Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості на загальну суму 135806,55 грн, а також судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08.08.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № Z62.00606.005572037. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Z62.00606.005572037 від 08.08.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 135806,55 грн, з яких: 52233,09 грн - заборгованість за основним боргом, 21426,54 грн - заборгованість за відсотками, 62146,92 грн - заборгованість за комісіями, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27.02.2024 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витребувано детальний та розгорнутий розрахунок заборгованості за Договором кредиту та страхування №Z62.00606.005572037 від 08.08.2019, укладеним між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , з конкретизованими за датами даними щодо суми боргу по тілу кредиту, відсотків, комісій з зазначенням кількості днів простроченого зобов`язання із зазначенням періоду нарахування всіх платежів, їх виду, суми сплачених позичальником суми кредиту, процентів та комісій. 15.03.2024 представником позивача через систему «Електронний суд» на виконання ухвали суду надіслано витребувані документи, які представник просив долучити до матеріалів справи, а також підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлявся. При цьому, як зазначалося вище, представника позивача підтримав позов у повному обсязі, просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.08.2019 АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали Договір кредиту та страхування № Z62.00606.005572037. Пунктом 1.7. договору передбачено, що Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 99821,00 грн. на рахунок Позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» та Позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у розмірі 13020,13 грн., згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору. Пунктом 1.6. договору визначено, що дата повернення кредиту - 08.08.2021. Змінена процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9.5% збільшена на маржу Банку в розмірі 5.5% (п. 1.8 Договору). Пунктом 2 договору передбачено, що нанесення власноручного підпису під цим договором Страхувальник акцептує оферту № ІБГКІ від 14.03.2019 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» та укладає договір добровільного страхування життя №Z62.00606.005572037 від 08.08.2019 для клієнтів АТ «Ідея Банк», який є договором приєднання згідно ст. 634 ЦК України. Додатком № 1 до договору кредиту та страхування є паспорт споживчого кредиту, яким визначено істотні умови договору, міститься інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, графік погашення заборгованості. Паспорт споживчого кредиту містить підпис [PERSON] 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» (далі - клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі - фактор) укладено договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно із п.2.1 Договору факторингу, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 від 07.07.2023 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № Z62.00606.005572037 від 08.08.2019 до відповідача у сумі 135806,55 грн, з яких: 52233,09 грн - заборгованість за основним боргом, 21426,54 грн - заборгованість за відсотками, 62146,92 грн - заборгованість за комісіями. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 08.08.2019 № Z62.00606.005572037 станом на 07.07.2023 складає 135806,55 грн, з яких: 52233,09 грн - заборгованість за основним боргом, 21426,54 грн - заборгованість за відсотками, 62146,92 грн - заборгованість за комісіями. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі умов Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 та відповідно до вимог ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив, у тому числі, крім заборгованості за основним боргом у розмірі 52233,09 грн, стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 21426,54 грн. Поряд з цим, до позову не долучено доказів щодо періоду нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 21426,54 грн. Ураховуючи зміст договору кредиту та страхування № Z62.00606.005572037, а також паспорту споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до зазначеного договору кредиту та страхування № Z62.00606.005572037, сторонами погоджено строк кредитування до 08.08.2021, а нарахування відсотків за користування кредитними коштами після такого строку, суперечить приписам законодавства України (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). Вимог про стягнення коштів на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивачем не заявлено. Водночас , відповідно до погодженого сторонами Додатку №1 до договору кредиту та страхування № Z62.00606.005572037, розмір процентів за користуванням кредитом становить 17776,21 грн. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Ураховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основним боргом у розмірі 52233,09 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 17776,21 грн. Урешті заявлених позовних вимог у частині заборгованості по відсоткам, слід відмовити. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, слід зазначити наступне. 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення комісії у сумі 62146,92 грн. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 70009,30 грн. Урешті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial