Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради Тернопільської області (далі - орган опіки та піклування Монастириської міської ради), в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що за час перебування в шлюбі з [PERSON] у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу в 09.09.2019 року залишилися проживати разом з ним в с. Комарівка Чортківського району Тернопільської області. [PERSON] більше чотирьох років ухиляється від виконання своїх батьківської обов`язків, жодного разу не цікавилася успішністю синів в навчанні, їхніми захопленнями, досягненнями, станом здоров`я. [PERSON] не спілкується з дітьми, не вітає їх зі святами та не цікавиться їхнім життям. Їй достовірно відоме місце проживання дітей, проте вона жодного разу не приїжджала до них. Окрім того, відповідачка нерегулярно сплачує визначені судом аліменти на утримання дітей. Вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дітей, як свідоме нехтування та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Андрусенко Д. зазначає, що відповідачка заперечує проти задоволення позову, який вважає безпідставним, а обставини, викладені в ньому, такими, що не відповідають дійсності. Вона виконує свої батьківські обов`язки, постійно спілкується з дітьми та допомагає їм матеріально, однак позивач вигнав її з дому та налаштовує дітей проти неї. Протягом тривалого часу вона систематично їздила на заробітки за кордон та до 2022 року матеріально забезпечувала як дітей, передаючи їм продукти харчування, одяг тощо, так і позивача. Дізнавшись у 2022 році про виконавче провадження щодо стягнення з неї аліментів, вона припинила надсилати будь-які передачі та почала переказувати відповідні кошти на банківську картку [PERSON] . Звертає увагу на те, що протягом 2019-2022 років, отримуючи від неї кошти, позивач жодного разу не повідомляв про це державного виконавця, у зв`язку з чим вона фактично зобов`язана повторно сплатити вже сплачені суми. Більш того, державний виконавець продовжує стягувати з неї аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів, хоча рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.02.2023 року, вказаний розмір аліментів було зменшено до 1/4. Оскільки відносно неї винесено постанову про встановлення обмеження у праві виїзду за межі України, не маючи роботи, житла в Україні, а також зважаючи на те, що в неї є малолітня дитина в Польщі, вона не в змозі приїхати до синів. Звертає увагу на те, що протягом всього цього часу вона не припиняла спілкування з дітьми, а також неодноразово просила позивача відпустити їх до неї на канікули, проти чого [PERSON] завжди був проти. Вважає, що причиною подання позовної заяви про позбавлення її батьківських прав є ймовірне уникнення позивачем мобілізації. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову (а. с. 105-109). У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Андрусенко І. Я. зазначає, що [PERSON] не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві, та вказує, що відповідачці ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні з дітьми. Більш того, коли остання перебувала в Україні, вона жодного разу не зустрічалася з ними і не поцікавилася їхнім життям. Поведінка відповідачки, вважає, свідчить про те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків (а. с. 122-123). В додаткових письмових поясненнях по справі представник відповідача - адвокат Андрусенко Д. вказав, що відповідачка любить дітей та піклується про них, а відповідальність за ситуацію, що склалася в сім`ї, лежить виключно на позивачі, який вигнав її з дому та налаштовує проти неї дітей (а. с. 183-184). Позивач [PERSON] в судовому засіданні від 18.06.2024 року пояснив суду, що [PERSON] після розлучення в 2019 році перестала брати будь-яку участь у вихованні дітей, не допомагає синам матеріально, мотивуючи це тим, що вона сплачує аліменти та не має додаткових коштів. Відповідачка приблизно п`ять років не бачилася з дітьми, хоча йому відомо, що [PERSON] приїжджала до матері в с. Вербка, що поряд місця проживання синів. Окрім того, в минулому відповідачка приблизно пів року прикидалася, що перебуває за кордоном, та не приїжджала до дітей, хоча в той момент вона перебувала в м. Калуш Івано-Франківської області. В 2019 році, коли [PERSON] остаточно пішла з сім`ї, вона ще надавала кошти на утримання дітей, у зв`язку з чим просила не звертатися в суд із заявою про стягнення аліментів, однак надалі такі платежі стали епізодичними. Діти інколи ще спілкуються з матір`ю в месенджерах, проте буває, що і уникають такого спілкування взагалі. Відповідачка не цікавиться навчанням дітей, не спілкується з вчителями синів, а про пропозицію [PERSON] забезпечити дітям здобуття освіти за кордоном йому нічого не відомо. Синів проти матері він не налаштовував, перешкод у спілкуванні чи побаченнях з ними він не чинив і не чинить. Також позивач пояснив, що необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав виникла у зв`язку з потребою отримання соціальних пільг, оскільки розміру аліментів, які сплачує відповідачка, недостатньо для утримання дітей. Представник позивача - адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні вказав, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться їхніми успіхами та спілкується з дітьми в мінімальному обсязі. Враховуючи те, що [PERSON] підтримує позовні вимоги, зважаючи на позицію дітей сторін, які також вважають, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте її представник - адвокат Андрусенко Д. в судовому засіданні пояснив, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Позивач, постійно отримуючи кошти від колишньої дружини, не повідомляв про це виконавчу службу, у зв`язку з чим відповідачці нараховано значний розмір заборгованості зі сплати аліментів. Вважає, що позиція позивача є суперечливою, адже, стверджуючи те, що [PERSON] взагалі не цікавиться дітьми та не спілкується з ними, він водночас підтверджує, що відповідачка пише дітям та надає кишенькові кошти. Представник відповідача вказав, що [PERSON] спілкується з дітьми лише по телефону, оскільки колишній чоловік вигнав її з дому, та, окрім того, зазначив, що відповідачка вважає, що для дітей було б краще, якби вони переїхали до неї та здобули освіту за кордоном. Однак позивач [PERSON] категорично заперечує проти цього. Представник відповідача вважає, що всі доводи, викладені в позовній заяві, повністю спростовуються долученими до матеріалів справи доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Водночас адвокат Андрусенко Д. звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який можливо застосувати лише у випадку винної поведінки батька/матері, чого у даному випадку немає. З огляду на наведені обставини просить відмовити в задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування Монастириської міської ради - Кравець М. В. в судовому засіданні пояснила, що відповідачка не зверталася до органу опіки та піклування щодо створення їй перешкод у спілкуванні чи побаченнях з дітьми або визначення способу участі у вихованні дітей тощо, а діти сторін просять позбавити її батьківських прав, оскільки вважають, що вона не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки. Разом з тим, [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки бажає брати участь у вихованні дітей. У зв`язку з наведеним відповідачку було попереджено про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, оскільки вона недостатньо приділяє дітям увагу. Представник третьої особи зазначила, що позов [PERSON] вважає безпідставним, а орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Судом встановлено такі обставини. За час перебування в шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.08.2011 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.11.2007 року) (а. с. 8, 9). Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 09.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 10-11). Згідно з долученою до матеріалів справи характеристикою, виданою Монастириським ЗЗСО І-ІІІ ступенів Монастириської міської ради, син сторін [PERSON] , [INFO]., навчається в Комарівській філії цього навчального закладу. Його вихованням займається батько, який бере активну участь в житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій. Водночас мати [PERSON] не цікавиться шкільним життям сина, не виходить на зв`язок з класним керівником та директором школи, не з`являється на батьківські збори (а. с. 18). Як вбачається з характеристики № 129, виданої 20.12.2023 року Нижнівським ліцеєм Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, син сторін [PERSON] , [INFO] , навчався у цьому навчальному закладі з 01.09.2022 року. Батько [PERSON] - [PERSON] регулярно цікавився його навчанням, приділяв належну увагу вихованню сина, цікавився життям класу та постійно відвідував батьківські збори (а. с. 17). 23.05.2019 року за заявою [PERSON] Монастириським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ, відповідно до якого вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 16). Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.02.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволено частково та зменшено розмір аліментів, визначений вищевказаним судовим наказом, з 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів до 1/4 (а. с. 12-15). На підтвердження ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків представником позивача надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30.01.2024 року, відповідно до якого станом на грудень 2023 року заборгованість відповідачки зі сплати аліментів (судовий наказ від 23.05.2018 року по справі № 603/304/19) становила 108 159,93 грн (а. с. 90-91). Також представником позивача долучено копію постанови Монастириського районного суд Тернопільської області від 30.05.2019 року в справі № 603/340/19, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) (а. с. 92-92). Як вбачається з відповіді Служби у справах дітей Монастириської міської ради № 40/02-01 від 23.01.2024 року, з 2019 року по теперішній час відповідачка не зверталася до Служби у справах дітей щодо здійснення їй перешкод у спілкуванні з її синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] (а. с. 19). На спростування доводів сторони позивача та підтвердження того, що відповідачка спілкується з дітьми, цікавиться їхнім життям, надсилає їм кишенькові кошти представником відповідача долучено відповідні фотознімки екрана мобільного телефону, а також, окрім цього, запис голосового повідомлення старшого сина сторін, в якому останній просить матір відмовитися від нього з братом, щоб батька не забрали на війну (а. с. 128-134). Згідно з відповіддю Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 371/01/21-2024 від 07.03.2024 року [PERSON] 29.05.2019 року зверталася на спецлінію «102» щодо заборони чоловіком бачитись зі спільними дітьми (а. с. 112). Як вбачається зі змісту відповіді начальника Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області № 28.7-28/4159 від 06.03.2024 року, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП: [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа, виданого 23.05.2019 року Монастириським районним судом Тернопільської області по справі № 603/304/19, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання синів в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів (виконавче провадження відкрито 29.09.2022 року). Станом на 03.11.2022 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 133 036,74 грн, проте 10.01.2023 року проведено перерахунок заборгованості, яку станом на 31.12.2022 року визначено в розмірі 108 396,34 грн. 30.01.2024 року державним виконавцем повторно здійснено перерахунок заборгованості та визначено заборгованість [PERSON] у розмірі 112 132,59 грн. Окрім того, 30.01.2024 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення обмежень [PERSON] у праві виїзду за межі України (а. с. 110). Станом на 29.02.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 116 105,25 грн (а. с. 111, 104). Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконкому Монастириської міської ради № 55 від 23.02.2024 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 62). Зі змісту вищевказаного висновку вбачається, що під час обстеження умов проживання дітей встановлено, що вони проживають та зареєстровані разом з батьком - [PERSON] , який забезпечує їх усім необхідним та піклується про них. Мати дітей - [PERSON] , яка проживає в Республіці Польща, надіслала письмові пояснення та в телефонному режимі додатково пояснила членам комісії, що не в змозі повернутися в Україну у зв`язку із сімейними обставинами (доглядом за малолітньою дитиною). Остання також зазначила, що продовжує спілкуватися з дітьми, надає їм фінансову допомогу, цікавиться їхнім життям та здоров`ям, а також готова в будь-який момент забрати синів до себе і забезпечити їм можливість навчатися за кордоном. З огляду на наведене [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Оскільки комісії не були надані докази, які б свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є виключним та надзвичайним способом впливу на батьків, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, вказаним висновком відповідачку було попереджено про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків (а. с. 63-64). Як вбачається з акта обстеження умов проживання дітей сторін від 14.12.2023 року, долученого до висновку органу опіки та піклування, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , забезпечені усім необхідним для проживання та навчання. Комісією встановлено, що батько самостійно виховує дітей, водночас місце проживання матері - [PERSON] невідоме (а. с. 65). До висновку, серед іншого, також додано такі документи: письмові пояснення [PERSON] від 20.02.2024 року, в яких вона зазначає, що спілкується з дітьми, любить їх та заперечує проти позбавлення її батьківських прав, а також пояснює, що не може приїхати в Україну оскільки має на утриманні малолітню дитину (а. с. 69); письмові пояснення дітей сторін від 21.02.2024 року, в яких останні вказують, що їхня мати рідко до них телефонує та не дарує їм подарунків (а. с. 70-71); знімки екрана мобільного телефону, на яких відображено інформацію про грошові перекази [PERSON] на рахунок позивача від 31.05.2023 року, 29.04.2023 року, 16.07.2023 року, 29.06.2023 року, 26.11.2023 року, 26.08.2023 року, 29.07.2023 року на загальну суму приблизно 27997,04 грн, а також два грошові перекази [PERSON] (старший син сторін) на загальну суму приблизно 665,79 грн (а. с. 74-77, 79); знімки листування відповідачки із старшим сином (а. с. 78-79). Окрім того, до письмових пояснень по справі представник відповідача долучив фотознімки екрана мобільного телефону, на яких відображено спілкування відповідачки з дітьми, де остання запитує про стан здоров`я молодшого сина, а старший син [PERSON] просить її надати кошти на останній дзвоник та випускний у школі (а. с. 185, зв., 186). До вказаних пояснень також долучено фотознімки квитанцій про перерахування позивачу [PERSON] коштів у розмірі 3521,25 грн, 4332,20 грн та 5669,34 грн, які відповідно до пояснень представника відповідача були перераховані [PERSON] поряд зі сплатою аліментів на лікування та святкування останнього дзвоника/випускного (а. с. 186, зв., 187). Допитаний в судовому засіданні як свідок син сторін [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що останні п`ять років проживає в с. Комарівка разом з батьком та старшим братом [PERSON] . Свідок зазначив, що мати пише йому приблизно п`ять разів на місяць, однак не телефонує. Про те, що мати приїде до нього з братом, остання не згадує. Про які-небудь кошти чи подарунки, які б мати передавала, йому не відомо. Зазначив, що його стосунки з матір`ю не завжди дружні, хоча вона його ніколи не ображала та загалом ставиться до нього добре. Свідок також вказав, що не бажає їхати до Польщі, проте причин цього не пояснив. Вважає, що [PERSON] варто позбавити батьківських прав, оскільки вона покинула його з братом та ніколи не дзвонить йому, а регулярно писати почала лише приблизно пів року тому. Допитаний в судовому засіданні як свідок син сторін [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що приблизно п`ять чи шість років проживає разом з батьком та братом в с. Комарівка. Пригадує, що одного дня мати пішла в магазин, після чого просто зникла. Згодом вона приїхала до брата на день народження, проте це було востаннє, коли він бачив матір. Йому відомо, що [PERSON] дотепер проживає в Республіці Польща та підтвердив, що мати пропонувала, щоб він з братом переїхав до неї за кордон. Свідок зазначив, що після того як мати покинула сім`ю вона декілька разів надсилала продукти, особисті речі, проте зараз припинила це робити. Спочатку [PERSON] , [INFO] , вказував, що з матір`ю не спілкується та не пригадує коли це було востаннє, зазначивши, що вона намагалася нещодавно зв`язатися з ним, проте він заблокував її телефонний номер, оскільки єдине про що вона згадує - розгляд цієї справи. Згодом [PERSON] вказав, що спілкується з матір`ю приблизно раз на місяць та підтвердив, що остання переказала йому 3000 грн на випускний, яких він в матері не просив. Також свідок зазначив, що раніше на його прохання мати надіслала йому 300 грн. Вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав, проте мотиви такої позиції [PERSON] , [INFO] , не зміг пояснити, як і не зміг пояснити розмову з матір`ю щодо можливої мобілізації батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що товаришує з позивачем та інколи приїжджає до нього в гості. Свідок знає, що дітьми сторін опікується саме [PERSON] , який забезпечує їх усім необхідним. Водночас відповідачку свідок не бачив приблизно з 2020 року. Також свідок пригадує, що приблизно в 2020 році відповідачка один раз передала з Польщі продукти, які він особисто забирав та відвозив дітям сторін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що знає позивача приблизно п`ять років, оскільки останній колись допомагав йому на будівництві. Свідок знає, що позивач самостійно виховує двох дітей. Також свідок пригадує, що син сторін [PERSON] колись згадував, що мати йому купила телефон, а також що [PERSON] одного разу їздив забирати передачу для дітей. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши учасників справи, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи із таких підстав. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). У силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається зі змісту ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. В постанові від 01.02.2023 року в справі № 761/6749/20 Верховний Суд вкотре наголосив на тому, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. У силу ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) звернув увагу на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька (матері) спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення в даному випадку обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши долучені до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про безпідставність позову [PERSON] . Так, судом встановлено, що [PERSON] спілкується з дітьми, цікавиться їхнім життям, частково сплачує аліменти на їхнє утримання, а також категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки бажає брати участь у вихованні синів. Відповідачка не втратила інтересу до дітей, що свідчить про її зацікавленість життям синів. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування та резюмує, що з досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається тих виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б слугували підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав. Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що відносно відповідачки раніше виносились попередження про неналежне виконання нею батьківських обов`язків (таке попередження здійснено органом опіки та піклування лише під час розгляду судом цієї справи). Натомість суд вважає, що позиція [PERSON] під час розгляду справи та надані стороною відповідача докази переконливо свідчать про небайдужість та інтерес відповідачки до дітей, бажання брати участь у їхньому житті, а її тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення її батьківських прав. Судом з`ясовано, що діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вважають за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно них. Разом з тим, конкретні мотиви такої позиції вони не змогли навести. На переконання суду, позбавлення [PERSON] батьківських прав за вищенаведених обставин, окрім того, не відповідатиме й найкращим інтересам дітей. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Поряд з цим, зважаючи на встановлені обставини справи, враховуючи позицію органу опіки та піклування, а також дітей сторін, які вважають, що [PERSON] приділяє останнім недостатньо уваги, суд вважає за доцільне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed