Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, зобов`язати вчинити дії та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 07.01.2019 між ним та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір, відповідно до якого позивачу було перераховано на його картковий рахунок кошти у розмірі 5 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В подальшому на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» він написав заяву кредитору з проханням не нараховувати йому відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи, та 28.02.2019 сплатив кредит у розмірі 5000 грн. Починаючи з серпня місяця йому почали телефонувати представники нового кредитора, посилаючись на те, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит Капітал» права вимог за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з позивачем. Позивач вважає даний договір відступлення прав вимог таким, що укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 1080 ЦК України, оскільки на момент його укладання ТОВ «Мілоан» були відомі обставини, внаслідок яких він мав права не виконувати вимоги кредитора, у зв`язку з чим просив визнати такий договір недійсним, зобов`язати ТОВ «Мілоан» виконати його вимоги щодо не нарахування йому відсотків, пені та штрафу та стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на момент укладання договору про відступлення прав вимог позивач рахувався у реєстрі боржників. Договір укладений відповідно до вимог законодавства. Позивач приховав свій статус військовослужбовця всупереч умовам укладання кредитного договору. Із заявою на підставі ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» до нового кредитора позивач не звертався. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2024 вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07.01.2019 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір № 1113308, відповідно до якого позивачу було перераховано на його картковий рахунок кошти у розмірі 5000 грн, зі сплатою комісії у розмірі 1150 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 1950 грн. 08.02.2019 [PERSON] , на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» написав ТОВ «Мілоан» заяву з проханням не нараховувати йому відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи. 20.08.2019 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладений договір відступлення прав вимог, відповідно до якого останній набув права вимог до боржників перед первісним кредитором. 20.08.2019 позивачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги. Того ж дня [PERSON] було направлено повідомлення-вимога в якому зазначалось, що за ним рахується заборгованість за кредитним договором № 1113308 у розмірі 1180 грн. Зі змісту статей 6, 627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1статті 638 ЦК України). Частина 1статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5та 6 статті 203цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору певне майнове відшкодування замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми чинного цивільного законодавства не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і щодо договору відступлення права вимоги, тому ці договори регулюються загальними положеннями про зобов`язання (Розділ І Книги 5ЦК України). [PERSON] не є стороною оспорюваного договору відступлення права вимоги. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Обов`язковість доведення факту порушення спірною угодою прав та/або інтересів позивача, який не є стороною правочину, узгоджується з позицією, викладеною в абзаці 5 пункту 5постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів безпосереднього порушення його прав і законних інтересів укладенням оспорюваного договору відступлення права вимоги, В даному випадку позивачем обраний не вірний спосіб захисту своїх прав, оскільки навіть визнавши оспорюваний договір відступлення прав вимог недійсним, позивач не поновить своїх порушених прав, оскільки його укладення не змінює його статусу як боржника і [PERSON] не звертався до нового кредитора із заявою про застосування до їх правовідносин п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Outcome: dismissed