Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

02 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі за адресою [ADDRESS] , володільцями якої є відповідач. За відповідачами рахується заборгованість за користування цими послугами. З цих підстав, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з квітня 2020 року по грудень 2023 року в сумі 79\~444,29 грн. Відповідачі відзиву, як окремого письмового документу, до суду не подавали. Позиція відповідача [PERSON] викладена у декількох документах з назвами «особисте пояснення щодо предмету позову», «заява-вимога». Узагальнені доводи відповідача [PERSON] зводять до наступного: 1) вказує, що позивач не підтвердив обґрунтованість своїх вимог належними доказами та розрахунками; 2) зазначає, що між нею та позивачем не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг; 3) вважає необґрунтованими встановлені тарифи позивача, а самі ці тарифи на її думку є «подвійними»; 4) вважає, що у своїх розрахунки відповідач встановлює послугу з абонентського обслуговування, яка не є житлово-комунальною; 5) вказує, що її квартира обладнана лічильником гарячої води, по якому вона і сплачує житлово-комунальні послуги; 6) зазначає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають у спірній квартирі з 2008 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] . Згідно наданого позивачем розрахунку, за квартирою рахується заборгованість за вищенаведені послуги за період з квітня 2020 року по грудень 2023 року в сумі 79 444,29 грн. З перевірених судом відомостей Єдиного демографічного реєстру слідує, що відповідачі зареєстровані у даній квартирі по даний час. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачі у встановленому порядку зареєстровані у спірній квартирі, вони є дієздатними та повнолітніми особами, а отже зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, які надані відповідачем. При цьому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач не підтвердив обґрунтованість своїх вимог належними доказами та розрахунками, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні розрахунки, які відповідачами не спростовані, а свого контр-розрахунку вони не навели. Так само помилковими є доводи відповідача [PERSON] про неукладення з нею договору з надання житлово-комунальних послуг, оскільки в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» це не звільняє її від плати за ці послуги. До того ж правова позиція стосовно можливості стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не зважаючи на відсутність відповідного договору є сталою та відображена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року №6-59цс13 та в подальшій практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 листопада 2019 року №464/5927/15, від 09 червня 2021 року №522/8173/14-ц та інших. Стосовно доводів відповідача [PERSON] про необґрунтованість встановлених для позивача тарифі, то суд зазначає, що ці тарифи є чинними та ніким не скасовані. Відповідач не позбавлена можливості оскаржити їх у встановленому порядку. Щодо доводів відповідача [PERSON] що у своїх розрахунках відповідач встановлює послугу з абонентського обслуговування, яка, на її думку, не є житлово-комунальною, суд зазначає, що плата за таку послугу прямо встановлена законом, а саме абзацом 3 частини першої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Стосовно доводів відповідача [PERSON] , що квартира обладнана лічильником гарячої води, то суд зазначає, що згідно наданих представником позивача свідоцтва про повірку від 01 березня 2024 року, акту прийняття в експлуатацію квартирних вузлів обліку гарячої води від 05 березня 2024 року, акту зняття показань лічильників гарячої води від 19 жовтня 2023 року, відповідач здійснила повірку свого вузла обліку лише у березні 2024 року, тобто, нарахування їй до цього моменту плати за гарячу воду, виходячи з нормативних показників, є обґрунтованим. Доводи відповідача [PERSON] про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають у спірній квартирі з 2008 року, не спростовують того факту, що ці відповідачі зареєстровані у житлі та несуть солідарну відповідальність за сплату житлово-комунальних послуг, згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі виконали свій обов`язок, передбачений п.28, п.п.7 п.43, п.п.11 п.45 Правил надання послуги з постачання гарячої води, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182, та проінформували позивача про фактичну кількість проживаючих у житлі осіб, або про тимчасову відсутність в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження. Аналогічні за змістом положення передбачені і у п.24, п.п.11 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, при цьому для цієї послуги взагалі не передбачено звільнення від сплати, або зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб (п.37 Правил), оскільки плата за цю послугу нараховується виходячи з площі приміщення, а не фактичної кількості осіб, які проживають в ньому. Численні процесуальні заяви відповідача [PERSON] про залишення позову без руху позову, його «повернення на доопрацювання» та інші подібні доводи, суд оцінив в судових засіданнях та відмовив за безпідставністю, що зафіксовано в протоколі судових засідань. Доводи відповідачки про пропуску позивачем строку позовної давності суд відхиляє, оскільки позовні вимоги заявлені починаючи з квітня 2020 року, тобто, в межах строків позовної давності, з врахуванням приписів п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивач довів обґрунтованість своїх позовних вимог, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2\~759,60 грн., в іншій частині судового збору позивачем доказів сплати не подано.

Outcome: approved