Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; передати малолітніх дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області для влаштування до сімейних форм виховання. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у цивільному шлюбі. [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Від 15.06.2023 за заявою матері діти перебувають на повному державному утриманні в КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та порушення психіки ВОР», дітей за час перебування у закладі навідували лише один раз, жодного разу не цікавились здоров`ям і життям дітей, їхнім розвитком та вихованням, фінансової чи матеріальної допомоги не надавали. На контакт з працівниками закладу не йдуть, усне чи письмове спілкування із закладом за період з 15.06.2023 по 15.12.2023 відсутнє. Причиною звернення до суду з даною позовною заявою є байдужість зі сторони відповідачів відносно своїх малолітніх дітей, у яких відсутній жодний інтерес до своїх дітей, та які повністю самоусунулись від їх утримання та виховання. Ухвалою суду від 26.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.05.2024 підготовче судове засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи просив розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.10.2019 та витягу з ДРАЦС від 07.06.2023, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.01.2023, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] . Малолітні діти перебувають на повному державному утриманні в КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та порушення психіки ВОР», згідно довідки від 15.12.2023, за період з 15.06.2023 по 15.12.2023 батьки відвідували дітей лише один раз, а саме 02.11.2023. Відповідачі жодного разу не цікавились здоров`ям і життям дітей, їхнім розвитком та вихованням, фінансової чи матеріальної допомоги не надавали. На контакт з працівниками закладу не йдуть, усне чи письмове спілкування із закладом за вказаний період відсутній. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання зареєстрованого місця проживання відповідачів та дітей від 22.11.2023, вбачається, що будинок не оснащений всіма необхідними меблями для виховання та розвитку малолітніх дітей, дитяча краватка стоїть у кімнаті, де відсутній ремонт. Постільна дитяча білизна брудна, запас дитячого харчування відсутній. Іграшки у мінімальній кількості, занедбані. Батьки не працюють, зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя. Згідно довідки характеристики виконавчого комітету Глуховецької селищної ради від 05.09.2023 №2-285 за період проживання в с. Пузирки [PERSON] зарекомендувала себе задовільно. Зареєстрована і проживає у будинку цивільного чоловіка та його брата. Після народження доньки [PERSON] , добре ставилась до виконання батьківських обов`язків, однак згодом [PERSON] стала скаржитися на неприязнь з боку цивільного чоловіка [PERSON] , який ніде не працював, та почав зловживати спиртними напоями. Після народження сина [PERSON] , спочатку слікувала за дітьми; під час перевірок хлопчик бв доглянутий, чисто одягнений та в будинку було наявне дитяче харчування. Згодом мати стала залишати дітей самих зі слів односельців могла певний час бути відсутня в дома, а також стала періодично вживати спиртні напої. Згідно інформації КУ «Центр надання соціальних послуг» Глуховецької селищної ради від 24.11.2023 №270, сім`я [PERSON] перебуває на обліку сімей, що опинились у складних життєвих обставинах з 29.06.2023, ознаками таких обстави та чинників, що їх спричиняють, є: незадовільний матеріальний стан; соціально-побутові проблеми; схильні до вживання алкогольних напоїв; низький батьківський потенціал. Рішенням виконавчого комітету Глуховецької селищної ради від 20.12.2023 за №209, затверджено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , та позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Будь-яких заперечень щодо спору відповідачами надано не було, в матеріалах справи наявні заяви від [PERSON] та [PERSON] від 05.07.2024, в якій вони вказують, що підтримують позовні вимоги. Такою заявою батьки демонструють своє небажання тримати зв`язок з дітьми, а також свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Відтак, є усі необхідні підстави, передбачені законом, для позбавлення батьківських прав відносно їх малолітніх дітей, оскільки факт ухилення від виконання батьківських обов`язків є підтвердженим, а тому позовні вимоги виконавчого комітету Глуховецької селищної ради слід задовольнити. Положення ст. 167 СК України встановлюють підстави для влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Так, відповідно до ч. 4,5,7 вказаної статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом. Аналізуючи вказані вище норми права, суд вважає, що необхідно передати дітей відповідачів під опіку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Глуховецької селищної ради, оскільки родичам дитина не може бути передана. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачів аліменти на утримання їх малолітніх дітей. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачами, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів, враховує те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , є працездатними особами, тобто можуть надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, встановлені обставини, що мають значення, в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим стягувати щомісячно з: відповідачки [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 18.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття; відповідача [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 18.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Суд не вбачає за можливе допустити рішення в частині стягнення аліментів негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, оскільки наразі ще не визначено особу, якій будуть передані діти, тобто особу, яка має право на отримання аліментів. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно п. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ, розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір». Таким чином, підлягає стягненню з кожного відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн. на користь держави. Крім того, при зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення з відповідачів аліментів, оскільки позивач теж звільнений від його сплати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. А підлягає стягненню з кожного відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн. на користь держави. Таким чином, слід стягнути судовий збір з кожного відповідача у розмірі 6056 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved