Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

у березні 2024 року [PERSON] звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову покликається на те, що з 2009 року вони з відповідачкою проживають в цивільному шлюбі. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У березні 2022 року відповідачка виїхала за кордон (Республіка Фінляндія) і він залишився проживати разом з дітьми. Враховуюче обставину, що відповідачка перебуває за межами України та проживає окремо, вона прогнозовано не може брати участь у належному вихованні дітей. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку позивач вважає, що їхні діти повинні проживати з батьком. У помешканні, де вони проживають, для дітей створені усі необхідні умови для комфортного проживання. Тривале проживання у даному житлі сформувало для дітей звичне соціально-побутове середовище. На даний час він працює не офіційно, має дуже непоганий стабільний заробіток, матеріально спроможний утримувати дітей, займається їхнім вихованням, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. Враховуючи той факт, що відповідачка не має можливості повноцінно брати участь у вихованні дітей, визначення місця проживання з ним сприятиме реалізації його батьківських прав, зокрема у питаннях пов`язаних із реалізацією особистих прав дітей, а тому він вимушений звернутися із даним позовом до суду. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року цивільну справу №126/408/24 направлено до Тростянецького районного суду Вінницької області за підсудністю. Справа надійшла до суду 14.03.2024. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024 у справі № 126/408/24 (провадження 2/147/179/24) визначено головуючого суддю Мудрак А.М. Ухвалою судді від 19 березня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини залишено без руху та надано позивачу строк тривалістю п`ять днів з дня вручення копії ухвали, для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Ухвалою судді від 04.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини. Постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.04.2024 зобов`язано Службу у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області надати суду висновок щодо можливості вирішення спору про визначення місця проживання дітей, а саме: письмовий висновок щодо можливості та доцільності визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 28.05.2024 відмовлено відповідачу [PERSON] у прийнятті визнання позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини, закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав поданий позов за обставин, викладених у позовній заяві, додатково зазначив, що мати дітей перебуває за кордоном та не скоро повернеться назад. Він повністю утримує дітей, опікується ними. Діти проживають з ним. Мати [PERSON] не може доглядати за дітьми, не вимагає, щоб забрати дітей до себе. Спочатку діти були з відповідачкою у Фінляндії у зв`язку з війною, але потім повернулись. На даний час відповідач не намагається забрати дітей, не претендує на них, спілкується з ними дуже рідко. Між сторонами досягнуто згоди, що діти будуть проживати з позивачем. Крім того, в судовому засіданні відмовився від клопотання про допит в судовому засіданні свідка [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 24.04.2024 на електронну адресу суду подала заяву про визнання позову повністю, також зазначила, що проти його задоволення не заперечує. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області в судовому засіданні 01 липня 2024 року зазначила, що під час складання висновку про доцільність визначення місця проживання дітей матері [PERSON] на засіданні не було. Начальник відділу в телефонному режимі з`ясувала, що та не заперечує щоб діти проживали з батьком, бо вони самі цього хочуть. Повертатись в Україну у відповідача наміру не було, оскільки офіційно працює за кордоном. Ні позивач, ні відповідач не звертались до служби у справах дітей з приводу спору щодо визначення місця проживання дітей, спору про визначення місця проживання дітей між сторонами не було. Підтримує наданий у справі висновок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] . У неприязних стосунках з сторонами не перебуває. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком у його квартирі [ADDRESS] . Вони виховані, ходять до школи, завжди охайні. Мати дітей [PERSON] бачила давно, ще в січні 2024 року один раз, до того часу років два не бачила. У самій квартирі у [PERSON] вона була десь сім років назад. З дітьми спілкується у дворі. Знає, що вони відвідують різні гуртки. Хто саме їх приводить на ці гуртки їй невідомо. Бачить, що батько гарно ставиться до дітей, опікується ними, вони йому допомагають. Де мати дітей їй невідомо. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. В судовому засіданні в присутності представника Служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області Смакоус Ж.Л. було заслухано думку дитини [PERSON] , який пояснив, що живе разом з батьком і сестрою. Мати за кордоном працює у Фінляндії та дуже рідко телефонує до них. Батько про нього піклується, допомагає, займається з ним. Вони ходили на риболовлю, їли морозиво. Він ходить на різні гуртки, куди його водить батько. Тому він хоче жити з татом. Малолітня дитина [PERSON] в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області Смакоус Ж.Л. зазначила, що вона живе разом з батьком та братом [PERSON] в м. Бершадь. Мати проживає в Фінляндії , вона також там жила, але їй ( [PERSON] ) там не подобається. Бажає проживати з батьком, оскільки він доглядає за нею, разом їздять на рибалку, на шашлики та піцу. Вони з матір`ю нічого не робили разом, могли просто говорити, а з батьком їй цікаво, постійно граються, він водить на різні гуртки. Мама телефонує раз в місяць. Заслухавши пояснення учасників справи та думку дітей в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.02.2023 (а.с.73). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00045264368 від 29.05.2024 підтверджено, що [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ст. 126 СК України. Характеристикою виданою Бершадським будинком дитячої творчості, [PERSON] , [INFO] , підтверджено, що він займається в шашковому гуртку районного будинку дитячої творчості з 01.09.2018 по даний час. Старанний, наполегливий, здібний учень. Займає призові місця (а.с.9). Характеристикою виданою тренером зі стрільби кульової [PERSON] , [INFO] , встановлено, що він займається в гуртку зі стрільби кульової з жовтня 2022 року. Зарекомендував себе як дисциплінований вихованець. Відповідальний, бере активну участь у змаганнях. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно контролює якість навчання та відвідування сином гуртка (а.с.11). Характеристикою виданою Головою ВП ГО ВФСТ «Колос», [PERSON] , [INFO] , займається боксом у ВП ГО ВФСТ «Колос» з 2018 по даний час. Старанний, дисциплінований, працелюбний спортсмен. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина (а.с.13). Характеристикою виданою Бершадським ліцеєм №1 імені [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , навчається у Ліцеї з першого класу. За час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Велику роль у розвитку дитини відіграли батьки та дитячий садок. Веселий, товариський, стриманий дисциплінований. Виховується в інтелігентній та забезпеченій родині. Тато здійснюють значний вплив на дитину, користуються авторитетом, який заснований на повазі, а також цікавиться навчанням дитини та відповідально ставляться до його виховання та навчання. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори (а.с.19). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.02.2023 (а.с.7). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00045264610 від 29.05.2024 підтверджено, що [INFO] народилась [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ст. 126 СК України. Характеристикою виданою Бершадським будинком дитячої творчості, [PERSON] , [INFO] , підтверджено, що вона займається в шашковому гуртку районного Будинку дитячої творчості з 01.09.2020 по даний час. Старанна, здібна учениця. Займає призові місця (а.с.10). Характеристикою виданою Головою ВП ГО ВФСТ «Колос», [PERSON] , [INFO] , займається боксом у ВП ГО ВФСТ «Колос» з 2020 по даний час. Старанна, дисциплінована, працелюбна спортсменка. Батьки приділяють належну увагу вихованню доньки (а.с.12). Характеристикою виданою Бершадським ліцеєм №1 імені [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , навчається в четвертому класі. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця. Ввічлива, працелюбна. Бере активну участь у творчих конкурсах. Батько цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання. Відкликається на прохання вчителя. Надає допомогу класному курівнику (а.с.18). Довідкою №49 від 11.02.2024 виданою Ободівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області [PERSON] , 1988 року народження, жительці [ADDRESS] , встановлено, що стосовно даної особи до Ободівської сільської ради компрометуючих матеріалів не надходило (а.с.20). З витягів з Реєстру територіальної громади вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-25). З довідки №468 від 25.01.2024, виданої [PERSON] , [INFO] , вбачається, що він пройшов медогляд у лікаря ЗПСМ, діагноз: соматично здоровий (а.с.26). Довідкою виданою лікарем педіатром Бершадської АЗПСМ підтверджено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , декларація укладена з лікарем педіатром Бершадської АЗПСМ Кольцовою С.О. Батько [PERSON] разом з дітьми проживає в м. Бершадь, мати [PERSON] на даний час працює за кордоном. До 2023 року на профілактичні огляди, у разі хвороби , діти були у супроводі обох батьків. За 2023 рік звернень не було, медичні огляди не проводились, оскільки діти були закордоном. В 2024 році діти приходили на прийом в супроводі батька (а.с.27). Довідкою №01 від 08.02.2024 виданою КУ «Бершадська станція юних техніків» вбачається, що [PERSON] , 2014 року народження, є вихованкою закладу, гуртка виготовлення сувенірів «Креативне рукоділля» з 15.01.2024. Заяву про зарахування писав батько дитини [PERSON] (а.с.28,29). З акту обстеження умов проживання від 22.02.2024 складеного працівниками ССД Бершадської міської ради на підставі заяви [PERSON] обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] . З результатом обстеження та бесіди встановлено, що малолітні діти проживають з батьком [PERSON] , який їх самостійно виховує та доглядає. Умови проживання задовольняють потреби дітей у вихованні та розвитку (а.с.33). Суд не приймає до уваги подані позивачем письмові пояснення свідків (а.с.14-17), оскільки вважає дані докази недопустимим в розумінні положень ст. 78 ЦПК України. Крім того в судовому засіданні була допитана свідкок [PERSON] , від решти свідків позивач відмовився й така відмова прийнята судом. З наданої в якості доказів копії паспорта [PERSON] вбачається, що остання 10.02.2023 перетинала кордон України (а.с.95, 96). Також надано суду переклад строкового трудового договору на виконання тимчасової роботи від 05.03.2024 (а.с.100-105). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина перша статті 16 ЦК України визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У юридичній науці щодо поняття та елементів суб?єктивного цивільного права, існування окремого самостійного права на захист тощо існують різні точки зору. Але у кожному разі слід визнати, що цивільне право, не забезпечене конкретним правовим засобом захисту, залишається негарантованим. Враховуючи цю обставину і спираючись на положення ст. 19 Конституції України, глава 3 ЦК України встановлює головні засади захисту цивільного права та інтересу. Під захистом мається на увазі передбачений нормами права можливий вплив на суспільні відносини, які зазнали протиправного впливу, з метою поновлення порушеного, невизнаного чи оспореного права. Для особи право захисту полягає у можливості використання в межах, визначених законом засобів самозахисту, а також у можливості звернення до відповідного державного, самоврядного чи громадського органу або уповноваженої особи за захистом свого цивільного права чи інтересу. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.2, ч.8, ч.9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч.1, ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно із ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 7 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дитини суд, насамперед, має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. В ході розгляду справи судом встановлено, що батьки малолітніх [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Діти проживають з батьком, мати дітей перебуває за кордоном. Зі слів самого позивача та дітей відповідач [PERSON] не претендує на те, щоб діти проживали з нею, не висловлювала бажання щодо визначення місця проживання дітей з нею. На виконання вимог ухвали суду від 24.04.2024 Службою у справах дітей Бершадської міської ради надано висновок щодо визначення місця проживання дітей, затверджений рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради від 13.05.2024 №123 (а.с.84,85). Відповідно до вказаного висновку орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування Бершадської міської ради має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Як вже вказувалося, ст. 15 ЦПК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ч.2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 і ч. 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд враховує, що чинним законодавством передбачено, що спір між батьками вирішується судом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Проте, з огляду на встановлені судом обставини у даній справі, належить стверджувати про відсутність підстав вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визначення місця проживання малолітніх дітей з ним. Крім того, як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Висновком органу опіки і піклування не заперечуються зазначені вище обставини, а саме щодо відсутності спору між батьками стосовно визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , адже як випливає із висновку на комісії з питань захисту прав дитини батько дітей [PERSON] висловив бажання, щоб його діти проживали біля нього, а мати [PERSON] під час засідання не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей біля батька, оскільки перебуває за кордоном. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1-ч.3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також судом при вирішенні даного спору враховано правову позицію, висловлену у постанові КЦС ВС від 10.07.2024 №127/16211/23(61-1964 св24), відповідно до якої «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитись з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі». Під час розгляду даної справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований батьком дітей, з яким діти і так проживають, і доказів того, що матір дітей вимагає зміну місця проживання дітей позивач до суду не надав. Після звернення батька дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей відповідачка у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей з нею, як матір`ю, суду не надала. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживали і проживають разом з ним, між батьками дітей виник спір саме щодо їх місця проживання. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільних дітей. Крім того, самою відповідачкою подано до суду заяву про визнання позову, що в сукупності з іншими доказами трактується судом як відсутність спору. Зважаючи на наведене, судом також прийнято до уваги, що позов про визначення місця проживання малолітніх дітей у цій справі пред`явлений особою, яка є військовозобов`язаним. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і наразі триває. Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено загальну мобілізацію, строк проведення якої неодноразово продовжувався і наразі триває. Враховуючи вказане суд не виключає, що даний позов пред`явлений позивачем з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Враховуючи встановлені у даній справі обставини, суд вважає, що позивач намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи результат розгляду справи, витрати позивача зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed