Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - позивач, МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.09.2021 о 14 год. 50 хв. на перехресті вул. Соборна-Шкільна, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «PEUGEOT», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «SUBARU», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2021 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи вказане, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснило відшкодування завданої автомобілю «SUBARU», державний номерний знак [NUMBER] , шкоди, у зв`язку із чим набуло права на завернення до суду із регресним позовом до відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. 11.06.2024 відповідач в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва особисто отримала вищевказану ухвалу суду від 10.06.2024 разом з позовною заявою та доданими до неї документами, що підтверджується її власноручним підписом в супровідному листі від 10.06.2024. В судове засідання, яке відбулося 18.07.2024, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, представник позивача в прохальній частині позовної заяви вказала здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд даної справи, особисто отримавши екземпляр позовної заяви з доданими до неї документами та ухвалу суду про відкриття провадження у справі, не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.09.2021 о 14:50 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «PEUGEOT», державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вул. Соборна-Шкільна, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область, не обрала безпечної швидкості, не дотрималась безпечного інтервалу, власлідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «SUBARU», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у зв`язку із чим сталося ДТП. 10.09.2021 [PERSON] повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 05.09.2021, а також звернувся з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №504/09-21 від 29.09.2021, який на замовлення [PERSON] було виконано ТОВ «Клевер експерт», вартість матеріального збитку без урахування ПДВ завданого власнику автомобіля марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак [NUMBER] , становить 16 937,08 грн. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2021 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначаються шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Так, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2021 [PERSON] також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Таким чином, на підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ за шкоду заподіяну в результаті ДТП здійснило регламентну виплату [PERSON] в розмірі 8 751,78 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1107640 від 03.12.2021. З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП відповідач [PERSON] не мала укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до п. 38.2.1., п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно підпункту «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідачем не надано будь-яких клопотань, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог, як і не надано будь-яких доказів щодо сплати позивачу суми страхового відшкодування. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 451,78 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved