Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 19.10.2007 року між позивачем [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у [PERSON] та [PERSON] народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 18.10.2011 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Розірвання шлюбу відбулося через фізичне насильство, моральне та фізичне знущання з боку [PERSON] , який зловживав алкогольними напоями, постійно чинив протизаконні дії, внаслідок чого ніс небезпеку та потенційну загрозу для дітей. З 2011 року відповідач [PERSON] не бачиться з доньками, не намагається зустрітися з ними, участі у їх вихованні, утриманні та догляді не приймає, не цікавиться їх життям та розвитком. Діти, у свою чергу, не знають нічого про свого батька. [PERSON] , не зважаючи на відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми, не піклується про доньок, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя. [PERSON] взагалі не спілкується з доньками, не виявляє інтересу до їх внутрішнього психологічного стану. З 2011 року утриманням, вихованням, доглядом за доньками займається [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також з позовної заяви вбачається, що після розірвання шлюбу з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. 00 коп., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дітей не виконує, внаслідок чого за період з 07.10.2011 року по 30.12.2023 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 232 384 грн. 62 коп. Оскільки присуджений розмір аліментів на утримання доньок є занадто низьким та недостатнім для покриття їх базових потреб, то [PERSON] просила збільшити розмір присуджених аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. на місяць на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 16.02.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи, а також витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради висновок щодо розв`язання спору, а саме щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 11.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 29.05.2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради надійшов Висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дітей [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ковальчук Д.І. з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Проти проведення розгляду справи за відсутності представника третьої особи сторона позивача не заперечувала. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки жодного разу не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його офіційно зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, всі поштові відправлення, що направлялися судом [PERSON] за зареєстрованою адресою проживання, були повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування Вишгородської міської ради, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Під час судового розгляду від представника органу опіки та піклування Вишгородської міської ради - Черепан С.М надійшли письмові пояснення. У письмових поясненнях органом опіки та піклування було зазначено, що [PERSON] протягом 13 років не приймає участі у вихованні та розвитку своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться їх навчанням та життям, не допомагає матеріально. Згідно постанови слідчого Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області від 12.08.2011 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження було порушено кримінальну справу по факту спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, органом опіки та піклування Вишгородської міської ради встановлено, що відповідно до постанови Мукачівського міськрайонного суду від 16.12.2011 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки останній 09.08.2011 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під час сварки з дружиною, наніс їй неодноразово руками та ногами множинні удари по різним частинам тіла, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження: поєднана травма закрита травма черепа, розрив селезінки та інше, що виникло від дії тупих предметів - затиснуті в кулак руки або обуті ноги. Органом опіки та піклування Вишгородської міської ради з заяв [PERSON] (старша донька [PERSON] ) та [PERSON] (мати [PERSON] ) встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство над дітьми та дружиною, проявляв агресію, сім`я жила в постійному стресі та очікувала небезпеку, часто бив молодшу дочку [PERSON] різними предметами, діти часто кричали та плакали, в зв`язку з чим сусіди постійно викликали поліцію. Органом опіки та піклування Вишгородської міської ради також встановлено, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньок, а вихованням та утриманням дітей займається виключно [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, у своїх письмових поясненнях представником органу опіки та піклування Вишгородської міської ради позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про їх задоволення, а також про проведення судового розгляду за відсутності представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач [PERSON] та представник органу опіки та піклування Вишгородської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, зважаючи на клопотання органу опіки та піклування про проведення судового розгляду за відсутності їх представника, а також зважаючи на наявність висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору та письмової позиції по даній справі, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та представника органу опіки та піклування Вишгородської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали позовної заяви та письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). При вирішенні такої категорії спорів судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Під час судового розгляду на обґрунтування позовних вимог [PERSON] надала показання, в яких виклала обставини та факти, аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві. На додаток до цього, [PERSON] зазначила, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями, вживав наркотичні речовини. Під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] та їх спільного проживання, останній неодноразово застосовував відносно [PERSON] фізичне та психологічне насильство, у зв`язку з чим [PERSON] постійно зверталася до органів поліції з відповідними заявами. Крім того, [PERSON] підтвердила, що [PERSON] допускав застосування фізичної сили по відношенню до їх доньки - [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з доньками переїхали до іншого місця проживання. У той же час, після зміни місця проживання, [PERSON] вдавався до переслідування [PERSON] разом з дітьми, що нерідко закінчувалося застосуванням фізичного насильства. У зв`язку з постійною загрозою для життя і здоров`я [PERSON] разом з дітьми вимушена була у серпні 2013 року втекти у м. Вишгород Київської області. З 2013 року [PERSON] жодного разу не бачилася з [PERSON] , не підтримувала з ним контакту. У свою чергу, [PERSON] не телефонував, не приїжджав. З цього ж моменту [PERSON] жодного разу не спілкувався з доньками, не брав участі в їх вихованні, утриманні та догляді. Всі батьківські обов`язки щодо дітей належним чином виконує лише [PERSON] . [PERSON] підтвердила, що на її користь присуджено стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньок у твердій грошові сумі в розмірі 300 грн. на кожну доньку. Від сплати аліментів [PERSON] ухиляється, з моменту їх присудження не сплатив жодних грошових коштів на утримання дітей. У той же час, присудженого розміру аліментів критично недостатньо для покриття базових потреб доньок, які постійно зростають в міру їх дорослішання. [PERSON] також у своїх показаннях підтвердила, що наразі вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Разом зі своїм чоловіком [PERSON] займається вихованням, утриманням та доглядом за доньками - [PERSON] та [PERSON] , які, у свою чергу, називають [PERSON] своїм батьком. Під час судового розгляду відповідно до вимог ст. 232 ЦПК України у судовому засіданні в присутності матері [PERSON] було допитано неповнолітню [PERSON] , [INFO] . У своїх показаннях [PERSON] зазначила, що до 2011 року її мати - [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі народилася [PERSON] та її сестра - [PERSON] . Вони всі разом проживали у м. Мукачево Закарпатської області. Під час перебування у шлюбі та спільного проживання [PERSON] постійно зловживав алкогольними напоями, вживав наркотичні речовини, влаштовував вдома сварки. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] постійно застосував фізичне та психологічне насильство відносно [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] у своїх показаннях зазначила, що [PERSON] неодноразово застосував відносно неї фізичне насильство на очах інших дітей, завдаючи своїми ударами сильного фізичного болю та страждань. За роки спільного проживання з [PERSON] . [PERSON] не має жодних добрих спогадів про свого батька, пам`ятає тільки погане. У зв`язку з постійним застосуванням фізичного насильства [PERSON] разом з [PERSON] та іншими дітьми вимушена була у 2013 року переїхати до м. Вишгород Київської області. Переїзд на інше місце проживання був зумовлений виключно протиправною поведінкою [PERSON] по відношенню до [PERSON] та її дітей. З 2013 року, як підтвердила [PERSON] , вона не бачилися зі своїми батьком - [PERSON] , він їй не телефонував, жодного разу не приїжджав, на будь-який контакт не виходив, ані її життям, ані життям її сестри - [PERSON] , не цікавився, жодної допомоги в їх утриманні та вихованні не надавав, аліменти на їх утримання не сплачував. У свою чергу, [PERSON] зазначила, що не має будь-якого бажання спілкуватися з [PERSON] та не вважає останнього своїм батьком. У своїх показаннях [PERSON] підтвердила, що наразі її мати [PERSON] перебуває у шлюбі зі [PERSON] , [INFO] . [PERSON] разом зі [PERSON] займаються вихованням, утриманням та доглядом [PERSON] та [PERSON] , надають всю необхідну турботу, проявляють батьківське піклування та забезпечують належне утримання. [PERSON] підтвердила, що [PERSON] належним чином та з батьківською любов`ю ставиться як до неї, так і до [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] [PERSON] вважає своїм батьком. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), у своїх показаннях зазначила, що [PERSON] є її рідною матір`ю. У свою чергу, [PERSON] приходиться їй вітчитом, а [PERSON] та [PERSON] - рідним батьком. До 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] у м. Мукачево Закарпатської області. На той момент їх мати [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Під час спільного проживання [PERSON] , [PERSON] та інші діти постійно перебували у стресі, відчували страх за своє життя та здоров`я. [PERSON] постійно вживав алкогольні напої, наркотичні речовини, поводив себе дуже агресивно, вдавався до застосування фізичного та психологічного насильства. Систематично [PERSON] завдав фізичного насильства по відношенню до [PERSON] , доньки [PERSON] та їх брата [PERSON] . Дітей [PERSON] постійно бив ременем, пляшкою від води. Сварки вдома відбувалося кожного дня. У зв`язку з цим всі боялися [PERSON] . Одного дня, як зазначила [PERSON] , на очах у всіх дітей [PERSON] сильно побив [PERSON] , бив її головою об стінку, завдавав ударів по тілу, внаслідок чого в матері тріснула селезінка. Додому постійно приїжджали представники органів поліції, забирали [PERSON] до відділу поліції. Однак після цього [PERSON] завжди повертався додому, після чого фізичне та психологічне насильство відновлювалося. [PERSON] у своїх показаннях зазначила, що для того, щоб вони не могли викликати поліцію та швидку медичну допомогу, [PERSON] забирав у всіх мобільні телефони а потім розбив їх. Всі грошові кошти, які родина отримувала, як допомогу для утримання дітей, [PERSON] забирав собі та витрачав на власні потреби, а коли кошти закінчувалися, то вчиняв вдома сварки та вимагав від родини, щоб йому давали ще кошти. У 2013 році [PERSON] разом зі своїми дітьми вимушена була тікати від протиправної поведінки [PERSON] , у зв`язку з цим вони переїхали до м. Вишгород Київської області. З моменту переїзду, як зазначила [PERSON] , вона жодного разу не бачила [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] жодного разу до них не приїжджав, не телефонував, контакту не встановлював. Життям дітей, зокрема, [PERSON] та [PERSON] , за весь час [PERSON] не цікавився, участі в їх вихованні та утриманні не приймав, аліменти жодного разу не сплачував. Свідок [PERSON] підтвердила, що на даний момент часу її мати [PERSON] перебуває у шлюбі зі [PERSON] . Вони разом проживають за однією адресою у м. Вишгород Київської області, займаються спільним вихованням, утриманням та доглядом за [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] добре ставиться до дітей [PERSON] , надає значну допомогу в їх вихованні та утриманні. У свою чергу, [PERSON] з 2022 року проживає окремо від [PERSON] , веде власне сімейне життя. У своїх показаннях свідок [PERSON] зазначила, що вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначила, що знайома зі [PERSON] з 2013 року, коли [PERSON] разом зі своїми дітьми приїхала до м. Вишгород Київської області, тікаючи від свого колишнього чоловіка [PERSON] . [PERSON] в момент приїзду до м. Вишгород Київської області була вся в побоях, діти були дуже налякані, речей у них з собою не було, був тільки один пакет, в якому були зібрані предмети першої необхідності. [PERSON] прихистила [PERSON] та її дітей, у зв`язку з чим вони проживали разом з нею близько півроку. Протягом 3-4 місяців з моменту переїзду [PERSON] та її діти перебували у важкому емоційному та психологічному стані, всього боялися. Діти також бути перелякані, постійно ховалися від людей. Зі слів [PERSON] свідку [PERSON] відомо, що [PERSON] постійно застосовував відносно [PERSON] та її дітей фізичне та психологічне насильство, ображав їх. Жодної допомоги не надавав, зловживав спиртними напоями, поводив себе агресивно. У зв`язку з цим [PERSON] разом з дітьми вимушена була бігти від [PERSON] якнайдалі, щоб останній не міг їх знайти. Свідок [PERSON] зазначила, що ніколи не бачила [PERSON] та особисто з ним не була знайома. З моменту переїзду [PERSON] до м. Вишгорода Київської області [PERSON] ніколи до них не приїжджав, зі [PERSON] та її дітьми не зв`язувався, жодної допомоги в утриманні та вихованні дітей не надавав. [PERSON] відомо, що діти негативно відносяться до [PERSON] , його в їх житті не існує. У своїх показаннях [PERSON] також підтвердила, що їй відомо про те, що на даний момент часу [PERSON] перебуває у шлюбі зі [PERSON] , який піклується про неї та про її дітей як про своїх рідних. У свою чергу, діти дуже добре ставляться до [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначив, що працює у Вишгородському ліцею № 1 Вишгородської міської ради та є класним керівником [PERSON] , [PERSON] , які є ученицями 9-Г класу. За час навчання дітей, вони зарекомендували себе з позитивного боку, добре навчаються, заборгованості за академічним планом не мають. Піклується про [PERSON] та [PERSON] тільки їх мати - [PERSON] , яка постійно цікавиться процесом навчання дітей, відвідує батьківські збори. [PERSON] зазначив, що не знайомий з відповідачем [PERSON] , ніколи його не бачив, оскільки він жодного разу до навчального закладу не приходив та процесом навчання дітей не цікавився. Таким чином, з показань допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що за період перебування у шлюбі зі [PERSON] та проживання разом зі спільними дітьми, з моменту їх народження, - [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] свої батьківські обов`язки по відношенню до доньок не виконував. Навпроти, з показань свідків вбачається, що [PERSON] систематично допускав вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, поводив себе агресивно, що призводило до щоденних сварок у родині, які негативно позначалися на психо-емоційному стані дітей. Діти постійно перебували у стресі, відчували почуття страху за своє життя та здоров`я. [PERSON] систематично допускав вчинення протиправних дій як щодо [PERSON] у присутності дітей, так і щодо самих дітей. Неодноразові виклики поліції за фактом заподіяння фізичного та психологічного насильства не дали жодного ефекту щодо поведінки [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] разом з дітьми вимушені були у 2013 році покинути усталене місце проживання та переїхати у невідоме для них місто і розпочати нове життя. З показань свідків слідує, що [PERSON] з 2013 року також фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх доньок, на контакт не виходив, жодної допомоги в їх утриманні та вихованні не надавав, від сплати аліментів ухиляється. Вихованням, утриманням, доглядом доньок займається [PERSON] та її чоловік - [PERSON] , який належним чином ставиться до дітей, піклується про них, займається вихованням та утриманням. [PERSON] та [PERSON] добре ставляться до [PERSON] , вважають його своїм батьком, натомість до [PERSON] мають погане ставлення. Вищезазначені обставини та факти знайшли також своє відображення у письмових матеріалах справи. Так, з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2022 року (а.с. 11а) судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 848. Батьками дитини у свідоцтві зазначаються [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2009 року (а.с. 12) судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області складено відповідний актовий запис № 735. Батьками дитини у свідоцтві зазначаються [PERSON] та [PERSON] . З заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2011 року у справі № 2-2999/11, яке набрало законної сили 18.10.2011 року (а.с. 8-9), судом встановлено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з цим суд звертає увагу, що в рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2011 року констатовано, що відповідно до листа-повідомлення № 26508 від 29.12.2008 року Мукачівського МВ ГУМВС України в Закарпатській області [PERSON] застосовував відносно [PERSON] фізичне насильство. З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 13235/11 (а.с. 155) судом встановлено, що 09.08.2011 року [PERSON] , [INFO] , була госпіталізована до хірургічного відділення № [NUMBER] Мукачівської центральної районної лікарні. З виписки вбачається, що діагноз [PERSON] : поєднана травма, закрита травма черева, розрив селезінки, забій-гематома хвоста підшлункової залози, внутрішньочеревна кровотеча, заочеревинна гематома зліва, забій м`який тканин обличчя, постгеморагічна анемія. З постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження № 21047211 від 12.08.2011 року (а.с. 157) судом встановлено, що за фактом отримання [PERSON] , [INFO] , вищезазначених тілесних ушкоджень було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. З постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2011 року у справі № 4-227/11 (а.с. 156) судом встановлено, що 09.08.2011 року приблизно о 01 год. 30 хв. у [ADDRESS] , [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, знаходячи всередині гуртожитку, розміщеного за вищевказаною адресою на ґрунті довготривалих неприязних відносин затіяв сварку зі своєю дружиною - [PERSON] , в ході якої неодноразово наніс їй руками та ногами множинні удари по різним частинам тіла в результатів чого спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та які виникли від дії тупих твердих предметів - затиснуті в кулак руки або обуті ноги. З постанови суду вбачається порушення відносно [PERSON] кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та факт застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. З заяви [PERSON] , яка, як встановлено під час судового розгляду є донькою позивача, та заяви [PERSON] , яка є матір`ю позивача (а.с. 162-163) судом також підтверджено факт систематичного застосування [PERSON] фізичного та психологічного насильства відносно позивача, у тому числі у присутності [PERSON] та [PERSON] , а також факт вживання [PERSON] алкогольних напоїв та наркотичних речовин. З довідки про реєстрацію місця проживання № 853 від 31.10.2019 року (а.с. 15), витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 17-18) судом встановлено, що на даний момент часу позивач разом з доньками [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання № 28 від 02.04.2024 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради (а.с. 100-101), судом встановлено, на даний момент часу позивач разом з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З акту вбачається, що у квартирі створені всі необхідні умови проживання, для виховання та розвитку дітей об лаштована окрема кімната, яка оснащена дитячими ліжкам, шафою, столом для занять, комп`ютерною технікою, наявні дитячі іграшки, дитяча література, дитячий одяг, взуття. Умови для проживання дітей задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам. З акту також вбачається, що за вказаною адресою також проживають чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2018 року (а.с. 16) судом встанволено, що 24.11.2018 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 383. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». З наданих суду довідок від 05.02.2024 року № 52, від 05.02.2024 року № 53, від 30.01.2024 року (а.с. 19-22) судом підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] є ученицями 9-Г класу Вишгородського ліцею № 1 Вишгородської міської ради. Позивач [PERSON] постійно займається вихованням доньок, цікавиться процесом їх навчання, відвідує батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником. З довідок також вбачається, що саме [PERSON] забезпечує догляд за станом здоров`я доньок. У той же час, вбачається, що [PERSON] жодної участі у процесі навчання доньок, догляді за їх станом здоров`я не приймав, інтересу до їх життя не проявляв. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.01.2024 року № 50641932/1541, наданого Відділом державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області (а.с. 10-11), судом підтверджено, що згідно виконавчого листа № 2-2999/11, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 07.10.2011 року, [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 300 грн. 00 коп. на кожну, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2011 року до їх повноліття. З розрахунку вбачається, що сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження становить 232 384 грн. 62 коп. Висновком органу опіки та піклування Вишгородської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 16.05.2024 року № 309 (а.с. 185-187), констатовано доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування мотивований обставинами та фактами, що були встановлені судом вище. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". На підставі вищевикладеного, враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, враховуючи досліджені матеріали позовної заяви, судом встановлено, що [PERSON] , який є рідним батьком [PERSON] та [PERSON] , як з часу проживання родиною разом і до моменту переїзду позивача у м. Вишгород Київської області у 2013 році, так і починаючи з 2013 року і по сьогоднішній день, тобто протягом тривалого часу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей; не спілкується з дітьми та не бере участі в їх житті та утриманні; діти проживає разом з матір`ю та її чоловіком, які проявляють до неї почуття любові, доглядають, виховують, утримують, піклуються про здоров`я, готують до самостійного життя, опікуються розвитком дітей, самовизначенням їх у житті. Судом встановлено, що всупереч своїм батьківським обов`язкам щодо належного виховання, утримання та догляду за дітьми, [PERSON] , вживаючи алкогольні напої, систематично допускав вчинення фізичного та психологічного насильства як щодо [PERSON] у присутності дітей, так і щодо самих дітей, що негативно позначилося на їх емоційному та психологічному стані, мало наслідком відкриття відносно [PERSON] кримінальних проваджень за фактом вчинення кримінального правопорушення проти життя і здоров`я особи, а також факт вимушеного переїзду [PERSON] разом з дітьми в інше місто для збереження свого життя і здоров`я. Судом встановлено, що на даний момент часу [PERSON] та [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживають разом з її чоловіком - [PERSON] , який разом зі [PERSON] проявляє до них почуття любові, займається їх вихованням, доглядом, утриманням. Діти мають гарне відношення до [PERSON] та вважають його своїм батьком. У свою чергу, до [PERSON] діти мають погане відношення і не мають жодного бажання відновлювати з ним спілкування. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не тільки самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] та [PERSON] , але і зловживає алкогольними напоями, допускав вчинення фізичного та психологічного насильства як щодо матері дітей, так і щодо самих дітей. За таких умов збереження за [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей суперечить їх найкращим інтересам та може негативно позначатися на їх житті. У Постанові КЦС ВС від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18 зроблено висновок, що з урахуванням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. У Постанові КЦС ВС від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19 зроблено висновок, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставою для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. У Постанові КЦС ВС від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме факт свідомої винної поведінки у виді самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, починаючи з моменту народження дітей. Зважаючи на обставини, встановлені судом з показань свідків, суд вважає, що виправлення [PERSON] є неможливим, а позбавлення [PERSON] батьківських прав заходом, що в даному випадку буде відповідати найкращим інтересам [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 121, ч. 1 ст. 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У ч. 1-3 ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа № 2-2999/11, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 07.10.2011 року, [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 300 грн. 00 коп. на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2011 року до їх повноліття. Присуджений судом розмір аліментів в сучасних умовах є критично недостатнім для покриття базових потреб дітей, забезпечення їх всім необхідним з урахуванням їх потреб та інтересів, що збільшуються та змінюються в міру зростання дітей. У зв`язку з цим позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 23 ППВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З позовної заяви вбачається, що при поданні позову позивачем понесено судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору (1211 грн. 20 коп.). Витрати зі сплати судового збору внесені стороною позивача в попередній орієнтований розрахунок судових витрат, до закінчення судових дебатів подано заяву про відшкодування цих витрат та надано докази на їх понесення. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved