Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.09.2009 уклав шлюб із відповідачкою. 11.10.2007 року шлюб між ними розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки вони спільно займалися її вихованням, піклувалися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювали належні умови проживання для розвитку її здібностей. Проте, починаючи з 2020 року, мати дитини, відповідачка по справі - [PERSON] перестала цікавитись нею взагалі, і з того часу донька постійно проживає разом із ним, він самостійно займається вихованням дитини, дбає про її фізичний, моральний та духовний розвиток. Відповідачці взагалі нічого не відомо про те як живе донька, чим вона займається, що потребує, які в неї уподобання. Вона не телефонує і не запитує як справи у дитини, ніколи не цікавиться її духовним, фізичним, розумовим розвитком, не цікавиться її навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. На його думку це свідчить про відсутність материнського почуття, як такого взагалі з боку матері до їх спільної дитини- [PERSON] . Крім того мати нечасто приділяла увагу доньці, а тому всі клопоти щодо медичної допомоги, щодо навчання у школі лягли на його плечі. Позивач самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, відповідачка з власної ініціативи самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому останній змушений звернутися до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді від 04.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 15.07.2024. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позивач у судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява до суду, у якій просять розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак у матеріалах справи міститься нотаріальна заява відповідачки [PERSON] , в якій зазначено, що просить справу розглядати без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Враховуючи те, що відповідач визнала позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 23.09.2009 уклали шлюб, який 11.10.2007 року між ними розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 27.04.2018 року. Після розірвання шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Будинок [ADDRESS] належить мамі позивача, [PERSON] на праві приватної вланості на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Сибігою С.Е. серія АВА №234237 від 16 березня 1999 року. В будинку фактично проживає позивач з дочкою та його матір [PERSON] . Як вбачається з листа-характеристики Бориславського ліцею Бориславської міської ради Львівської області № 90 від 08 травня 2023 року [PERSON] , батько [PERSON] , [INFO] , учениці 8-Ь класу Бориславського ліцею Бориславської міської ради Львівської області займається вихованням дочки, привозить її щодня до ліцею, відвідує батьківські збори, контролює виконання домашніх завдань, бере участь в допомозі позакласних заходів класу, обговорює з дочкою питання, пов`язані з віковими особливостями, уважний, тактовний, виважений. Права дітей не порушено. (Акт обстеження умов проживання від 10.05.2024 року). Мати з сім`єю не проживає та матеріально не допомагає. Крім того, як вбачається із заяви свідка [PERSON] від 02.05.2024 року, вона являється сусідкою [PERSON] та стверджує той факт, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] . Також їй відомо, що вихованням та утриманням доньки займається [PERSON] . Судом також встановлено, що уповноваженими службовими особами служби у справах дітей виконавчого комітету Східницької селищної ради, у травні 2024 роках здійснювався виїзд та обстежувались позивач з донькою [PERSON] їх умови проживання, про що складались відповідні акти. Згідного даних актів встановлено, що він, як батько створив для [PERSON] всі умови для нормальної життєдіяльності, виховання та розвитку, забезпечив одягом та взуттям згідно сезону, також встановлено, що дитина має власну кімнату/ куточок з іграшками, місце для сну та власного саморозвитку. Крім того, 18.05.2023 відповідачка надала нотаріально посвідчену заяву- згоду, в якій не заперечує щодо постановлення судом рішення про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та стверджує про те, що вона не бере ніякої участі у вихованні доньки [PERSON] . 03.05.2024 року позивач звернувся із заявою до органу опіки та піклування виконавчого комітету Східницької селищної ради про надання висновку про доцільність позбавлення його колишньої дружини - [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , так як мати не займається вихованням дитини з 2020 року. За результатами розгляду вказаної заяви, в травні 2024 органом опіки і піклування виконавчого комітету Східницької селищної ради складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . 16 травня 2024 вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Східницької селищної ради за №82. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Східницької селищної ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] , щодо неповнолітньої дольки - [PERSON] [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Східницької селищної ради № 82 від 16 травня 2024, беручи до уваги подані документи позивачем, а саме: характеристику з навчального закладу, нотаріально посвідчену заяву матері, висновок Сектору «Служба у справах дітей» Східницької територіальної громади від 10.05.2024 року, протокол комісії з питань захисту прав дитини № 5/24 від 16.05.2024 року, виконавчий комітет Східницької селищної ради вважає, що позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] , щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Згідно актів обстеження умов проживання від 07.06.2023 року, 10.05.2024 року батько створив для [PERSON] всі умови для нормальної життєдіяльності, виховання та розвитку, забезпечила одягом та взуттям згідно сезону. Дитина має власну кімнату, куточок з іграшками. Є місце для сну та власного саморозвитку. Відповідно до характеристики від 08.05.2024 № 90 виданої Бориславським ліцеєм [PERSON] відвідує Бориславський ліцей Бориславської міської ради. Батько займається вихованням дочки, привозить її до ліцею щодня, відвідує батьківські збори, контролює виконання домашніх завдань, бере участь в допомозі позакласних заходів класу, обговорює з дочкою питання, пов`язані з віковими особливостями, уважний, тактовний, виважений. Відповідно до характеристики від 02.05.2024 року виданої Східницькою селищною радою на гр. [PERSON] останній проживає в селищі Східниця. За час проживання на території Східницької ТГ зарекомендував себе з хорошої сторони. Культурний, тактовний, ввічливий. Приймає активну участь у громадському та культурному житті селища. Користується повагою та авторитетом серед товаришів та односельчан. До сусідів та односельчан відноситься з повагою. Скарг і заяв у виконком селищної ради не поступало, громадського порядку не порушував. Враховуючи вищевикладене, дослідивши письмові матеріали справи, беручи до уваги факт не заперечення відповідачкою [PERSON] проти позбавлення батьківських прав у відношенні до дочки, діючи у інтересах дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Східницької селищної ради, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки, не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що з моменту звернення позивача до суду з даним позовом відповідачка жодних спроб на відновлення відносин із донькою не робить, наміру змінити своє ставлення до дитини не виявляє, більше того, надала нотаріально засвідчену заяву про позбавлення її батьківських прав у якій не заперечує викладені вище факти, тобто, вона не лише ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1211.20 грн.

Outcome: approved