, строк дії договору до 30.11.2015 року. Позивач скористався своїм правом та звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, який був вчинений 09.02.2015 року та проводилось примусове стягнення. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно дост.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Враховуючи наведене, з метою уникнення подвійного стягнення одного і того боргу з однієї і тієї ж особи за одним і тим же договором, різними способами примусового стягнення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed