Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

05 квітня 2024 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - третя особа), про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.10.2023 року о 13.30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Leaf», р.н. [NUMBER] в с. Липини Луцького району і виїжджаючи від ТЦ «Епіцентр» на вул. Окружну, не виконав вимогу дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes», р.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року №161/19198/23, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що є власником автомобіля «Mercedes», р.н. [NUMBER] . Внаслідок оцінки розміру матеріальних збитків, які завдані позивачу, було встановлено, що ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz E350, [NUMBER] , до ДТП становить 748 719,86 грн., а вартість його відновлювального ремонту - 1 229 678,95 грн. Вартість залишків транспортного засобу становить 373 637,42 грн. Отже, ремонт цього автомобіля є економічно недоцільним, а розмір матеріального збитку становить 375 082,44 грн. (748 719,86 - 373 637,42). Із вказаної суми третя особа, як страховик цивільної відповідальності відповідача, виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 157 400,00 грн. Невідшкодованими лишилися кошти у розмірі 217 682,44 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 217 682,44 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Вказав, що він, на момент ДТП був працевлаштований у ФОП [PERSON] , який надає послуги таксі під торговою маркою «Еко-таксі» та має відповідну ліцензію. Саме ДТП сталося безпосередньо під час виконання ним своїх службових обов`язків. Вказує, що у зв`язку з цим, на підставі ч.1 ст.1172 ЦК України, шкоду повинен відшкодовувати роботодавець відповідача. Позивач та її представник у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представником позивача на електронну адресу суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке не береться судом до уваги та вважається таким, що спрямоване на затягування строків розгляду справи. Крім того, суд зазначає, що попереднє засідання 20 червня 2024 року було відкладено за клопотанням представника позивача. Представник відповідача у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві просить суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 12.10.2023 року о 13.30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Leaf», р.н. [NUMBER] в с. Липини Луцького району і виїжджаючи від ТЦ «Епіцентр» на вул. Окружну, не виконав вимогу дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes», р.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року №161/19198/23, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як слідує з матеріалів справи, відповідач на час ДТП був працевлаштований на посаді водія у ФОП [PERSON] , основним видом діяльності якого, згідно КВЕД є 49.32 «Надання послуг таксі». Сам цей підприємець має ліцензію на право здійснення господарської діяльності з внутрішнього перевезення пасажирів на таксі (а.с.75-79). Саме ДТП сталося у денну пору доби, тобто, під час виконання відповідачем своїх службових обов`язків. Будь-яких доказів протилежного позивач суду не надав. Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Оскільки шкода позивачу була завдана працівником фізичної особи-підприємця під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, належним відповідачем у цьому спорі має бути саме ФОП [PERSON] , як роботодавець відповідача. При цьому позивачу було достовірно відомо про працевлаштування відповідача, адже ці відомості були наведені у постанові судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року №161/19198/23, яку він додає як доказ у справі. Через неналежність визначеного позивачем відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, без надання своєї оцінки всім іншим доводам позову, адже вони повинні перевірятися в межах спору з належним відповідачем. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача йому не присуджуються. Що стосується заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає таке. Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Всупереч вищенаведеному, сторона відповідача не надала суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що унеможливлює перевірку судом обґрунтованості таких витрат. З цих міркувань, відповідачу також не присуджуються судові витрати у справі.

Outcome: dismissed