Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS] , в якій особовий рахунок № [NUMBER] , відкрито на відповідача у справі. За даним особовим рахунком станом на 01.08.2023 року існує заборгованості в сумі: 25\~056, 75 гривень. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі: 25\~056, 75 гривні та понесені судові витрати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. На адресу суду 27.05.2024 року (вх. № 18011) від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву відповідач зазначила, що не є власником квартири за якою виникла заборгованість у розмірі: 25\~056, 75 грн., з підстав того, що відповідач 31.08.2017 року продала квартиру, та власниками нерухомого майна є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. Відповідач зазначає, що з 10 липня 2017 року є такою, що знята з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Таким чином, відповідач не є користувачем послуг, які надавались позивачем за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.19-21). До відзиву відповідач надала копії документів на підтвердження обставин викладених у відзиві. Чергове судове засідання у справі призначене на 15 липня 2024 року. Сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. У зв`язку з викладеним судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, а відтак, підстав для відкладення слухання справи передбачених, ст. 223 ЦПК України не встановлено. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі на підтвердження обставин викладених у позові та на спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , який відкрито на ім`я [PERSON] , та за вказаним особовим рахунком з 10.2017 року по 02.2023 рік рахується заборгованість у сумі: 25\~056, 75 гривень (а.с.5-6). Також, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2017 року [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені [PERSON] продала, а [PERSON] , діяча за згодою своїх батьків: [PERSON] та [PERSON] , купила квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі № 1643 (а.с.25-27). Також, судом встановлено, що на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок КП «Теплопостачання м. Одеси» за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Отже,\~з огляду\~на зазначене,\~судом встановлено,\~що відповідач\~у справі\~не є\~споживачем житлових\~послуг за\~адресою: [ADDRESS] з 2017 року. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та врегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. Згідно Статуту підприємства, метою його створення є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Рішенням Одеської міської ради № 1173-V від 05.04.2007 року «Про визнання виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса» КП «Теплопостачання м. Одеси» визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В ухвалі ВССУ від 20.11.2013 року по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Матеріалами справи встановлено, що власником квартири за якою рахується заборгованість з 2017 року є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майна з 01.08.2017 року. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Слід зазначити, що в матеріалах справи містяться докази щодо направлення відповідачем копії відзиву позивачу у справі, однак, позивач не звертався до суду з будь-якими заявами або клопотаннями щодо залучення належного відповідача, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно положення п. 2ч. 1 ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені з розглядом справи у разі відмови в позові - покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed