Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просять суд визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] , право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом після матері - [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , в рівних частках по за кожним. У подальшому, судом було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору територіальну громаду в особі Харківської міської ради. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалися, що вони є синами та спадкоємцями за законом першої черги після [PERSON] . У визначений законом час після смерті матері вони звернулися до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 23.12.2023 до Спадкового реєстру було внесено відповідні відомості. Зазначили, що спадкове майно складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] . Посилалися, що після вивчення нотаріусом правового статусу спірної квартири, нотаріусом було повідомлено, що квартира придбавалася під час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] . Зауважували, що вказана квартира придбавалася [PERSON] внаслідок членства в житлово-будівельному кооперативі та повної сплати всіх пайових внесків. Первісним членом ЖБК №290 «Бдітєльний», у подальшому «Рекорд-12», а надалі ОК «ОЖБК «Рекорд», був рідний дядько спадкодавиці [PERSON] . У подальшому пай [PERSON] було передано його матері [PERSON] , бабі [PERSON] , що позивачами підтверджується рішенням Ради народних депутатів №173 від 21.06.1978. Посилалися, що надалі усі внески з 1978 року по 1985 рік були сплачені бабою спадкодавиці [PERSON] [PERSON] , яка у подальшому припинила своє членство в ЖК «Рекорд-12» та членство в ЖБК було передано дочці [PERSON] [PERSON] та відкрито особовий рахунок на сім`ю у складі трьох осіб: [PERSON] , син [PERSON] та баба [PERSON] . Посилалися, що така передача членства в ЖБК була здійснена [PERSON] перед внесенням останнього пайового внеску саме з метою передачі онуці усіх доступних на той час прав на квартиру, запобігання складнощам та тяганині переоформлень під час відкриття спадщини та задля впевненості в тому, що право власності на квартиру буде належати саме [PERSON] особисто. З огляду на наведене, позивачі стверджують, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначили, що відповідач у справі [PERSON] обізнаний про сплату [PERSON] та членами її сім`ї повної вартості квартири, в нього відсутні будь-які претензії на вказаний об`єкт нерухомого майна, зауважували, що шлюб, зареєстрований між відповідачем [PERSON] та їх матір`ю [PERSON] був розірваний ще у 1997 році, а тому є підстави стверджувати, що відповідач [PERSON] свідомо, добровільно та остаточно згоден з тим, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю спадкодавиці [PERSON] . З огляду на викладене, позивачі просять суд визнати за ними право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , в рівних частках по частці за кожним. Аргументи учасників справи Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Зайцевої О.О. 14 червня 2024 року через канцелярію суду надав заяву про визнання позову із засвідченням справжності підпису апостилем від 16 квітня 2024 року, вчиненим нотаріусом Гомельського нотаріального округу відповідно до Гаазької Конвенції 5 жовтня 1961 року. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - П`ятої Харківської\~міської державної\~нотаріальної контори надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Харківської міської ради процесуальним правом на подання пояснень не скористався. Рух справи Московський районний\~суд міста\~Харкова ухвалою\~від 13\~жовтня 2023\~року залишив позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом без руху, установив позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня вручення копії ухвали. Московський районний\~суд міста\~Харкова ухвалою\~від 30\~жовтня 2023\~року відкрив\~провадження по\~справі в\~порядку загального\~позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Московський районний суд міста Харкова ухвалою від 21 лютого 2024 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Харківську міську раду. Московський районний суд міста Харкова ухвалою від 16 квітня 2024 року закрив підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Московський районний суд міста Харкова ухвалою від 08 липня 2024 року відмовив у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та продовжив судовий розгляд. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в обґрунтування позову. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Зайцева О.О. у\~судове засідання\~не з`явилися,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлялися\~належним чином\~та своєчасно, через канцелярію суду 14 червня 2024 року від представника відповідача надійшла заява, в якій представник відповідача просить проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у поданій заяві просить задовольнити позовні вимоги позивачів в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надіслав на адресу суду заяву про можливість розгляду справи за відсутності їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомив, процесуальним правом на подання пояснень не скористався. За правилами п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. За змістом п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Суд, ураховуючи наведені вище обставини, з`ясувавши думку присутніх у судовому засіданні позивачів, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи відповідача, представника відповідача та представників третіх осіб, проти чого у судовому засіданні не заперечували позивачі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [INFO] померла мати позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2022 року Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) (а.с. 9). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано 10 квітня 1997 року, про що зроблено відповідний запис за №415 та 10 квітня 1997 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 20). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова місце проживання позивачів [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). Як убачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71009258 від 23.12.2022, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №495п/2022, номер у спадковому реєстрі 70082191 (а.