Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом із батьком. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2014 року. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. У даному шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Від народження діти проживали із позивачем та перебували на його повному утриманні, оскільки позивачка знаходилась на заробітках в Польщі. Дітям були створенні належні умови проживання, комфортний побут та відпочинок. Позивач працездатний, має належне матеріальне забезпечення, має житло, що дозволяє йому утримувати свої дітей. Відповідачка не брала участі у вихованні дітей, натомість, виїхала до Польщі та влаштувала своє життя. Проте, наприкінці червня 2023 року, відповідачка приїхала та забрала дітей на відпочинок. Однак, взявши дітей, вона зникла в невідомому напрямку і у зазначений час дітей додому не повернула. Згодом, із телефонної розмови із старшою дочкою, позивачу стало відомо, що відповідачка вивезла їх до Польщі обманом, забороняє їм телефонувати до нього, дітям там погано. Звернувшись із запитом до Державної прикордонної служби України, позивач дізнався, що 12.07.2023 року його доньки перетнули кордон через пункт пропуску Ягодин. Тому, 16.11.2023 року позивачем на адресу Міністерства юстиції України було надіслано заяву про сприяння поверненню дітей, відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка після прийняття направлена до Міністерства юстиції Республіки Польща. Оскільки діти перебувають за кордоном, то це унеможливлює надання висновку органом опіки та піклування Кременецької міської ради про визначення місця проживання дітей із позивачем. З урахуванням того, що позивач забезпечений житлом, де наявні хороші умови проживання для дітей, має самостійний дохід, здатний забезпечити належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку і виховання дочок в атмосфері любові та взаємоповаги, тому позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із ним, що буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Семенюк Ю.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заява. Окрім того, пояснив, що на даний час позивач не має змоги з`явитись в судове засідання, оскільки проходить ВЛК. Просить судові витрати стягнути із відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини її неявки суду невідомі. Відповідачкою відзиву на позов до суду не подано. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідачка належним чином повідомлялась про день, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без поважних причин і не повідомила причини неявки та не подала відзив. Представник Служби у справах дітей Кременецької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Ухвалою суду від 12.01.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилися спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданими 04.10.2023. Із витягу про зареєстрованих у житловому будинку від 28.09.2023 слідує, що у житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 25 від 26.10.2023, виданої закладом дошкільної освіти «Дзвіночок», [PERSON] - вихованиця закладу дошкільної освіти, дівчинка регулярно відвідувала дошкільний заклад. З вересня 2022 року по червень 2023 року [PERSON] - мати дитини, заклад дошкільної освіти не відвідувала, а дитину приводив та забирав додому батько - [PERSON] . Із довідок № 98 і № 99 від 26.10.2023, виданих Катеринівською гімназією Кременецької міської ради слідує, що [PERSON] є ученицею 3 класу, а [PERSON] , зарахована до 1 класу, однак з 01.09.2023 року по теперішній час навчальний заклад не відвідують. [PERSON] , учениця 3 класу, регулярно відвідувала заняття в гімназії, дитина була охайна й доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дівчинки та є членом батьківського комітету. З вересня 2022 року по червень 2023 року [PERSON] - мати дитини, гімназію не відвідувала, на не цікавиться навчальним процесом дочки, що стверджується довідкою № 100 від 26.10.2023, виданою Катеринівською гімназією Кременецької міської ради. Згідно акту обстеження матеріально побутових умов від 25.10.2023, [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] у будинку, власником якого є мама, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Діти [PERSON] , та [PERSON] проживали разом до 15.07.2023 року. Умови проживання в будинку є комфортними. [PERSON] працює на посаді молодшого приймальника товарів ТОВ «АТБ-Маркет» з 21.10.22. Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 05.10.2023, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 12.07.2023 року перетинали кордон на пункті пропуску Ягодин. Надати інформацію про осіб, які супроводжували дітей не має можливості. Із заяви [PERSON] про сприяння поверненню дітей відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та повідомлення Міністерства юстиції України від 03.01.2024 слідує, що пакет документів отриманих від [PERSON] надіслано з листом від 02.01.2024 до Міністерства юстиції Республіка Польща. Згідно повідомлення Кременецької міської ради № 2807/02-25 від 22.12.2023, факт проживання (перебування) малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , поза межами України, унеможливлює розгляд заяви [PERSON] по суті та прийняття рішення виконавчим комітетом Кременецької міської ради щодо визначення місця проживання дітей із батьком. У повідомленні вказано, що в ході телефонної розмови з працівниками служби, [PERSON] пояснила, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають із нею в Республіка Польща. Вона має постійну роботу, житло та заробіток, якого вистачає для належного утримання та виховання дітей. Доньки відвідують навчальний заклад. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Колишня дружина брата - [PERSON] обманом забрала її племінниць за кордон. По телефону старша дочка розповіла позивачу про те, що вони вранці встають та самі, без матері, добираються до школи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є мамою позивача. Відповідачка забрала внуків до Польщі, де у неї не має житла. Дітям там важко, тому вона вважає, що діти мають проживати із батьком в Україні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України). Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України). Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19). Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21). Позивач не надав достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дітей з батьком з огляду на інтереси самих дітей, які переважають над інтересами і бажаннями їх батьків, а також, не спростував, що в умовах воєнного стану в Україні дітям буде безпечніше залишатися з матір`ю в Республіці Польща Визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє позивача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дітей. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей із батьком слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed