Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

02.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся з позовною заяву до суду, якою просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури, в розмірі 14620000.00 гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 06.08.2010 року він був на підставі ст. 115 КПК України затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України та відправлений до ІТУ УВС м.Харкова. Також позивач вказує, що постановою старшого прокурора відділу прокуратури Харківської області юриста 1 класу [PERSON] від 07.08.2010 року було порушено кримінальну справу №18100077 відносно нього за ч.2 ст. 368 КК України, яка в подальшому змінювалася, склад злочину перекваліфіковувався. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.09.2010 року запобіжний захід стосовно нього було змінено на підписку про невиїзд. [PERSON] наголошує, що вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з тим, що в його діянні немає складу злочину та має місце провокація хабаря зі сторони правоохоронних органів. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 року без змін. Ухвалою Верховного суду Касаційного кримінального суду від 24.11.2021 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року щодо [PERSON] залишена без змін, а касаційну скаргу зі змінами прокурора без задоволення. Позивач вказав, що загальний строк проведення досудового та судового слідства склав 11 років 04 місяці та 05 днів (усього 136 місяців). Внаслідок зазначених дій [PERSON] наголошує, що він поніс негативний вплив на життя та свою свідомість, характер і обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, через незаконне кримінальне переслідування, обраний стосовно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, у зв`язку з чим він був обмежений у свободі пересування, тривалий термін досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи (136 місяців), те, що значну частину свого продуктивного життя він був змушений присвятити захисту від безпідставних та незаконних звинувачень, і ця втрата життєвого часу є фактично непоправною, а тому сама ця довготривала життєва фрустрація об`єктивно свідчить про глибокі душевні страждання, тому позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 14\~620 000,00 гривень. Ухвалою суду\~від 06\~березня 2023\~року по вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 29.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника Харківської обласної прокуратури Крупської К.М., в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. [PERSON] був затриманий 06.08.2010 року, кримінальна справа стосовно позивача порушена 07.08.2010 року за ч.2 ст.368 КК України. Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.02.2021 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, та виправдано. [PERSON] перебував під слідством і судом з 06.08.2010 року до 08.06.2021 року, що є підставою для проведення відповідних розрахунків. Доказів, які б підтверджували необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 14\~620 000,00 грн., що значно перевищує встановлений законом розмір, позивачем не надано. Визначаючи розмір моральної шкоди, необхідно врахувати, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. Позивач має довести не лише факт реабілітації, а наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Отже, у разі доведеності позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмір відшкодування підлягає розрахунку враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом, а саме з 06.08.2010 року до 08.06.2021 року. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. 05.04.2023\~року до\~суду поштовою\~кореспонденцією надійшли\~письмові пояснення\~представника Державної\~казначейської служби\~України,\~зі змісту\~яких вбачається,\~що представник\~третьої особи\~заперечує проти\~задоволення позовних\~вимог,\~виходячи з\~наступного.\~Кошти державного\~бюджету належать\~на праві\~власності державі.\~Отже,\~боржником у\~зобов`язанні\~зі сплати\~коштів державного\~бюджету є\~держава Україна\~як учасник\~цивільних відносин.\~Держава бере\~участь у\~справі як\~відповідач через\~органи державної\~влади,\~діями якого\~завдано шкоду.\~Разом із\~тим,\~залучення або\~ж незалучення\~до участі\~у таких\~категоріях спорів\~Державної казначейської\~служби України\~не впливає\~на правильність\~визначення належного\~відповідача у\~справі,\~оскільки Казначейство\~не є\~тим суб`єктом\~який порушив\~права чи\~інтереси позивача.\~Положення про\~єдиний казначейський\~рахунок,\~що затверджено\~наказом Державного\~казначейства України\~від 26.06.2002\~№ 122,\~зареєстрованим в\~Міністерстві юстиції\~України 18.07.2002\~за №\~594/6882\~регламентує функціонування\~єдиного казначейського\~рахунку -\~основного рахунку\~держави для\~проведення фінансових\~операцій та\~ефективного управління\~коштами державного\~та місцевих\~бюджетів через\~систему електронних\~платежів Національного\~банку України.\~Відповідно до\~Положення,\~єдиний казначейський\~рахунок (ЄКР)\~-\~це консолідований\~рахунок,\~відкритий Державному\~казначейству України\~в Національному\~банку України\~для обліку\~коштів та\~здійснення розрахунків\~у системі\~електронних платежів\~Національного банку\~України (СЕП).