с. 10). Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 жовтня 2023 року за №1836/02-31, прийнятою державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори (відокремленого підрозділу) Ольгою Кретовою, [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках спадкового майна за кожним у квартирі [ADDRESS] , після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] та яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування відмови нотаріусом зазначено, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Цей факт підтверджується Довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна, виданою Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.12.2022 за №1125400.Також нотаріусом в порядку безпосереднього доступу було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 19.10.2023 за №350928185, пошук здійснювався за об`єктом. Відомості про зареєстровані права на вказану вище квартиру у реєстрах відсутні (а.с. 41). Клопотання від позивачів про витребування спадкової справи, заведеної П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до суду не надходило. Доказів на підтвердження обставин того, що квартира [ADDRESS] , право власності на яку по часті за кожним в порядку спадкування за законом після смерті матері просять визнати за собою позивачі, належала на праві власності матері позивачів - [PERSON] , позивачами суду не надано. Як зазначалося судом вище, на день смерті [INFO] [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, позаяк шлюб, зареєстрований з [PERSON] , був розірваний ще 10 квітня 1997 року, про що зроблено відповідний запис за №415 та 10 квітня 1997 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Водночас, позивачами даний позов пред`явлено саме до [PERSON] , який на день смерті [PERSON] не перебував з останньою в зареєстрованому шлюбі та не проживав разом зі спадкодавицею за однією адресою. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За правилами ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). За змістом\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положеннями ч. 1, 3 ст.\~1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як це унормовано положеннями ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з положеннями п. 23 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як це передбачено п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правилами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №681/203/17. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Як це унормовано положеннями ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом, як це закріплено вимогами ч. 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Водночас, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. При пред`явленні позову до не до того відповідача суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. При цьому, у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів, у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі лише за клопотанням позивача. Згідно з вимогами ст. 50, 51\~ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Як вбачається зі змісту наведених норм права, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Так, позов спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визнання права власності на спадкове майно є\~спадкоємці, які прийняли спадщину.\~За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі №2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938 св 18); від 15 січня 2020 року по справі №200/9984/16-ц (провадження №61-11977 св 19); від 25 березня 2020 року по справі №140/871/16-ц (провадження №61-38046 св 18); від 03 червня2020 року по справі №297/2591/14-ц (провадження №61-13025св18); від 20 грудня 2021 року по справі №502/1603/18 (провадження №61-10329 св 21); від 10 лютого 2023 року по справі №604/1379/20 (провадження №61-12279св22). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року, прийнятій по справі №523/9076/16-ц виснувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначений висновок підтримано і в постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №761/30025/16-ц, провадження №61-43404 св 18, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, провадження №61-40424 св 18. Як убачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері до батька [PERSON] , який на момент смерті спадкодавиці [PERSON] не перебував з останньою у зареєстрованому шлюбі та не проживав з нею за однією адресою, більш того, як установлено в ході судового розгляду даної справи, право власності на спірну квартиру [ADDRESS] за спадкодавицею [PERSON] на момент її смерті у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Отже, після смерті\~спадкодавиці [PERSON] спадкоємців, які б прийняли спадщину, не встановлено, а відтак [PERSON] , який подав до суду заяву про визнання позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом, не є належним відповідачем у цій справі. Також суд зважає на правила ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому суд звертає увагу позивачів, що їхні права на доступ до суду не порушено, позаяк вони мають право звернутися до суду до належного відповідача\~- територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. На виконання вимог ст. 51, 189 ЦПК\~України у підготовчому засіданні судом вирішувалось питання щодо складу учасників судового розгляду, було роз`яснено право позивачів на залучення належного відповідача, але відповідних клопотань від позивачів не надійшло. Більш того, позивачі як у підготовчому засіданні, так і в ході судового розгляду справи заперечували проти залучення територіальної громади в особі Харківської міської ради як відповідача, вважаючи [PERSON] єдиним належним відповідачем. За змістом\~ст.\~15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це унормовано положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів з підстав, наведених вище. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів, судові витрати слід залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed