Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

18.09.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Просить суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] ( [INFO] ). 29.09.2023 відкрито загальне позовне провадження, залучено третю особу та зобов`язано її надати висновок стосовно предмету спору. 18.04.2024 закрито підготовче провадження. Позивач просила позов задовольнити. Відповідач вважається викликаним належним чином в порядку п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позовні вимоги вмотивовані тим, що у шлюбі з [PERSON] у них народився син [PERSON] ( [INFO] ) Шлюб розірвано 14.09.2010. Також рішенням суду від 02.11.2010 з батька стягуються аліменти на утримання сина, по сплаті яких у відповідача є заборгованість. Від народження сина та протягом усього життям батько сином не цікавиться, матеріально не утримує, жодних батьківських обов`язків не виконує. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 21.07.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано 14.09.2010 рішенням суду (№ 2-5311/2010). У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2010 (справа №2-7427/2010) стягуються з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, починаючи з 16.09.2009 та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку щомісячно у розмірі 1/4 частини його заробітку. Станом на 29.09.2013 була заборгованості по сплаті аліментів. З інформації Приморського ВДВС у місті Одесі від 03.10.2023 заборгованість по стягненню аліментів з [PERSON] складає 166 430,21 грн. станом на 01.10.2023. З 26.08.2009 неповнолітній [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрована його мати. Згідно з довідкою від 08.08.2023, виданою Одеським морехідним фаховим коледжем, [PERSON] є курсантом денного відділення 1 курсу навчального закладу з 01.08.2023. Навчається на контрактній формі. 25.08.2022 [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, враховуючи проект висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради від 12.02.2024 №06/1474, надав висновок №0738/01-20 від 19.03.2024, згідно з яким вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Висновки суду. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Мати дитини посилається на те, що батько дитини з 2008 року (тобто, з часу народження) життям сина не цікавиться, не намагається з ним спілкуватися. Будь-якої участі у вихованні та матеріальній підтримці дитини відповідач не приймає. Висновок Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 19.03.2024 року № 0738/01-20, в якому описані умови проживання дитини та інформація про участь батька у вихованні сина, підтверджує те, що вихованням дитини батько не займається та містить посилання на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносин дитини. Суд враховує те, що висновок органу опіки та піклування, як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 761/2855/17 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). З урахуванням наведеного, суд має пересвідчитися, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно свого сина. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц вказав на те, що виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд зазначає, що обставини ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків підтверджені також іншими матеріалами справи, які свідчать про те, що дитина проживає тільки з матір`ю, освітою та здоров`ям дитини опікується лише мати. Отже, ті обставини, що батько дитини свідомо залишив її на виховання матері та більше п`ятнадцяти років не спілкується з дитиною та не приймає участі у її утриманні і вихованні, в чому йому ніхто перешкод не створював, розцінюються судом як умисне та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Враховуючи те, що рішенням суду від 02.11.2010 стягнуто аліменти з [PERSON] на на утримання неповнолітнього сина, суд вважає, що немає необхідності у застосуванні ч.3 ст. 166 СК України, за якою при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved