Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

21.03.2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Долженко О.М. звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що [PERSON] , [INFO] , є її рідною донькою. З 24.12.2022 року відповідачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбних відносинах, [INFO] у відповідачів народилась дитина: [PERSON] . Зазначила, що батько дитини взагалі ніколи не піклувався про сина, вживав наркотичні речовини, майже одразу після народження дитини перестав проживати разом з [PERSON] , змінив адресу і номер телефону, зараз його місце знаходження не відоме. Мати дитини спочатку приділяла деяку увагу сину, але недовго. Вже через місяць після народження дитини, відповідачка перестала надавати дитині необхідне піклування: годувати сина, купати, заспокоювати, коли дитина плаче, міняти підгузки, гуляти та інше. На неодноразові натякання про необхідність піклуватись про дитину та доглядати за нею, відповідачка казала, що дитина їй не потрібна, що це - її помилка, вона їй заважає жити і, якщо вона, позивачка, хоче, то може забрати її собі. 27.10.2023 р. відповідачка гуляла зі своєю дитиною і покинула сина самого прямо в дитячій колясці біля зупинки «Україна» без нагляду , а сама поїхала в невідомому напрямку. За таку поведінку 20.12.2023р. Миргородським міськрайонним судом відповідачка була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок, які нею не сплачені. Зазначене підтверджується постановою суду. Відповідачка зловживає алкогольними напоями, відповідач страждає на залежність від наркотиків. Обидва відповідачі не піклуються про дитину жодним чином, не цікавляться його станом здоров`я, його самопочуттям, розвитком, не оплачують рахунки із медичних закладів, не надають необхідного лікування, годування, нічого, що потрібно дитині, не приймають навіть мінімальної участі у витратах, необхідних для забезпечення її життя та розвитку, не надають будь-яких коштів на утримання дитини, чим фактично не виконують обов`язку із забезпечення дитини належним харчуванням, лікуванням, одягом, тощо. Дитина з самого народження проживає з нею та її чоловіком, [PERSON] , вони піклуються про нього належним чином. Вона дуже любить свого онука і разом зі своїм чоловіком піклується та доглядає за ним. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів на утримання сина. Ухвалою судді від 27.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 08.05.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Долженко О.М. в судовому засіданні пояснила, що позивач є рідною матір`ю відповідача, [PERSON] , остання ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з дитино не проживає, її не утримує, наразі вагітна другою дитиною. Відповідач [PERSON] наркозалежний, для нього дитина чужа. Позивач [PERSON] суду пояснила, що дитина з народження проживає з нею. Зятя знає, з останнім її дочка познайомилася в наркозалежному центрі, завагітніла, коли була на сьомому місяці зять поїхав до Києва заробити грошей, там влаштувався на роботу, але почав зловживати наркотиками. Дитиною не цікавиться. В судове засідання 08.07.2024 адвокат Долженко О.М. надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та її довірителя, уточнила , що аліменти необхідно стягнути на користь позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що з дитиною не спілкується і не цікавиться. Також пояснила, що від дитини відмовляється не під примусом, перепон у спілкуванні з дитиною ніхто не чинить. В судове засідання 08.07.2024 відповідач [PERSON] не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений (а.с. 56,64,77). Представник третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Миргородської міської ради надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без їх участі. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] . [INFO] , є дочкою позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.11,12). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.12,19). Згідно копії акту підтвердження фактичного місця проживання особи від 20.02.2024 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям (а.с.9, 10). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 26.02.2024 року встановлено, що дитина проживає з дідусем і бабусею в приватному будинку зі всіма зручностями, в якому створені всі умови для проживання дитини (а.с.20). 20 грудня 2023 року постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.17). Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Відділ «Служба у справах дітей» надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.43). Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, зокрема, свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його дружиною, а відповідач дочка дружини. [PERSON] не проживає з ними з 27.10.2023 року, коли покинула дитину в районі «Україна», передзвонила дружині і сказала, що залишила дитину, вони одразу приїхала і забрали її (дитину). Повідомив, що в травні 2023 року [PERSON] кинула школу і втекла, влаштувалася в центр на роботу, де познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком відповідачем по справі. [PERSON] останній раз приїздив до них перед новим 2024 роком, щоб побачити дитину, переночував і поїхав. Знає, що він два рази передавав кошти. Зазначив, що відповідачам ніхто не перешкоджав бачитися з дитиною, остання проживає з ним та позивачем, усім забезпечена. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачкою проживає онук з народження, без мами з осені 2023 року. Дитиною займаються бабуся з дідусем, для дитини в будинку все є. Знає зі слів, що [PERSON] дитину кинула, а чому не знає. Відповідача [PERSON] бачила один раз здалеку в минулому 2023 році. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дитина народилася [INFO] , дитина дуже спокійна, розвинена, хороший хлопчик. В перші місяці [PERSON] про дитину піклувалася, іноді просила її (свідка) посидіти з ним. Також знає, що відповідач [PERSON] пересилала гроші батькам, які утримувала дитину. Бабуся і дідусь добре ставляться до онука. Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20). Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавляться її життям, не спілкуються з сином, не надають матеріальної допомоги, не піклуються про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідачі умисно ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить до висновку, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити їх батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачів права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 4 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, які є працездатними особами. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останніх, а також про наявність на їх утриманні інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі мають змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина та не позбавлені можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі. При цьому суд виходить також із правила ч.2 ст. 182 СК України щодо того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 29 серпня 2023 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано судовий наказ, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18), у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів, даний судовий наказ підлягає відкликанню. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164, 166, 181, 182, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 264, 268, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved