Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач в особі Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до Кілійського районного\~суду Одеської\~областіз позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та [PERSON] 01.02.2020, шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання Банківських послуг, був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 05.02.2024 має заборгованість в розмірі 55401.13 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом з судовими витратами. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву пр. розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що з позовними вимогами позивача не згодний, вони є необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 01.02.2020 [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву Договору про надання Банківських послуг (а.с.10). У заяві відповідач просив позивача відкрити рахунок на його ім`я та встановити кредитний ліміт. Також у вказаній заяві відповідач погодився з умовами та правилами, тарифами, тощо, та засвідчив генерацію ключової пари, що в подальшому слугувало аналогом власноручного підпису та слугувала в подальшому електронним підписом. Анкета-заява до Договору про надання Банківських послуг підписана відповідачем власноручно 01.02.2020. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 05.02.2024 заборгованість відповідача по кредиту становить 55401,13 грн. (а.с.7-9). Як вже зазначено, позивач в позові посилався на те, що підписуючи анкету\~заяву до Договору про надання Банківських послуг, відповідач погодилася з його умовами та згенерував ключову пару, вказану в анкеті та є аналогом цифрового підпису. До позову позивачем також надано Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», який набрав чинності з 27.11.2021, інформацію щодо «Чорна картка монобанк» та паспорт споживчого кредиту Чорна картка моно банк, які не містять жодного підпису відповідача, а ні власноручного, ані згенерованого та зазначеного у заяві-анкеті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, як зазначено позивачем, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані кредитні кошти з відсотками, в результаті чого виникла заборгованість. Разом з тим, відповідач у поданій заяві від 23.07.2024 заперечує обґрунтованість позовних вимог позивача. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві від 01.02.2020 процентна ставка чи будь-які умови кредитування не зазначені. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 55401,13 грн, у складову якої враховано відсотки за користування кредитним лімітом з 01.12.2020 по 05.02.2024, що відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості, тобто, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), позивач також просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», який набрав чинності з 27.11.2021, інформацію щодо «Чорна картка монобанк» та паспорт споживчого кредиту Чорна картка моно банк. Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», який набрав чинності з 27.11.2021, інформація щодо «Чорна картка монобанк» та паспорт споживчого кредиту Чорна картка моно банк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Зазначені докази, які містять умови кредитування відповідачем не підписані, зокрема й шляхом накладення електронного підпису, наведеного у заяві-анкеті. А посилання у Паспорті споживчого кредиту на те, що споживач підписує його у мобільному додатку у електронному вигляді, не є аналогом електронного підпису в розумінні Закону України «Про електронну комерцію». В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу,\~закріпив, що Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; \Абзац другий частини першої статті 12 в редакції Закону\~№ 2801-IX від 01.12.2022\ - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин, а саме надані позивачем Умови і правила містять інформацію про набуття ними чинності 27.11.2021, тобто більше ніж через півтора роки з дня виникнення правовідносин, що свідчить, що кредитор додав до позовної заяви Умови і правила у редакції, яка не діяла в момент укладення кредитного договору від 01.02.2020. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказаний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] .. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи те, що Умов та правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Паспорт споживчого кредиту, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, зокрема й електронного (наведеного в Анкеиі-заяві), суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.02.2020 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків. Відповідно до частини першої статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду\~розрахунок заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Вказані норми права позивачем не дотримано та не надано суду виписки за картковими рахунками. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Проте, навіть беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем вбачається, що [PERSON] у період з 01.12.2020 по 05.02.2024 вносив кошти на погашення кредитного ліміту, що за вказаний період становить 61\~246,00 грн. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відтак, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Проте, як вже встановлено вище, анкета-заява, що підписана сторонами, не містить відомостей про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів, комісій, штрафів за рахунок кредиту. Таким чином, як вже встановлено з розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 05.02.2024 сплатив за кредитом 61\~246,00 грн., кредитний ліміт становить 31610,75 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування погашалися банком шляхом переводу заборгованості що була нарахована в якості відсотків в рахунок тіла кредиту. Однак підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів та пені за наведених вище підстав у позивача відсутні. Відтак вказане дає суду підстави вважати, що частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, за таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 01.02.2020 слід зараховувати на погашення тіла кредиту. До схожого висновку дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19. Таким чином, враховуючи наведене позивачем не доведено наявність заборгованості [PERSON] перед банком за фактично отримані та неповернуті кошти та їх розмір, а сплачені відповідачем кошти значною мірою перевищують кредитний ліміт, встановлений позивачем, ба більше, й суму позовних вимог в цілому. За таких обставин, враховуючи все вище викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю. Згідно до положень ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed