Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь позивача аліменти, в розмірі 3000,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначено, що 08 вересня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 4197. Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». В шлюбі, [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії серія [NUMBER] , актовий запис № 302. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22.02.2024 по справі №619/58/24 шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час малолітній син, якому 1 рік і 4 місяці мешкає разом з позивачем та її батьками, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дитина на теперішній час потребує додаткового дитячого повноцінного харчування, одяг, розвиваючі іграшки і забезпечення її гармонійного розвитку. Позивач вказує,\~що з моменту розірвання шлюбу, відповідач не надає матеріальної допомоги, а ні на утримання малолітньої дитини, а ні на її утримання. Відповідач є особою працездатного віку, у нього не має проблем із здоров`ям, що впливають на його здатність працювати. Як стало відомо, Відповідач займається підприємницькою діяльністю, а саме торгівля м`ясними продуктами та має дохід. Других малолітніх дітей на його утриманні, не має. Представник позивача надала суду заяву, відповідно до якої просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі, розгляд справи просила провести за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач надав суду, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовної заяви, просив розгляд справи провести без його участі. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, 08 вересня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 4197. Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії серія [NUMBER] , актовий запис № 302. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22.02.2024 по справі №619/58/24 шлюб між сторонами було розірвано. Дитина, [PERSON] , проживає разом з позивачем, що підтверджується актом обстеження від 04.03.2024. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України\~встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Так, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів згідно\~ст. 184 Сімейного кодексу України\~у розмірі 5000 гривень щомісячно. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Так, згідно з ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 3000 грн. до досягнення донькою трирічного віку. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно положень ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналізуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Виходячи з принципу справедливості та розумності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у розмірі 3 000 грн., щомісячно,\~\~до досягнення їх спільною донькою. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення. \~Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved