Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою про поділ майна подружжя, в якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову, прийнятої судом 25.10.2023 року, просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок літ."А- 2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA державний номерний знак [NUMBER] ; - у порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літ."А-2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку (кадастровий номер 6310137200:08:010:0011), що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.098 га - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 6310137200:08:010:0011), що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.098 га; - припинити право власності позивача на належну частку у рухомому майні - автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак [NUMBER] , визнати право особистої приватної власності за відповідачем на автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак [NUMBER] , та стягнути на користь позивача грошову компенсацію вартості частки вказаного автомобіля у розмірі 79953,18 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на земельній ділянці, яка була придбана відповідачкою за рахунок особистих коштів, в період шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів подружжя було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, також було придбано під час шлюбу спірний автомобіль, який відповідачка без згоди чоловіка продала іншій особі. Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, тому позивач звернувся до суду з позовом. Представник відповідача [PERSON] адвокат Стрикаль М.Л. у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає що позовні вимоги є недоведеними і в редакції, запропонованій Позивачем, задоволенню не підлягають. Зазначив, що будівництво будинку виконувалось в тому числі і за спільні кошти подружжя у період шлюбу, і за кошти, які були подаровані [PERSON] її матір`ю - [PERSON] , у сумі що складає 53000,00 доларів США. Крім того, після розірвання шлюбу відповідачем проведено ряд ремонтних робіт на суму 688996,84грн. Також, земельна ділянка, на якій збудований спірний житловий будинок є особистою власністю відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28.11.2017 року. Вважає, що поділ земельної ділянки та будівель, на ній розташованих, у рівних частках між сторонами є таким, що порушить права відповідача. Щодо автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак [NUMBER] , відповідач не заперечує факту купівлі цього автомобіля за спільні кошти подружжя і також не заперечує проти стягнення грошової компенсації у розмірі частки вартості автомобіля, але не погоджується із вартістю автомобіля, що була заявлена позивачем. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Рудаконога В.М. не погодилась з доводами викладеними у відзиві та щодо позиції відповідача стосовно виключення певної суми із вартості майна, що підлягає поділу, та зазначила, що у 2017 році мати відповідача [PERSON] відступила свої майнові права за договорами пайової участі у будівництві на загальну суму 53000,00 доларів США. Більша частина коштів була використана нею для придбання квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №293789672 від 05.01.2022 року. Іншу частину коштів у розмірі 18000,00 доларів США мати відповідача [PERSON] подарувала відповідачу та позивачу, як подружжю, для придбання земельної ділянки для будівництва житлового будинку для забезпечення потреб молодої родини у житлі. Враховуючи той факт, що сторони на той момент перебували у шлюбі , мали малолітню дитину, позивач не заперечував, щоб земельна ділянка була особистою власністю відповідача, оскільки не мав на меті розривати шлюб та вважав, що ця обставина буде сприяти довірі та гармонізації стосунків у їх родині., тим паче, що більшу частину коштів на придбання земельної ділянки дійсно подарувала їм мати відповідача. Позивач наголошує на тому, що сторони вели спільний сімейний бюджет, всі доходи в сім`ї передавалися відповідачеві, яка розпоряджалася ними та витрачала на потреби сім`ї, в тому числі для придбання земельної ділянки. Щодо ремонтних робіт, проведених відповідачем після розірвання шлюбу у спірному житловому будинку зазначено, що позивач не надавав згоди на будь яке поліпшення будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Оскільки, житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя та враховуючи положення ст. ст.120, 125 Земельного Кодексу України, а також той факт, що нерухоме майно не можу існувати окремо від земельної ділянки, на якій воно побудоване, вважає, що право власності виникає на частини земельної ділянки одночасно з виникненням права власності на частину житлового будинку, розміщеного на цій ділянці. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року відкрито проваджене у справі в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у ТОАВ «Медіапрінт Україна» належним чином засвідчені копії договорів поставки і монтажу №326 від 06.03.2017 року, 32118 від 27.11.2017, № 792 від 02.06.2015, №692 від 03.05.2028 та видаткові накладні цих договорів. Розпорядженням Голови Верховного суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження, справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. 31.03.2022 року справа №642/7544/21 передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 року визначено склад суду. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.Полтави\~від 24\~лютого 2024\~року заяву\~представника позивача\~про забезпечення\~позову задоволено.\~Накладено арешт\~на житловий\~будинок\~літ.\~«А-2»\~з\~господарськими\~будівлями та\~спорудами:\~зливна яма\~№1,\~тр.\~Колодязь №2\~ загальною\~площею 227,5\~кв.м.,\~за\~адресою:\~ [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 6310137200:08:010:0011. На підставі розпорядженням керівника апарату Київського районного суду м.Полтави від 04.04.2023 року призначено повторний автоматизований розподіл між суддями справи №642/7544/21 у зв`язку з припиненням повноважень судді Бабенко Ю.П. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 року визначено новий склад суду. Ухвалою судді Київського районного суду м.\~Полтави від 06 квітня 2023 року прийнято до провадження суддею, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.05.2023 справу №642/7544/21 направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова. Справа №642/7544/21 надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова 05.06.2023 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 року справу розподілено судді Ленінського районного суду м. Харкова Вікторову В.В. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року прийнято до провадження суддею, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвокат Рудоконога В.М.\~про витребування доказів. Витребувано з Територіального сервісного центру МВС №6350 ГСЦ МВС в Харківській області копію договору купівлі-продажу №6350/2022/3493892 від 04.11.2022 р. автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA д.н.з. [NUMBER] ; vin-код [NUMBER] ; з Територіального сервісного центру МВС №6350 ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) (Місцезнаходження: Україна, 61013, Харківська обл., місто Харків, вул. Шевченка, будинок 26) копію висновку, складеного за результатами експертного дослідження, що був наданий разом із заявою про державну перереєстрацію транспортного засобу до сервісного центру МВС для укладення договору купівлі-продажу №6350/2022/3493892 від 04.11.2022 р. автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA д.н.з. [NUMBER] ; vin-код [NUMBER] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року прийнято заяву представника позивача адвоката Рудоконога Валентини Михайлівни про зміну предмета позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Рудоконога В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Стець М.Л. у судовому засіданні надав суду пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, визнав у частині стягнення на користь Позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля у розмірі 24500,00 грн., щодо іншої частини позовних вимог заперечував. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, надані в обґрунтування первісного та зустрічного позовів, а також їх заперечень, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судовим розглядом встановлено, що з 08.06.2013 року [PERSON] до [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбний договір не укладався. 09.03.2021 року шлюб розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2021 року у справі № 639/332/21 (Том 2 а.с. 148-149). З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу, а саме 08.11.2017 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу за особисті кошти придбала у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0,0980, кадастровий номер 6310137200:08:010:0011 за 637580,00грн. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(п. 1.2 Договору)( Том 1 а.с. 78). На цій земельній ділянці збудовано погосподарським способом житловий будинок літ."А- 2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано 17.05.2019 року на підставі Декларації про готовність об?єкта до експлуатації серія ХК №141191310636, виданої 11.05.2019 року Інспекцію ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2021 року (Том. 1 а.с.25-26). Вартість житлового будинку - 2234560.96 грн. відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20211031-0002933777 від 31.10.2021 року, разом із земельною ділянкою, на якій він розташований складає 2468205,48 грн. (Том 1 а.с. 27-28). Також в період шлюбу сторонами було придбано та зареєстровано на ім?я Відповідачки автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак [NUMBER] , проте під час розгляду справи вказаний транспортний засіб був відчужений [PERSON] без згоди свого колишнього чоловіка згідно договору купівлі-продажу Ne6350/2022/3493892 від 04.11.2022 року за 49000,00 грн. (Том. 2 а.с. 100-102). Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] №63В від 11.10.2023 року середня ринкова вартість автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA, 2013 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , станом на момент складання експертизи становить 159906,35 грн.(а.с.116-126). Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає та тому, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами наявний спір щодо поділу майна подружжя, оскільки, об`єкт нерухомості: будинок з господарським будівлями та спорудами побудований за спільні кошти та спільними зусиллями сторін в період шлюбу, а відтак є спільним сумісним нерухомим майном, в зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах між сторонами, та земельна ділянка під таким будинком належить подружжю у тих же частках, незважаючи на підставу отримання її для титульного власника, а тому зважаючи на те, що відповідачем зазначені обставини не визнаються, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом. Частково заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача в ході розгляду справи вказувала, що житловий будинок дійсно є спільним сумісним майном подружжя, який підлягає поділу між сторонами, однак, не згодна з розміром часток, так як будівництво будинку виконувалось в тому числі і за спільні кошти подружжя у період шлюбу, і за кошти, які були подаровані [PERSON] її матір`ю - [PERSON] , у сумі що складає 53000,00 доларів США. Також, Відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку 2 групи, успішно займалася підприємницькою діяльністю, усі кошти, які були витрачені на будівництво вона заробила самостійно, що підтверджується відповідними податковими деклараціями за 2013-2014р.р.. Крім того, після розірвання шлюбу відповідачем проведено ряд ремонтних робіт на суму 688996,84грн. після розірвання шлюбу було проведено ряд ремонтних робіт що підтверджується Договором підряду на виконання робіт №б/н від 02.04.2021; Актом приймання виконаних робіт від 13.12.2021 року на суму 688 996,84 грн; Розпискою виконавця ФОП [PERSON] про отримання від [PERSON] коштів за договором від 02.04.2021 за фактом виконаних робіт від 13.12.2021 року у сумі 688 996,84 грн. Відповідно до висновку судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №37-23 від 26.04.2023 року проведеної на підставі заяви адвоката Стеця М.Л. в порядку ст.106 ЦПК України судовим експертом Бихно М.В., призначеним відповідно до розпорядження від 04.04.2023 року ТОВ «Судово-експертна компанія «АЛІНГЕЗ», частка, якій відповідає вартість земельної ділянки по відношенню до вартості спірних житлового будинку разом із земельною ділянкою, становить 21,22%; будівельні роботи, зазначені у акті б/н приймання виконаних будівельних робіт від 13.12.2021 року, що складений ФОП [PERSON] , за договором підряду на виконання робіт об/н від 02.04.2021 року загальною вартістю 656 996,84 грн ідентифікуються, як «невід`ємні поліпшення» спірних житлового будинку разом із земельною ділянкою; частка, якій відповідають будівельні роботи здійснені після 09.03.2021 року (дата розірвання шлюбу) за договором підряду на виконання робіт б/н від 02.04.2021 року, та визначені як невід`ємні поліпшення об`єкту по відношенню до вартості спірних житлового будинку разом із земельною ділянкою становить 14,30 %. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона подарувала Відповідачці гроші на суму близько 50000,00 доларів США на будівництво житлового будинку, кошти для придбання земельної ділянки вона Відповідачці не дарувала, остання придбала таку земельну ділянку за свої особисті кошти, які були накопичені Відповідачкою до шлюбу. При цьому свідок підтвердила, що такі кошти вона надавала після створення молодої сім`ї з метою поліпшення житлових умов молодої сім`ї - будівництво житлового будинку саме для молодої сім`ї та їх дітей, тобто у спільну сумісну власність подружжя. Походження коштів свідок пояснила тим, що вона працювала протягом останніх 20 років у Російській Федерації в експедиціях на посаді кухаря, а також у 2017 році відступила свої майнові права за договорами пайової участі у будівництві на загальну суму 53000,00 доларів, які вона і подарувала своїй дочці [PERSON] . В той же час суд враховує, що свідок не змогла надати підтвердження розміру отриманих доходів під час роботи за кордоном, а також те, що після продажу майнових прав свідком [PERSON] у приватну власність була придбана квартира на її ім`я за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №293789672 від 05.01.2022 року. Суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] , яка є матірю відповідачки, оскільки із аналізу ч.5 ст.719 ЦК України можна зробити висновок, що вимога про необхідність нотаріального посвідчення прямо передбачена в цій нормі для дарування коштів в сумі, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відсутність дотримання вимоги про нотаріальне посвідчення правочину, свідчить про його нікчемність. Якщо суд виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (висновок, викладений в Постанові КЦС ВС від 10.11.2023 № 755/12702/22 (61-11920св23). Допитаний у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що він добре знає сім`ю Котляр, був прорабом під час будівництва житлового будинку, гроші за виконану роботу отримував як від Позивача, так і від Відповідача, інколи закуповував будівельні матеріали самостійно, кошти для таких закупівель надавали як Позивач, так і Відповідач. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17, якою по суті суд відійшов від раніше визначеної правової позиції щодо необхідності доведення, за які кошти подружжя набуто майно. Згідно з наведеним висновком Верховного Суду України зазначено, що діє презумпція спільності майна подружжя і особа, яка це заперечує, повинна цю презумпцію спростувати. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 607/13289/16-ц (касаційне провадження № 61-29948св18) та з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 756/13581/16-ц (касаційне провадження № 61-34274св18). Ст. 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України. Згідно з нормою ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial