Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Івашківську А.О. звернувся до суду з позовом до ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В позові просив стягнути моральну шкоду в розмірі 100 грн., завдану за період з 18.06.2023 року по 19.06.2023 року в результаті утримання його в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] . Позов мотивовано тим, що позивач згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.2010 року відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1», яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2.Під час утримання [PERSON] в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» були порушені його законні права на забезпечення належних житлово-побутових умов у камері. Так, камерне приміщення, в якому утримувався позивач, не провітрювалося, вікна не відкривалися, площа не перевищувала 4 кв.м., в камері були антисанітарні умови, стіни вкриті грибком та не побілені, відсутні необхідні санітарні зручності, підлога потребувала фарбування. У цілому камера та санвузол знаходяться в незадовільному стані. Крім цього, санвузол у камерному приміщенні не обладнано належним чином, оскільки кабіна з [PERSON] не має дверей, проглядається через оглядове вічко, не відділена від житлової зони, що в свою чергу принижує гідність засудженого. З цього приводу позивач звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вінницької окружної прокуратури. У зв`язку з триманням позивача в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» у період з 18.06.2023 по 19.06.2023 в умовах, що принижують його гідність, йому було завдано моральну шкоду у розмірі 100 грн. Зазначене вище стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.38). 29.04.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача Державної казначейської служби України Кравчука С.О. у якому представник відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що Державна казначейська служба України жодним чином не порушувала права позивача та не завдавала йому шкоди, а тому така вимога є безпідставною. Крім цього, позивачем не надано доказів того, що він зазнав моральних страждань та пов`язаних з цим негативних наслідків. Таким чином, позивачем не доведено, що йому було завдано моральну шкоду і, відповідно, у відповідача відсутній обов`язок її відшкодування. (а.с.49-52) 01.05.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Івашківська А.О. подала відповідь на відзив, в якому заперечує проти тверджень відповідача, викладених у відзиві. (а.с.55-56) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2024 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду. (а.с.79) Представник позивача [PERSON] адвокат Івашківська А.О. в судовому засіданні позові підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» - адвокат Грицуляк Г.П. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначив, що засуджений [PERSON] перебуває на обліку в установі, як особа, схильна до самогубства, через що потребує особливої уваги та контролю. Саме з цією метою санвузол в його камері проглядався з вічка у дверях. В квітні 2023 року установа отримала вказівку прокуратури щодо усунення порушень умов утримання засудженого [PERSON] , і зразу ж в камері було проведено ремонтні роботи, зокрема стіни та стеля побілені водним розчином вапна, панелі пофарбовані. Санвузол відгороджено від житлової зони цегляною перегородкою, яка оштукатурена та пофарбована. Окрім цього, [PERSON] неодноразово пропонувалося тимчасове переведення в інше камерне приміщення з метою встановлення дверей у кабіну з чашею Генуя в камерному приміщенні №133, на що той відповідав відмовою. Освітлення камери з вікна відповідає санітарним нормам. Вікна на режимних об`єктах відкривати заборонено. Вентиляція приміщення відбувається за допомогою вентиляційних шахт. Крім цього, Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань для засуджених передбачені щоденні прогулянки. Щодо стану камери зазначив, що будівля установи виконання покарань збудована у 1893 році, і переобладнати її неможливо, особливо в умовах війни. [PERSON] в червні 2023 року перебував в камері №133, призначеній для двох осіб, один. Крім цього, з 2022 року в установі знаходяться ув`язнені з інших установ відбування покарань, яких евакуювали з прифронтових областей у зв`язку зі збройною агресією Росії проти України, внаслідок чого в камерних приміщеннях утримується більше людей, ніж передбачено нормативами. Також звернув увагу на те, що позивачем та його представником не зазначено, в чому саме полягали моральні страждання позивача перенесені ним у період з 18.06.2023 по 19.06.2023, а також не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між ними та діями відповідача. Представник відповідача Державної казначейської служби України Кравчук С.О. в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява, в якій він просить розгляд справи провести у його відсутність. (а.с.91) Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] засуджений до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, яке він відбуває в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» за адресою: [ADDRESS] , в камерному приміщенні №133. (а.с.10) [PERSON] неодноразово звертався до Вінницької окружної прокуратури та до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у зв`язку з порушенням його права на забезпечення належних житлових умов у камерному приміщенні №133. З вказівки заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Бориса Паращука про усунення порушень законодавства України з питань неналежних житлово-побутових умов утримання [PERSON] та можливих порушень прав засудженого на скерування кореспонденції в установі начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» [PERSON] від 14.04.2023 вбачається, що від начальника вимагалося невідкладно розглянути дану вказівку та вжити вичерпних заходів щодо усунення зазначених у ній порушення вимог законодавства, а також недопущення їх у подальшому. При цьому,\~з вказівки\~ вбачається,\~що порушення\~прав засудженого\~ [PERSON] \~полягало в\~тому,\~що начальником\~соціально-психологічної\~служби установи\~не було\~прийнято звернення\~ [PERSON] \~до Вінницького\~місцевого центру\~з надання\~безоплатної вторинної\~правової допомоги\~та не\~було видано\~відповідний талон-підтвердження.\~Проте,\~не вбачається\~факт \~наявності неналежних\~житлово-побутових\~умов,\~в яких\~утримується засуджений\~ [PERSON] \~у камерному\~приміщенні №\~133,\~та не\~зазначено,\~у чому\~полягає невідповідність\~умов утримання\~ [PERSON] \~вимогам законодавства\~України. (а.с.16) З вказівки заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Бориса Паращука про усунення порушень законодавства України начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» [PERSON] від 27.06.2023 вбачається, що від начальника вимагалося невідкладно розглянути дану вказівку та вжити вичерпних заходів щодо усунення зазначених у ній порушення вимог законодавства, а також недопущення їх у подальшому, у тому числі, шляхом переведення засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] до іншого камерного приміщення, яке відповідає вимогам житлово-побутового та санітарно-епідеміологічного законодавства України. (а.с.20) Водночас, суд звертає увагу, що представником позивача було надано копію лише першої та четвертої сторінок даної вказівки, а тому суд не може встановити повний зміст документа і, відповідно, встановити в чому саме полягали порушення вимог законодавства, щодо невідповідності камерного приміщення №133, житлово-побутовому та санітарно-епідеміологічному законодавства України. З наявних в матеріалах справи аркушів зазначеної вказівки вбачається лише факт наявності порушень права [PERSON] на телефонні розмови та на звернення до окружної прокуратури. При цьому, в позовній заяві [PERSON] не зазначає, що моральну шкоду йому було завдано саме внаслідок вказаних порушень. У листі\~Уповноваженого ВРУ\~з прав\~людини до\~міністра юстиції від 19.07.2023\~зазначено,\~що \~згідно з отриманими з Вінницької окружної прокуратури матеріалами перевірки, 14.04.2023 року прокуратурою внесено начальнику Вінницької УВП №1 вказівку про те, що під час проведення перевірки за зверненням засудженого [PERSON] встановлено факти недотримання вимог ст. 115 КВК України, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом МЮУ № 2823/5 від 29.08.2018 року, ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Зокрема, під час огляду камерного приміщення прокурором встановлено, що у порушення вимог ст.22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» камера та санвузол знаходяться в незадовільному стані, підлога потребує фарбування, а стіни побілки, ремонтних робіт. Також в порушення норм забезпечення меблями, інвентарем і предметами господарчого призначення виправної колонії максимального рівня безпеки, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2012 №1118/5 камерне приміщення не обладнане лавою на довжину стола, шафою особистою, підставкою під бак для питної води ємністю 15 літрів з водорозбірним краном, санвузлом (відгородженим), ванною для миття ніг (для чоловіків), килимком гумовим, унітазом, змивним бачком. В порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 115 КВК України, ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» у камерному приміщенні санвузол не обладнано належним чином, оскільки кабіна з [PERSON] не має дверей, проглядається через оглядове вічко, не відділена від житлової зони, що в свою чергу принижує людську гідність засудженого. (а.с. 21). Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 1\~ КВК України, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Згідно з ч. 1 ст. 115 КВК України, особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менше як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів. Відповідно до ч. 2 ст. 150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки. Частиною другою статті 151 КВК України передбачено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу. Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1173 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, шостої, сьомої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №570/2918/20, нормами ст.\~1173,\~1174 ЦК України передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Аналогічна позиція\~викладена і\~в постанові\~Верховного Суду\~від 14.06.2023\~у справі\~№ 570/3943/21. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені\~статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17. Як вбачається з матеріалів справи, то вони не містять належних, достовірних та достатніх доказів визнання дій або бездіяльності Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) незаконними, щодо тримання [PERSON] в камерному приміщенні №133 у період з 18.06.2023 по 19.06.2023. На підтвердження факту тримання позивача в неналежних житлово-побутових умовах та завдання цим йому моральної шкоди позивач надав копії листів органів прокуратури, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, вказівок прокурора. Так, згідно з до ч. 4 ст. 26\~Закону України «Про прокуратуру», письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку та умов тримання осіб у місцях, зазначених у\~пункті 1\~частини першої цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, що виконують судові рішення у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню. Але, такі вказівки, на відміну від судових рішень, не є доказами визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідного органу державної влади, а у даній справі - Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1). Отже, вказівки Вінницької окружної прокуратури про усунення порушень законодавства України начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» не є належними, достовірними і достатніми доказами протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача в розумінні ст. 77, 79, 80 ЦПК України. Інших доказів визнання дій або бездіяльності Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) незаконними, щодо тримання [PERSON] в камерному приміщенні №133 у період з 18.06.2023 по 19.06.2023 матеріали справи не містять. Щодо того, що камерне приміщення №133, має площу, яка не перевищує 4 кв.м. на 1 особу, суд звертає увагу, що у зв`язку зі збройною агресією Російської федерації проти України, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Після 24.02.2022 з метою збереження життя та здоров`я, дотримання прав та законних інтересів засуджених та осіб, взятих під варту, з установ Державної кримінально-виконавчої служби України, наближених до районів ведення бойових дій, здійснено евакуацію засуджених та осіб, взятих під варту, що призвело до перенаповнення державної установи «Вінницька установа виконання покарань(№1)». Серйозна нестача простору у камері є впливовим чинником під час оцінки, чи суперечили умови тримання під вартою\~статті 3 Конвенції (див. згадані рішення у справах «Ананьєв та інші проти Росії» (AnanyevandOthers v. Russia), пункт 143, та «Нешков та інші проти Болгарії» (NeshkovandOthers v. Bulgaria), пункт 231, а також рішення у справі «Муршіч проти Хорватії» [ВП] () [GC], заява № 7334/13, пункт 104, від 20 жовтня 2016 року). Так, коли особистий простір ув`язненого складає менше 3 м2\~житлової площі у густозаселеній тюремній камері, відсутність особистого простору вважається настільки гострою, що виникає обґрунтована презумпція порушення статті 3 Конвенції. Тягар доведення покладається на Уряд держави-відповідача, який, однак, може спростувати цю презумпцію, продемонструвавши існування факторів, здатних належним чином компенсувати серйозну нестачу відведеного особистого простору. Обґрунтована презумпція може бути спростована лише за умови сукупного дотримання таких вимог: (1) зменшення необхідного мінімального особистого простору площею 3 м2\~є нетривалими, тимчасовими та незначними; (2) такі зменшення супроводжуються наданням достатньої свободи руху та забезпеченням належної тривалості прогулянок; (3) заявник ув`язнений в установі виконання покарань, яка за загальною оцінкою може вважатися належною, а інші обтяжуючі триманню його під вартою обставини відсутні. Коли особистий простір складає від 3 до 4 м2, чинник простору залишається впливовим під час оцінки належності умов тримання під вартою. За таких обставин порушення статті 3 Конвенції буде встановлено, якщо чинник простору поєднаний з іншими неналежними побутовими умовами тримання під вартою, зокрема з доступом до прогулянок, природного освітлення або повітря, наявністю системи вентиляції, адекватною температурою у камері, можливістю приватного користування туалетом, а також дотриманням базових санітарно-гігієнічних вимог (див. згадане рішення у справі «Муршіч проти Хорватії» (), пункти 138 і 139; а також згадані рішення у справах «Ананьєв та інші проти Росії» (AnanyevandOthers v. Russia), пункти 149-159, «Нешков та інші проти Болгарії» (NeshkovandOthers v. Bulgaria), пункти 233-243, та рішення у справі «Варга та інші проти Угорщини» (VargaandOthers v. Hungary), заява № 14097/12 та 5 інших заяв, пункти 75-78, від 10 березня 2015 року). Отже,\~крім необхідності\~мати достатній\~особистий простір,\~для оцінки\~відповідності побутових\~умов тримання\~під вартою\~статті 3 Конвенції значення мають й інші аспекти. До таких елементів відноситься: доступ до прогулянок, природного освітлення або повітря, наявність системи вентиляції, адекватне опалення, можливість приватного користування туалетом, а також дотримання базових санітарно-гігієнічних вимог (див. рішення у справі «Сторі та інші проти Мальти» (StoryandOthers v. Malta), заява № 56854/13 та 2 інші заяви, пункти 106 і 112, від 29 жовтня 2015 року, та згадане рішення у справі «Муршіч проти Хорватії»). Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, беручи до уваги, що п. 1 розділ XXXII Правилам внутрішнього розпорядку установ виконання покарань для осіб засуджених до довічного позбавлення волі пердбачені щоденні прогулянки суд дійшов висновку, що умови тримання позивача в камерному приміщенні №133 Держаної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» у період з 18.06.2023 по 19.06.2023 не досягли такого рівня, який вимагається для кваліфікації поводження як нелюдського або такого, що принижує гідність, у розумінні\~статті 3 Конвенції. Також позивачем та його представником не було доведено, щоу період з 18.06.2023 року по 19.06.2023 року [PERSON] перебував у камерному приміщенні не один, через що було порушено норму щодо забезпечення житлової площі не менше 4 кв.м. на 1 особу. Отже,\~виходячи з\~наведеного,\~позов [PERSON] \~до ДУ\~«Вінницька установа\~виконання покарань\~№1»,\~Державної казначейської\~служби України\~про відшкодування\~моральної шкоди\~не підлягає\~задоволенню,\~оскільки не підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. \~ \~ \~

Outcome: dismissed