Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено, а у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу меблів індивідуального замовлення від 15 травня 2018 року у розмірі 2460,00 грн., 1152,35 грн. інфляційних втрат, 2460,00 грн. пені, 1 463,12 грн. судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. 13 вересня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лісовського А.А. до суду надійшла заява про вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення за первісним позовом. У заяві посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 року у позові [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Під час судового засідання представником було зроблено усну заяву про надання до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення доказів розміру судових витрат які відповідач поніс. Також відповідачем було заявлено письмово про надання до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення доказів розміру понесених судових витрат у тексті відзиву. Разом з відзивом було подано: копію договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022, копію додаткової угоди №1 від 28.09.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022. Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України просить відшкодувати йому понесені ним витрати в справі в розмірі 41000 грн., які необхідно стягнути з позивачів. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 року у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено, а у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу меблів індивідуального замовлення від 15 травня 2018 року у розмірі 2460,00 грн., 1152,35 грн. інфляційних втрат, 2460,00 грн. пені, 1 463,12 грн. судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лісовський А.А. в судовому засіданні заявив клопотання, що протягом 5 днів від дня ухвалення у справі рішення ним будуть подані до суду докази понесення судових витрат згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заява представника Лісовського А.А. про ухвалення додаткового рішення щодо здійснення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу надійшла була подана до суду через засоби поштового зв`язку 13.09.2023. Отже, представником Лісовським А.А. дотриманий встановлений законом процесуальний строк для подання доказів понесення судових витрат. Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. До часу надходження заяви про ухвалення додаткового рішення, у справі міститься копія договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022, копія додаткової угоди №1 від 28.09.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022. Разом із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення представник Лісовський А.А. надав суду: - детельний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно Договору №1 від 28.09.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022; - копію акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги до договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022, згідно якого: 1. Об`єднання надало клієнту наступну правову допомогу (інтерв`ювання клієнта, надання клієнту усних пояснень та консультацій з питань наявного спору з Внуковим Аю.Сю в межах справи №760/22830/21, роз`яснення законодавства; аналіз документів клієнта та позовної заяви з метою підготовки позиції захисту його інтересів та порушених прав у межах справи №760/22830/21. Формування опису фактичних обставин в межах правової моделі ситуації клієнта; Аналіз діючого законодавства, що стосується предмету спору, вивчення сталої судової практики, встановлення фактичного складу висновків, обґрунтувань та пояснень; Збір доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин; Розробка та написання відзиву на позовну заяву; Розробка та написання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; Підготовка та написання клопотання про забезпечення судових витрат в справі (забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу; Участь у судових засіданнях); 2. Фіксований гонорар Об`єднання 41 000 грн.; 3. Цим актом сторони підтверджують, що відповідно до Додаткового договору №1 від 28.09.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022 роботу виконано (надано послуги), жодних претензій та зауважень щодо наданої професійної правничої допомоги у клієнта немає; - копію платіжної інструкції №@2РL988758 від 29.09.2022, згідно якої [PERSON] здійснив оплату в сумі 41 000 грн. за договором про надання професійної правничої допомоги №05/РЕ-АL/СС/2022 від 28.09.2022. Представником у належний спосіб доведено розмір витрат в сумі 41000,00 грн. з урахуванням наявності в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги, копія додаткової угоди №1 від 28.09.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги, детельного опису робіт (наданих послуг), акту приймання-передачі виконаних робіт та платіжного доручення. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такого висновку також дійшов і Верховний суд у постанові від 21.01.2021 по справі №280/2635/20. Крім цього, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Також при прийнятті рішення суд враховує позицію Великої Палати Верховного суду у справі № 904/4507/18. Велика Палата ВС зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський суд з прав людини керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 41000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved