Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

24.04.2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12.03.2022 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Чечелівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 156. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач між сторонами зникли почуття любові та поваги один до одного, вони мають діаметрально різні погляди на сімейне життя. Наразі сімейних стосунків між ними не існує, сторони разом не мешкають, спільного господарства не ведуть. Шлюб має формальний характер. Син мешкає разом з відповідачкою. Спір з приводу виховання дитини відсутній. Позивач вважає, що подальше спільне збереження шлюбу між ним та відповідачкою неможливе, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. На примирення не погоджується. Ухвалою суду від 25.04.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, 22.07.2024 року надав заяву про розгляд справи без його участі, додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалась, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, письмових заяв та клопотань не надала. Враховуючи те, що відповідачка належним чином повідомлена про день, час та місце проведення судового засідання, правом на подання відзиву не скористалася, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 12.03.2022 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 156. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем, ведення ними спільного господарства, припинено. Позивач, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у провадженні суду не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесений позивачем при поданні позову до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Також, позивач прохав стягнути з позивача 4000 грн. на відшкодування витрат на професійну правову допомогу. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 17.04.2024 року № 17042406 укладений позивачем з ТОВ «Перша правова допомога» та дві квитанції про сплату за юридичні послуги, що разом становлять суму 8000 грн. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, розподілу між сторонами підлягають лише витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. При цьому, витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги з ТОВ «Перша правова допомога від 17.04.2024 року № 17042406 з метою складання проекту цивільного позову про розірвання шлюбу. Позивачем не надано жодних доказів, що вищезазначений договір було укладено саме з адвокатом чи його виконував адвокат. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved