Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовну заяву обгрунтовувала тим, що на даний час шлюб між подружжям розірвано. Відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають разом з позивачем. Відповідач надав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що за на даний час, не проживає разом з дітьми оскільки проходить військову службу, допомогу на дітей надає в добровільному порядкую У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. У разі не можливості вирішення питання домовленість сторін призначити аліменти як частину доходу. Просив призначити аліменти окремо на двох дітей отримувач позивач та окремо [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.09.2021 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.10.2006 (а.с.3); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.05.2011 (а.с.4); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.12.2016 (а.с.5) Встановлено, що відповідач призваний на військову службу.(а.с.10) Відповідно до довідки виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 1269 від 06.06.2024, гр. [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з гр. [PERSON] - донька [INFO] , гр. [PERSON] - син [INFO] , гр. [PERSON] - син [INFO] , гр. [PERSON] - [INFO] зареєстровані за вищевказаною адресою. Власник квартири [PERSON] . (а.с.13) Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~3\~Конвенції ООН\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~яка набула\~чинності для\~України 27\~вересня 1991\~року,\~в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч.1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до ч. 2,3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з\~ч.\~8,\~9,10\~ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України (далі\~-\~СК України)\~регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини,\~непрацездатних членів\~сім`ї.\~Сімейні відносини\~регулюються на\~засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом\~ст.\~141\~СК України\~батьки мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незважаючи на\~розірвання шлюбу\~чи проживання\~окремо від\~дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Як вбачається з матеріалів справи позивач просила стягнути аліменти у частці від заробітку, відповідач просив у разі неможливості вирішення питання домовленістю сторін призначити аліменти як частину доходу. Частиною 1ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Отже батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Виходячи із змісту ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів на утримання трьох і більше дітей має становити половини заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач у відзиві на позов зазначає, що отримує грошове забезпечення як військовослужбовець яке залежить від тривалості та інтенсивності служби, а також виплати з пенсійного фонду як інвалід ІІ групи. А також посилається на добровільне пересилання грошових коштів на ім`я [PERSON] та за 2023 -2024 роки, на підтвердження чого надає інформацію «Виписка з особистого кабінету приват 24 щодо переказів грошових коштів (отримано/надіслано). Разом із тим, з даної інформації не вбачається підтвердження надсилання відповідачем щомісячно грошових коштів на користь позивача саме як сплату аліментів на неповнолітніх дітей у визначеному законом розмірі, тому надана інформація не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів на дітей. Відповідач є, військовослужбовцем, інвалідом ІІ групи, доказів щодо наявності в нього інших дітей та утриманців суду не надходило. Судом встановлено, що діти потребують матеріальної допомоги, а тому відповідач повинен надавати позивачці аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доході ) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Щодо прохання відповідача призначити окремо аліменти та їх розмір на двох дітей та визначити отримувачем позивача та окремо [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.179 СК України аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з\~ч.3\~ст.179\~СК України\~неповнолітня дитина\~має право\~брати участь\~у розпорядженні\~аліментами,\~одержаними на\~її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч.1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною четвертою статті 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 707/1319/22 від 23 серпня 2023 року. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] із самостійною заявою до суду про стягнення аліментів з батьків та їх безпосереднє отримання на її користь не зверталась, дитина проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні, а тому аліменти на користь дитини слід стягувати відповідно до положень ст.179 СК України на ім`я її матері [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved