Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

19 березня 2024 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно якого просила : розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 07 березня 2014 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київські області, актовий запис № 90, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 березня 2014 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю між ними взаєморозуміння, втратою любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені, з листопада 2021 року подружжя не проживає разом. Наміру зберегти сім`ю у них немає. Тому позивач переконана, що збереження шлюбу не можливе. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача адвокат Новоселецька О.А. подала заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутність тат без участі позивача, на позові наполягає та просить задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд,\~дослідивши заяви\~представника позивача та відповідача, а також докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 90. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Відповідно ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0898-3987-7099-3763 від 18 березня 2024 року. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі, крім того відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. У частині 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (605 грн. 60 коп.), сплаченого при поданні позову, а іншу частину судового збору (605 грн. 60 коп.) стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved