Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.07.2014 вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту\~Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №\~793. За час спільного проживання у шлюбі, у них народилося двоє дітей: син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , які мешкають разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Крім того, позивач вказує, що їхнє спільне життя з відповідачем не склалося. На теперішній час між ними припинені фактичні шлюбні відносини і 26.04.2024 вона подала позов про розірвання шлюбу (судова справа №\~711/1411/24). Матеріальним забезпеченням дітей займається виключно вона, оскільки відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на харчування, дитячі речі, навчання та інші потреби, які необхідні дітям. У позовній заяві також зазначено, що нею укладений договір-доручення про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Білокур\~А.В. від 21.02.2024, відповідно до якого, розмір витрат на правову допомогу становить 2000\~грн. 00\~коп., які вона фактично сплатила. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/3\~частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на надання правничої допомоги у розмірі\~ 2000\~грн. 00\~коп. Ухвалою суду від 08.05.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надходило. Крім того, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, 17.07.2024 позивачем подано до суду письму заяву від 17.07.2024 про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове\~засідання відповідач\~не з`явилася,\~хоча судом\~повідомлявся у\~встановленому законом\~порядку про\~місце,\~день і\~час розгляду\~справи,\~шляхом направлення\~судових повісток\~за зареєстрованим\~місцем проживання.\~Адресована кореспонденція\~повернулась до\~суду без\~вручення,\~з відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~що у\~контексті положень\~п.\~3\~ч.\~8\~ст.\~128,\~ст.\~131\~ЦПК України,\~суд вважає,\~як повідомлення\~відповідача належним\~чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України у мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив проти позову, а позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.07.2014 [PERSON] ,\~ [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №\~793 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04.07.2014. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка\~ [PERSON] , дружини\~ [PERSON] \~(а.с.\~4). Разом з тим, позивач звернулася до Придніпровського районного суду м.\~Черкаси з позовом про розірвання вказаного вище шлюбу (судова справа №\~711/1411/24), але на теперішній час ще не прийняте остаточне рішення за результатами розгляду цієї справи. За час перебування у цьому шлюбі у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.12.2014, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції (актовий запис №\~\~1617) та [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.06.2023, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті\~Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) (актовий запис №\~852). Батьком дітей записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Щодо місця проживання дітей між сторонами спір також відсутній. До того ж, судом достовірно встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільні неповнолітні діти знаходяться на утриманні матері та мешкають разом з нею за адресою її постійного місця проживання. На теперішній час позивач не має можливості самостійно утримувати неповнолітніх дітей. Крім того, такі обставини не спростовані відповідачем. При прийнятті рішення у справі, суд враховує той факт, що відповідачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості ним утримувати дітей у розмірі, який заявлено позивачем. Крім того, інформації про наявність у відповідача інших утриманців немає, відсутні відомості про те, що з нього проводиться стягнення за виконавчими документами. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989,\~- держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.\~2 ст.\~183 СК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Крім того, згідно з правовим висновком, який наведено у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1798цс16, за частинами першою, другою статті\~183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~- із дня подання такої заяви. Як передбачено\~частинами 1\~та 2\~статті 179\~СК України,\~аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Той\~із батьків\~або інших\~законних представників\~дитини,\~на ім`я\~якого виплачуються\~аліменти,\~розпоряджається аліментами\~виключно за\~цільовим призначенням\~в інтересах\~дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №\~146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог. Враховуючи позицію позивача, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/3\~частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2024 і продовжувати до досягнення найстаршою дитиною ( [PERSON] ,\~ [INFO] ) повноліття. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що діти мешкають разом з позивачем та фактично перебувають на повному її утриманні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду із цим позовом, позивач не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п.\~3 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1211\~грн. 20\~коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч.ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.\~4, 5 ст.\~137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №\~379/1418/18 (провадження №\~61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір-доручення про надання професійної правничої допомоги та представництво від 21.02.2024, укладений між адвокатом Білокур\~А.В. та [PERSON] ; попередній розрахунок витрат по наданні правової допомоги адвокатом Білокур\~А.В. відповідно до договору-доручення від 21.02.2024; акт №\~1 від 30.04.2024 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору-доручення від 21.02.2024; квитанція від 30.04.2024 на суму 2000\~грн. 00\~коп. За умовами договору-доручення про надання професійної правничої допомоги та представництво від 21.02.2024 виконавець надає замовнику наступні правові послуги, зокрема: надання юридичних послуг, представництво у судах тощо. Юридичну допомогу, що надається виконавцем, замовник оплачує в гривнях. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість. Вартість послуг визначається сторонами та становить: суму коштів відповідно до акту виконаних робіт та (або) квитанцій. Крім того, надано Відповідно до акту №\~1 від 30.04.2024 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору-доручення від 21.02.2024, замовник\~ [PERSON] , станом на 30.04.2024, отримала від виконавця\~ адвоката Білокур\~А.В. частину юридичних послуг: -усна консультація з вивченням документів (500\~грн. 00\~коп.); -складання позовної заяви до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей (1500\~грн. 00\~коп.). Як вбачається з наданої позивачем квитанції від 30.04.2024 [PERSON] сплатила адвокату Білокур\~А.В. кошти у сумі 2000\~грн. 00\~коп. за надання правничої допомоги, відповідно до договору-доручення від 21.02.2024. Слід зауважити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved