Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

У грудні 2023 року адвокат Ягодка Олександр Анатолійович в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 81144 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 014/ZAVYMG/3/001. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 29.12.2021. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2023 було замінено стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] із примусового виконання виконавчого напису № 81144, а саме ТОВ «Вердикт Капітал» замінено на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс». Позивач зазначає, що вчинення вищезгаданого виконавчого напису здійснено з порушенням Закону України «Про нотаріат», положень актів цивільного законодавства України, якими врегульовані питання про вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак він є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим звернувся до суду з вказаним позовом. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2023 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 25 грудня 2023 року надійшла заява на виконання вимог ухвали суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/22581/23 за вказаним позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олену Василівну. 29 лютого 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не спростовано наявність заборгованості за кредитним договором № 014/ZAVYMG/3/001, зазначає, що нотаріус при видачі виконавчого надпису перевірив наявність заборгованості, а тому вважає, що нотаріусом не порушено ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Разом з відзивом подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. 04 березня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він заперечує проти доводів відповідача про безспірність заборгованості, просить суд задовольнити позовні вимоги, а також заперечував щодо зменшення витрат на правову допомогу. Третя особа, належним чином повідомлена про розгляд справи, пояснень по суті спору у встановлений судом строк не подала. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 81144, за яким звернуто стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 014/ZAVYMG/3/001 від 30 серпня 2012 року, укладеним з АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є АТ «Фідобанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2 від 06 червня 2014 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 25122019-ВР/ПК від 25 грудня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Кредит», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11-12/20 від 11 грудня 2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». Строк, за який проводиться стягнення: з 11 грудня 2020 року по 25 травня 2021 року. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника - 6416,03 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києві від 16 листопада 2023 року замінено первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому з примусового виконання виконавчого напису № 81144 від 12 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості. Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, пунктом 1 якої визначено нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили вищевказаною постановою. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що кредитний договір № 014/ZAVYMG/3/001 від 30 серпня 2012 року, укладений [PERSON] з АТ «Ерсте Банк», укладений у простій письмовій формі, а отже, вчиняючи 12.06.2021 виконавчий напис №81144, приватний нотаріус Грисюк О.В. безпідставно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 81144 таким, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Враховуючи порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим доводам позивача, викладеним у позовній заяві. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача понесеним ним судових витрат, а саме: на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн., судовий збір за подання повної заяви та заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивач надав: договір № 29\\29\\11\\23 про надання правової допомоги від 29 листопада 2023 року; акт про прийняття-передачу надання послуг від 06 грудня 2023 року; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 29\\29\\11\\23 від 29 листопада 2023 року . Згідно з додатковою угодою до договору про надання правової допомоги № 29\\29\\11\\23 від 29.11.2023, виконавець надав замовнику такі послуги: первинна консультація - вартість послуги 2000,00 грн; витребування та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, складання адвокатського запиту на адресу приватного виконавця - вартість послуги 2000,00 грн; складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - вартість послуги 5000,00 грн; складання заяви про забезпечення позову по справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - вартість послуги 2000,00 грн; оформлення і подача заяви та позову (з усіма додатками) до суду - вартість послуги 1000 грн; подальший контроль позову в суді, складання заперечення на відзив на позов сторони відповідача, отримання рішення з виконавчим листом та подальша співпраця з приватним виконавцем до завершення провадження - вартість послуги 2000,00 грн. Загальна вартість послуг 14000 грн. Пунктом 3 акту про приймання-передачу наданих послуг від 06.12.2023 встановлено, що виконавець претензій щодо сплати наданих юридичних послуг замовником немає, оплата юридичних послуг замовником здійснена у повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 цієї статті). Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Відповідач разом з відзивом подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу у якому заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів реальної оплати адвокатських послуг, а також зазначає, що заявлені витрати не відповідають критерію розумності. Щодо вказаних доводів суд зауважує, що згідно з усталеною позицією Верховного Суду витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). Оцінивши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу та визначаючи суму відшкодування в цій частині, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності та співмірності їхнього розміру і, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, відсутності у справі судових засідань, так як справа розглядалась в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, складність справи, час, витрачений на підготовку документів та обсяг виконаних робіт, суд вважає, що за обставинами цієї справи відповідатиме наведеним критеріям розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачапідлягає також стягненнюсудовий збір за подання позовної заяви у сумі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 536,80 грн.

Outcome: approved