\~ЄКР консолідує\~кошти державного\~та місцевих\~бюджетів,\~фондів загальнообов`язкового\~державного соціального\~страхування,\~коштів інших\~клієнтів,\~обслуговування яких\~здійснюється органами\~Державного казначейства\~України та\~регламентується законодавством.\~Це сукупність\~відкритих в\~органах Казначейства\~рахунків,\~а саме:\~бюджетні рахунки\~для зарахування\~надходжень бюджетів,\~передбачених законодавством;\~бюджетні рахунки\~для операцій\~клієнтів з\~бюджетними коштами;\~рахунки для\~обліку операцій\~з фінансування\~бюджетів та\~інші бюджетні\~рахунки;\~рахунки фондів\~загальнообов`язкового\~державного соціального\~страхування;\~рахунки інших\~клієнтів за\~операціями,\~що не\~належать до\~операцій з\~виконання бюджетів,\~але відповідно\~до вимог\~законодавства обслуговуються\~органами Державного\~казначейства України.\~Тобто,\~не можливо\~здійснити безспірне\~списання коштів\~безпосередньо з\~ЄКР.\~Списання коштів\~здійснюється з\~відповідних рахунків,\~відкритих для\~певної мети\~і лише\~після встановлення\~у законі\~про Державний\~бюджет України\~відповідних бюджетних\~призначень.\~Державні органи\~як юридичні\~особи несуть\~юридичну відповідальність\~лише за\~своїми договірними\~зобов`язаннями.\~Держава не\~відповідає по\~зобов`язаннях державних\~організацій,\~які є\~юридичними особами,\~а ці\~організації не\~відповідають по\~зобов`язаннях держави.\~Така юридична\~особа,\~тобто державна\~установа,\~відповідає за\~своїми зобов`язаннями\~коштами,\~які є\~в її\~розпорядженні.\~Казначейство діє\~відповідно до\~повноважень та\~компетенції,\~визначених,\~зокрема,\~Положенням про\~Державну казначейську\~службу України,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~15.04.2015\~№ 215.\~Тобто,\~Казначейство виступає\~від власного\~імені,\~самостійно відповідає\~за власними\~зобов`язаннями і\~є окремим\~учасником цивільних\~відносин відповідно\~до частини\~першої статті\~2\~ЦК України.\~Водночас,\~відповідно до\~частини другої\~статті 2\~ЦК України\~самостійним учасником\~цивільних відносин\~є Держава\~Україна.\~Так,\~згідно з\~частиною другою\~статті 176\~ЦК України,\~юридичні особи,\~створені державою.\~Автономною Республікою\~Крим,\~територіальними громадами,\~не відповідають\~за зобов`язаннями\~відповідно держави,\~Автономної Республіки\~Крим,\~територіальних громад.\~Оскільки,\~як стверджує\~ [PERSON] ,\~Казначейство жодної\~шкоди йому\~не заподіювало,\~у правовідносини\~з ним\~не вступало,\~тому не\~може нести\~відповідальність за\~можливу шкоду,\~заподіяну позивачеві\~стверджуваними незаконними\~діями органів\~досудового слідства.\~Таким чином,\~задоволення позовних\~вимог щодо\~стягнення коштів\~«з Державні\~казначейської служби,\~ЄДРПОУ:\~37567646\~шляхом безспірного\~списання з\~Єдиного казначейського\~рахунку» є\~очевидно необґрунтованим\~і таким,\~що не\~відповідає встановленому\~законом способу\~захисту порушеного\~права.\~Відповідно до\~ч.1\~ст.\~130\~КПК України\~шкода,\~завдана незаконними\~діями органів,\~що здійснюють\~ОРД,\~органів досудового\~розслідування ,\~прокуратури і\~суду,\~відшкодовується державою\~за рахунок\~Державного бюджету\~України у\~випадках та\~порядку,\~передбачених законом.\~Згідно п.1\~ч.1\~ст.2\~Закону право\~на відшкодування\~шкоди в\~розмірах і\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом,\~виникає у\~випадку,\~зокрема,\~постановлення виправдувального\~вироку суду.\~Частинами 2,\~3\~ст.\~13\~Закону встановлено,\~що розмір\~моральної шкоди\~визначається з\~урахуванням обставин\~справи в\~межах,\~встановлених цивільним\~законодавством.\~Відшкодування моральної\~шкоди за\~час перебування\~під слідством\~чи судом\~провадиться виходячи\~з розміру\~не менше\~одного мінімального\~розміру заробітної\~плати за\~кожен місяць\~перебування під\~слідством чи\~судом.\~Викладене дає\~підстави для\~висновку,\~що у\~випадках,\~коли межі\~відшкодування моральної\~шкоди визначаються\~у кратному\~співвідношенні до\~мінімального розміру\~заробітної плати,\~суд при\~вирішенні питання\~має виходити\~з такого\~розміру мінімальної\~заробітної плати,\~що є\~чинним на\~час розгляду\~справи.\~При цьому,\~суд має\~виходити із\~засад розумності,\~виваженості та\~справедливості.\~Відповідно до\~правового висновку,\~викладеного у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~20\~вересня 2018\~року у\~справі N\~686/23731/15-ц\~(провадження\~IV\~14-298цс18)\~розмір моральної\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду,\~необхідно визначати\~виходячи з\~мінімального розміру\~заробітної плати\~за кожен\~місяць перебування\~під слідством\~і судом.\~Як передбачено\~Законом,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~за час\~перебування під\~слідством чи\~судом повинен\~визначатися судом\~із врахуванням\~мінімального розміру\~заробітної плати,\~що є\~чинним на\~час розгляду\~справи.Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. В зв`язку з зазначеним, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 10.10.2023 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просили її задовольнити. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури Таманов Є.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Представник третьої особи Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи Державної казначейської служби України не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, на чому наполягали учасники судового процесу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 9 частини другої\~статті 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Судом встановлено, що 06 серпня 2010 року був затриманий [PERSON] , а 16 серпня 2010 року йому пред`явлено відповідне обвинувачення, яке в подальшому змінювалося, склад злочину перекваліфіковувався. Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з тим, що в його діянні немає складу злочину. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 року без змін. Ухвалою Верховного суду Касаційного кримінального суду від 24.11.2021 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу зі змінами прокурора без задоволення. Обставини щодо кримінального провадження відносно позивача, учасниками справи не оспорюються, як і не оспорюється його право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із постановленням щодо нього виправдувального вироку суду. Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є\~Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон). Статтею 1 Закону\~передбачено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У наведених у\~статті 1 Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Право на відшкодування шкодив розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (пункти 1, 1-1\~частини першої статті 2 Закону). У частині першій, п`ятій\~статті 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 4 Закону\~визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини третьої\~статті 13 Закону\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до частини четвертої\~статті 532 КПК України\~судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №750/5383/22 (провадження № 61-5388св23) зазначено, що: «суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, виходив із того, що 26 грудня 2015 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №12015270170000522, тому з цього часу має обраховуватись строк перебування позивача під слідством та судом, тому такий становить 47 місяців (з 26 грудня 2015 року по 14 листопада 2019 року). Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке. За приписами пункту 14 частини першої\~статті 3 КПК України\~притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої\~статті 42 КПК України\~підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому\~статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому\~статтею 291 цього Кодексу. У частині першій\~статті 278 КПК України\~визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. На підставі системного аналізу наведених норм прав Верховний Суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17». Аналогічні висновки викладено в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18). При цьому, здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 214/6982/13-ц (провадження № 61-97св18)). Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначено, що: «межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі №638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Згідно матеріалів позовної заяви 06 серпня 2010 року позивача [PERSON] було затримано в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1964 року) у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. 16 серпня 2010 року позивачу [PERSON] було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст. 368 КК України, яке в подальшому змінювалося, склад злочину перекваліфіковувався. Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 року, залишеним без змін ухвалою\~Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з тим, що в його діянні немає складу злочину. За таких обставин, суд доходить до висновку, що період перебування [PERSON] під кримінальним переслідуванням тривав з 06 серпня 2010 року (дата затримання) до 08 червня 2021 року (дата постановлення ухвали апеляційного суду про залишення без змін виправдувального вироку, тобто набрання вироком законної сили), та складає 130 місяців 2 дні. Отже, загалом [PERSON] перебував під слідством 130 місяців 2 дні, що прокуратурою не заперечується. Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях\~56,\~62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях\~1167,\~1176 ЦК України. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19, провадження № 14-24цс21). Відповідно до частин першої, другої та сьомої\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої\~статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і суду»). Згідно зі статтею 3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі№ 346/5428/17, провадження № 61-8102св21). Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а\~суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: partial