Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Хмельницької міської ради в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/5 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви зазначила, [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/5 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Спадщину, яка відкрилася після смерті матері прийняла вона, звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все своєї майно заповіла їй. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування на вказану частку квартири 16.11.2017 року вона отримала відмову від нотаріуса із посиланням на відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на таке майно. У зв`язку із цим вона звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на спірну частку квартири. За результатами розгляду поданого нею позову постановою Верховного Суду від 04.11.2020 року (справа №686/23484/17) у задоволенні вказаного позову було відмовлено із посиланням на нікчемність складеного [PERSON] заповіту. Зазначила, що право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] її мати набула в порядку приватизації, що підтверджено відповідним повідомленням БТІ щодо реєстрації права власності. Вона, як дочка померлої та спадкоємиця першої черги, прийняла спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку. Водночас оформити свої спадкові права на вказану частку у нотаріальному порядку вона не може оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно за спадкодавицею. Відзиви на позов від відповідачів на адресу суду не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Також просив врахувати, жодних прав [PERSON] щодо спірного майна він не порушував, а у зв`язку із неприязними відносинами їй чиняться перешкоди іншими відповідачами. За таких вважав, що підстав для стягнення з нього понесених позивачкою судових витрат не має. Просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] стосовно визнання за нею права власності на частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Також просив врахувати, жодних прав [PERSON] щодо спірного майна він не порушував, а у зв`язку із неприязними відносинами їй чиняться перешкоди іншими відповідачами. За таких вважав, що підстав для стягнення з нього понесених позивачкою судових витрат не має. Просив розглянути справу за його відсутності. Представник Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. При вирішенні позову покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини встановлені судом. Розпорядженням відділом приватизації виконавчого комітету Хмельницької міської ради №27590 від 10.01.2001 року було задоволено заяву наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] та передано вказану квартиру у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі вказаного розпорядження відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 10.01.2001 року було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. На підставі вказаного свідоцтва за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у Хмельницькому БТІ було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що Хмельницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 01 серпня 2016 року. 07.11.2011 року секретарем виконавчого комітету Олешинської сільської ради Басько М.Д. був посвідчений заповіт від імені [PERSON] , 1949 р.н. за яким все своє майно остання заповіла [PERSON] . 17.01.2017 року [PERSON] подала до Першої Державної нотаріальної контори Хмельницької області заяву, в якій повідомила про прийняття нею спадщини за заповітом і за законом після смерті [PERSON] . На підставі вказаної заяви нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Хмельницької області Гусєвою Л. була заведена спадкова справа №27/2017 після смерті [PERSON] 17.01.2017 року державним нотаріусом була прийнята заява від [PERSON] (чоловіка померлої [PERSON] ) про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . 16.11.2017 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, а саме 1/5 частку квартири [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] [PERSON] , третя особня [PERSON] про визнання заповіту та відмови від прийняття спадщини недійсними відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відсутні правові підстави для визнання спірного заповіту та відмови від спадщини недійсними, тому за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/5 частину квартири, а [PERSON] відмовити у задоволенні його зустрічного позову за відсутністю доказів порушення вимог законодавства при складанні спірних документів. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року в частині задоволення позовної заяви [PERSON] та в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним заповіту скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково та визнано недійсним заповіт від 07 листопада 2011 року, вчинений [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Олешинської сільської ради [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 67, відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . В задоволенні решти вимог зустрічного позову [PERSON] відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заповіт посвідчено з порушенням вимог\~статті 1257 ЦК України, тому цей заповіт підлягає визнанню недійсним. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/5 частину квартири в порядку спадкування за заповітом не можуть бути задоволені. Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог зустрічної позовної заяви в частині визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, вчиненої [PERSON] 17 січня 2017 року, є законним. Постановою Верховного Суду від 04.11.2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року в частині зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання недійсними заповіту скасовано та у задоволенні зустрічного [PERSON] про визнання недійсними заповіту відмовлено. В іншій частині постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року залишено без змін. Ухвалюючи вказане рішення суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки складання та посвідчення заповіту відбулося із порушенням вимог закону, зокрема, з порушенням вимог щодо його посвідчення, останній, в силу приписів ст.1257 ЦК України є нікчемним, а тому підстав для визнання вказаного заповіту недійсним немає. Також, у зв`язку із нікчемністю складеного заповіту підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частку спірної квартири, в порядку спадкування за заповітом не має. Також встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] та її матір`ю є [PERSON] . Відповідач [PERSON] , народився [INFO] та його матрі`ю є [PERSON] . Згідно довідки №730/02, яка видана УМК «Центральна» 21.02.2018 року [PERSON] станом на час смерті ( [INFO] ) була зареєстрована у проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: [PERSON] (її чоловік), [PERSON] (її син), [PERSON] (донька) та [PERSON] . Застосовні норми права та мотиви з яких виходить суд. Основні положення про власність на момент виникнення спірних (на час видачі свідоцтва про право власності в порядку приватизації на спірну квартиру ) правовідносин були врегульовані Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (далі Закон № 697-ХІІ). За приписами статей 11, 12, 13, 15 Закону № 697-ХІІ було визначено, що суб`єктами права приватної власності в Україні є зокрема громадяни України; громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом; об`єктами права приватної власності є зокрема жилі будинки, квартири; наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України ; громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-ХІІ). Відповідно до ст.1 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приписами Закону № 2482-ХІІ визначено, що приватизація здійснюється шляхом зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках; передача квартир\~(будинків)\~у власність\~громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб частина 1 ст.316 ЦК України. Відповідно до приписів ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За приписами статтей 1216, 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1268, частини першої статті 1269 та частини першої статті 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Однією із умовою набуття у власність на житло (квартиру) є її приватизація особою у встановленому законом порядку. Зібрані у справі докази вказують на те, що 10.01.2001 року [PERSON] , в порядку приватизації набула права власності на 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входила зокрема і вказана частка на квартиру [ADDRESS] . Спадщину після померлої [PERSON] , як спадкоємці за законом першої черги прийняли її діти [PERSON] , яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та [PERSON] , який на час смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав разом з нею на час відкриття спадщини. За таких обставин, враховуючи факт прийняття спадщини після померлої [PERSON] як позивачем, так і відповідачем [PERSON] , виходячи із рівності кожного із спадкоємців, поданий [PERSON] позов підлягає до часткового задоволення та за останньою слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на 1/10 частку (з урахуванням тієї рівної частки у спірному майні, яка припадає на [PERSON] , як іншого спадкоємця, який прийняв спадщину) у квартирі [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: partial