Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

11.04.2024 до Літинського районного суду Вінницької області надійшов зазначений позов мотивований тим, що з 16.11.2003 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , котрий згодом було розірвано 08.12.2023. Сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також позивачка зазначає, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність майно: житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; автомобіль марки Scoda Octavia, 2008 року випуску; три мисливські рушниці. Позивачка зазначає, що відповідач повідомив їй, що усе спільно нажите в період шлюбу майно належить лише йому, що він продав автомобіль та має намір продати все інше придбане у шлюбі майно. Оскільки житловий будинок, автомобіль та зброя є неподільними речами, а щодо спільного нажитого майна у сторін виник спір, у зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом за такими вимогами, оскільки відповідач не визнає її права власності на спільне майно. У звязку з тим, що загальна вартість спірного майна орієнтовано становить близько 424 261,00 грн., то відповідного при його поділі позивачка має право на частку вартості, яка буде становити половину від загальної вартості, а саме 212 130,50 грн., тому вважає, що правильним та справедливим та найбільш співмірним варіантом поділу спірного майна буле наступний: -відповідачу [PERSON] в особисту приватну власність переходять кошти від дійсної вартості автомобіля Skoda Octavia Tour, ринковою вартістю 250 000,00 грн. -позивачці [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] одиниці мисливської зброї. Крім того, в якості компенсації різниці вартості розподіленого між подружжям майна, з відповідача на її користь підлягають стягненню грошові кошти в сумі 75 000,00 грн. У судовому засіданні 03.07.2024 позивачкою [PERSON] уточнено позовні вимоги та вона просила залишити за відповідачем кошти отримані від реалізації транспортного засобу Scoda Octavia. Позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Хащініна Г.О. підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи та показами свідків підтверджується, що сторонами збиралися кошти, які використовувалися на користь родини, зокрема для придбання транспортних засобів та будинку. Зі свідчень було встановлено, кому і у яких обставинах були даровані рушниці. Оскільки відповідач був повідомлений про розгляд справи і не брав участі, а також не виражав бажання урегулювати питання поза судом, адвокат просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, а також витрати на юридичну допомогу. Детальніше витрати на юридичну допомогу будуть уточнені та подані суду відповідно до вимог процесуального кодексу. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи про поділ майна проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 64). Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши матеріали справи та наведені в ній докази, заслухавши покази свідків на обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 10) батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] , Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 11) батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2023 (а.с. 12-13) розірвано шлюб укладений 16.11.2003 між [PERSON] та [PERSON] .. Рішення набрало законної сили 09.01.2024. Згідно відповіді за № 31/2/0546-Б2093 від 23.12.2023 (а.с. 15) зазначається про те, що відповідно до Єдиного державного реєстру МВС 09.11.2023 згідно договору укладеного у ПП ВТП «Гермес» було здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки "Skoda", модель "Octavia Tour", рік випуску 2008, об`єм двигуна 1,595 см.куб. Згідно скріншотів з інтернет-ресурсу з продажу автомобілів (а.с. 16-17) зазначається вартість автомобіля Skoda Octavia, 2008 року випуску із об`ємом двигуна 1,6 л. Заявою за № 1852322218 від 09.11.2023 (а.с. 87-89) зазначається про те, що власником автомобіля Skoda Octavia Tour, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зазначений [PERSON] . Також вказаною заявою зазначається про те, що [PERSON] відчуджує вказаний транспортний засіб. Довідками у відповідь на адвокатський запит (а.с. 21-23) зазначається вартість мисливських гладкоствольних рушниць станом на 08.12.2023: ІЖ-54 калібру 12, № 0303 7 800,00 грн; ІЖ-26 калібру 12, № 0949849 8 100,00 грн.; МР-43, калібру 12, №0949849 8300,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 24-25) 07.10.2022 [PERSON] в період шлюбу придбав житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку майна від 18.12.2023 (а.с. 30) зазначається вартість житлового будинку по [ADDRESS] , та зазначено, що станом на 18.12.2023 вартість становить150 061,00 грн. Згідно дозволу за № 882 від 12.06.2014 (а.с. 49-50) зазначається про те, що [PERSON] надається право на зберігання, носіння мисливських гладкоствольних рушниць ІЖ-54, 12 калібру, № [NUMBER] та рушниці МР-43 12 калібру, № [NUMBER] . Зазначена інформація підтверджується і витягами із Єдиного реєстру зброї про наявність дозволу на зберігання, носіння зброї, боєприпасів до неї, основних частин. Зброї, пристроїв , патронів до них. (а.с. 51-52). Згідно витягу з Єдиного реєстру зброї про наявність дозволу на придбання зброї, основних частин зброї, пристрої фізичними особами (а.с. 109) [PERSON] , [INFO] , надано дозвіл на придбання мисливської гладкоствольної зброї. Трудовою книжкою серії [NUMBER] заповненої 14.06.2011, на ім`я [PERSON] (а.с. 110-116) зазначається про працевлаштування останньої з 14.06.2011. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідач у справі [PERSON] являється його зятем, а позивачка у справі [PERSON] відповідно його дочка. Дочка та зять одружились у 2003 році, однак вони розлучені з листопада 2023 року. На даний час з грудня 2023 року сторони разом не проживають, відповідач ніде не працює, аліменти не платить. Від шлюбу у них є двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , які відповідно є його онуками та наразі являються студентами та проходять навчання. Свідку відомо про поділ майна подружжя, яке набулося подружжям за час спільного проживання. Свідок повідомив, що особисто купував зброю, адже займається з внуками стрільбою, вони чемпіони та призери державного рівня, та будуть в ближчому часі приймати участь у змаганнях світового рівня. Свідок займається з ними та тренує їх. Свідок повідомив, що зброю, яка є предметом позову, він дарував онукам на день народження , та зброя була призначена онукам. Однак оскільки онуки на момент дарування були малолітніми, та зброя оформлювалась на їхнього батька [PERSON] (відповідача у справі), та згодом у майбутньому мала переоформлюватись на онуків по досягнення ними легального віку для цього. Свідок надав детальні та змістовні роз`яснення щодо походження зброї, зокрема рушницю «ІЖ-54» він повідомив, що купував в [PERSON] коли народився самий перший внук [PERSON] , але оформлялися на зятя [PERSON] коли внуку було лише рік. Рушницю «ІЖ 26» він придбав в [PERSON] на 10-річчя внука [PERSON] .. Рушницю «ІЖ 43» придбав в магазині " [INFO] " коли онуку [PERSON] було 10 років. Тобто [PERSON] було подаровано 2 рушниці. До того ж в [PERSON] є ще 3 одиниці спортивної зброї, для стендової стрільби, адже він виховує свої онуків [PERSON] та [PERSON] , які займаються карате, вони призери чемпіонату європи, займають стендовою стрільбою у вправі "траншея". І оскільки онуки показують результати у спорті, то бюджетним коштом від держави їм було придбано 2 спортивні рушниці, які [PERSON] зареєстрував на себе. На запитання суду надав роз`яснення що рушниця «МР 43» це нова назва старої рушниці «ІЖ 43», тобто це та сама рушниця тільки наразі зазначається новою назвою. Зазначив, що допомагав своєму зятю матеріально у придбанні 3 автомобілів та позичав для цього кошти. Але згодом шлюбні відносити між зятем та його дочкою припинились. Свідку також відомо, що його дочка та зять купували разом будинок в с. Кусиківці Вінницького району Вінницької області. Зазначив, що його дочка постійно працювала та отримувала заробітню платню, за виключенням періоду відпустки по догляду за дитиною. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] це її дочка, а [PERSON] - це її зять, а [PERSON] відповідно її чоловік. Свідок зазначила, що коли сторони одружились, то вони ставились до відповідача, як до власної дитини, допомагали йому з навчанням та з роботою, аби була сім`я, щоб виховували дітей. Для підтримки сімейного благополуччя, вона з чоловіком купили автомобіль, а пізніше другий і третій автомобілі. Свідок визнає, що [PERSON] - її дочка, і вона завжди підтримувала її як свою дитину. Проте зазначає, що донька працювала й старалась, тоді як подружжя позичало кошти. [PERSON] не повертав цю суму, і тому [PERSON] сама їх віддавала. Відомо, що шлюб [PERSON] та [PERSON] офіційно розірваний. Вони мають двох дітей від шлюбу, [PERSON] та [PERSON] . Протягом усього цього часу сторони мешкали разом. Проте на 16-річчя [PERSON] відповідач зібрав речі та покинув будинок. Свідок зазначила, що [PERSON] працювала під час шлюбу і вкладала зусилля у придбання автомобіля та будинку. Також вона зазначила, що коли її внукам було по 10 років, їхній дід [PERSON] (чоловік свідка [PERSON] та батько [PERSON] ) подарував їм рушниці, адже вона була присутня під час цього. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що являється кумою [PERSON] та [PERSON] оскільки вона хрестила їхнів двох дітей. Свідок вважає що дуже добре знає сім`ю [PERSON] , адже вони все життя товаришували, ходили на гостини одне до одного завжди разом десь збирались. Свідку відомо, що сталось так, що її куми розійшлись та відповідно [PERSON] подала на поділ майна подружжя. Свідок заначила, що автомобіль «Шкода» (який є предметом спору) сторони купували у 2019 році. Згодом сторони придбали будинок і свідок була в тому будинку. Також свідок повідомила, що коли була на святкуванні днів народження синів [PERSON] та [PERSON] , то була присутня під час того, як дід дарував своїм онукам зброю. Хоча зброя дарувалась дітям, але оформлялась на їхнього батька. Зазначила, що дід дарує такі подарунки. Підтвердила, що [PERSON] працювала та забезпечувала сім`ю. Свідку лише зі слів позивачки [PERSON] відомо, що відповідач [PERSON] продав автомобіль. Також свідку відомо, що [PERSON] через виконавчу службу намагається стягувати із [PERSON] аліменти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що проживає по сусідству із [PERSON] та йому відомо, що [PERSON] була одружена із [PERSON] але останнім часом їхні відносини зіпсувались але свідок не цікавився внутрішніми відносинами та влазити у них не бажає. Знає, що [PERSON] придбала будинок, все відбувалось на очах свідка. Також свідку відомо, що у подружжя є двоє синів, які наразі підлітки. Зазначив, що [PERSON] постійно працювала. Постійно була на роботі. Пересікався із нею тільки увечері. Свідку відомо, що [PERSON] спільно із [PERSON] разом працювали і за сумісний кошт купували будинок і автомобіль. Останнім автомобілем це була « [PERSON] ». Згодом купили будинок у Літинському районі. Підтвердив, що [PERSON] дарував своїм онукам рушниці. моделі не бачив, вказаних рушниць в руках не тримав, але підтвердив, що дарував, адже [PERSON] привчив своїх онуків та брав із собою на мисливство. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першої статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами першою та другою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі Постанова № 11). Зі змісту п. 23, 24 Постанови від 21.12.2007 № 11 вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане під час шлюбу майно, обсяг якого встановлений судом, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає розподілу між позивачкою та відповідачем. При цьому, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову а також те, що він погоджується на запропонований позивачкою варіант поділу спільного майна. Що стосується поділу автомобіля Skoda Octavia Tour, в даному випадку мається на увазі визнання за відповідачем права на кошти отримані від реалізації транспортного засобу марки Skoda Octaviа Tour, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем [PERSON] був відчужений 05.11.2023 автомобіль тобто під час того, як сторони (з показів свідків та позивача) вже проживали окремо, а сам шлюб був розірваний в судовому порядку 08.12.2023. Враховуючи відсутність у справі доказів на підтвердження отримання згоди позивачки на продаж автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також відсутність доказів, що таке відчуження відбулося в інтересах сім`ї та на її потреби, суд вважає доведеною позовну вимогу в частині визнання за відповідачем права на кошти отримані від реалізації автомобіля у запропонованому позивачкою порядку. У свою чергу враховуючи викладене вище, за позивачкою [PERSON] необхідно визнати право власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Також за час шлюбу подружжям була надбана зброя мисливська гладкоствольна. Жодних доказів придбання спірного майна за особисті кошти одного з подружжя суду не надано. Натомість у судовому засіданні було встановлено, що зазначена зброя була подарована [PERSON] своїм онукам [PERSON] та [PERSON] , при цьому номінальним власником зазначено батька останніх відповідача у справі [PERSON] .. Вказана вище зброя є відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України річчю неподільною, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. З огляду на викладені обставини та норми закону, враховуючи фактичне визнання позову відповідачем, наявність у позивачки [PERSON] дозволу на придбання мисливської гладкоствольною зброї (а.с. 109), суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на 3 одиниці мисливської гладкоствольної зброї. Очевидно, що з юридичної точкою зору, зброя, подарована дідом онукам, може вважатися недійсною у юридичному контексті, оскільки онуки на момент дарування були обмежені у цьому праві, та воно відповідно може бути скасоване. Проте, з іншого погляду, зброя може нести особливе, сакральне значення, як сімейна спадщина або символ родинних цінностей, яке визначається не юридичними обов`язками, а сентиментами та родинними традиціями. Таким чином, враховуючи наявність у позивачки спеціального дозволу, припинення фактичних сімейних відносин відповідача із синами, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що визнання за позивачкою права власності на зброю буде визначальним, не тільки не буде суперечити законодавству, але і буде визначальний для родини як в ролі спадщини або символу. Щодо присудження позивачці грошової компенсації за половину майна, суд враховує наступне. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд вважає, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України. З урахуванням викладеного вище, враховуючи відсутність заперечень відповідача з приводу вартості та порядку розподілу майна, суд приходить до висновку по необхідність задоволення позовних вимог щодо поділу майна подружжя за запропонованим позивачкою варіантом та дійшов висновку, що [PERSON] має відшкодувати [PERSON] 75 000,00 грн. в якості компенсації різниці вартості розподіленого між подружжям майна. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved