Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

21.05.2024 [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім. Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.05.2024 відкрито провадження у справі і призначено проведення засідання, витребувана інформація щодо наявних реєстраційних дій, проведених відносно [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адесою: [ADDRESS] , щодо перетинання державного кордону України або виїзду до окупованої території України, відомості про доходи та відомості щодо реєстрації як СПД, щодо перебування в розшуку, притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності на території України, а також, імовірного її звернення до органів Національної поліції в період з 01.01.2014 і по теперішній час, щодо пенсійних внесків. В обґрунтування\~заяви [PERSON] \~зазначила,\~що вона\~є донькою\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . [INFO] померла баба заявниці - [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги - є [PERSON] , другої черги заявниця і її сестра [PERSON] . Із заявницею та іншими членами родини батько зв`язок не підтримував. Після смерті бабусі [PERSON] вона дізналась про факт прийняття спадщини [PERSON] від приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мамонової Г.М. Поставною приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мамонової Г.М. від 30.11.2018 про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у 2014 році [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. Але [PERSON] спадщину не оформлював, а лише подав заяву як спадкоємиць. У подальшому [PERSON] до нотаріуса не звертався. Спадкове майно складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.03.1994 № 162. У квартирі зареєстрована заявниця з дітьми. Рішенням Жовтневого районного суду Дніпровської області від 20.12.2016 [PERSON] було знято з реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі, визнано його втратившим право користування житлом. Заявниця останні відомості про [PERSON] отримала від нотаріуса Мамонової Г.М., яка у 2014 році прийняла від нього заяву про прийняття спадщини. Намагалась з ним зв`язатись для продовження оформлення спадщини від сестри, яка мала з ним коротке спілкування у 2016 році. Спроби розшукати останнього не принесли бажаного результату ні на території України, адже він має паспорт громадянина України, ні на території РФ, бо він має і паспорт громадянина РФ. З метою його розшуку за останнім відомим місцем проживання 01.12.2020 сестра [PERSON] , яка проживає в РФ, звернулась до відділу поліції з метою пошуку на території РФ зниклого [PERSON] , отримала відповідь про те, що місце перебування його невідоме і для визнання його безвісти відсутнім та вирішення питання щодо спадщини та його майна необхідно звернутись до суду. Зник [PERSON] за невідомих обставин, перестав виходити на зв`язок у 2016 році, де саме та які обставини цьому сприяли - не відомо, жодної інформації від нього або про його місце перебування не отримували ні в Україні ні на території РФ, де він також мав реєстрацію та місце проживання. У грудні 2022 року заявниця звернулась до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про розшук та встановлення місця знаходження [PERSON] , адже можливо він перебував на території України. 06.01.2023 отримала відповідь про те, що за всіма перевіреними базами дані про [PERSON] відсутні. Інформація про перетин державного кордону відсутня. На період 2016 року він мешкав у м. Санкт-Петербурзі, на території РФ, але цьому немає підтвердження та є відповідь, що на території РФ він не мешкає. Жити в умовах такої невизначеності та постійного пошуку особи не є можливим, адже існує ряд майнових питань, які потрібно вирішити, в тому числі і з утриманням спадкового майна - частини квартири за адресою [ADDRESS] , яке на даний час покладено на заявницю в повному обсязі. У 2023 році заявниця зверталася із запитами до Державної прикордонної служби аби отримати інформацію про те чи він перетинав кордон, але отримала відмову. Також зверталася до лікарні КИП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з метою отримання інформації чи не звертався останній за допомогою, адже він мав проблеми зі здоров`ям. Тобто вжила всіх заходів для встановлення місця перебування батька. Останні відомості про [PERSON] , були отримані ще у 2016 році, з того часу місце його перебування не відоме, як і не відомо що з ним сталось. Заявниця має мати особисту цивільну-правову заінтересованість в зміні правового статусу особи, яку вона просить визнати безвісти відсутньою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити безвісти відсутньою існують особисті або майнові правовідносини, матеріальнно-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. На даний час у особи, яку заявниця хоче оголосити безвісти відсутньою, наявне житло, відкрита спадкова справа за заявою останнього щодо частки на квартиру за адресою: [ADDRESS] , якк потрібно утримувати, здійснювати оплату за житлово- комунальні послуги та вживати заходів для схоронності майна, що неможливо зробити без участі [PERSON] , місце знаходження якого невідоме. Враховуючи викладене, просила визнати [PERSON] , [INFO] , безвісти відсутнім з 01 січня 2017 року. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Піддубний Д.І. в судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити. Заінтересовані особи\~-\~приватний нотаріус\~Дніпровського МНО\~Мамонова Г.М.,\~ [PERSON] у судове засідання не прибули, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 45, 47, 68). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухав заявницю, її представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви в порядку окремого провадження, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), що підтверджено свідоцтвом про її народження, ступінь споріднення підтверджено паспортом заявниці із відміткою про одруження з [PERSON] (а.с. 8-11, 15). [INFO] померла баба заявниці - [PERSON] (а.с. 19). Як вказує заявниця, з нею, іншими членами родини батько зв`язок не підтримував. Після смерті бабусі [PERSON] вона дізналась про факт прийняття спадщини [PERSON] від приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мамонової Г.М. Поставною приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мамонової Г.М. від 30.11.2018 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом смерті бабусі [PERSON] , оскільки у 2014 році спадкоємець першої черги [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 20-21). До цього часу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримував. До складу спадщини входить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.03.1994 № 162, яке видане [PERSON] у складі членів сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Рішенням Жовтневого районного суду Дніпровської області від 20.12.2016 у справі № 201/12430/16-ц усунуто для [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] та знято [PERSON] з реєстрації у вказаному житлі: квартирі [ADDRESS] , визнавши його втратившим право користування цим житлом (а.с. 22 - 24). Судом у цій справі встановлено, що [PERSON] з 1989 року мешкала та була зареєстрована разом зі своїм батьком (відповідач), сестрою (третя особа [PERSON] ) та нині покійною бабусею [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ; в 1994 році вони вирішили приватизувати займане житло, підготували документи і подали їх в передбаченому законом порядку і отримали свідоцтво про право власності на вказане житло від 26 квітня 1994 року, кожен з них має по частці власності у вказаному житлі. Відповідач зареєстрований у вказаному житлі. Спільне життя з останнім не склалося, він 09 серпня 2005 року одружився з громадянкою Росії [PERSON] , [INFO] відповідач отримав громадянство РФ; виїхав з цієї квартири до Росії, забрав свої речі і виїхав з вказаного спірного житла, зараз він там не мешкає та зареєстрований в м. Виборг Ленінградської області, навіть має вже громадянство Росії (тобто в нього два громадянства, що заборонено законами України), але залишився зареєстрованим і в спірній квартирі, відповідач у вказаному житлі в м. Дніпропетровську не мешкає без поважних причин більше десяти років, фактично звільнив спірну квартиру, він в цьому житлі після приватизації фактично майже і не мешкав, давно виїхав на інше місце мешкання, зареєстрованим ж залишився у вказаному спірному житлі, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має намірів, за комунальні послуги не сплачує, але його реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. В зв`язку з відсутністю вказаного відповідача у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку відповідача, визнати його втратившим право користування цим житлом та фактично зняти його з реєстрації у вказаному житлі, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Заявниця разом із сестрою [PERSON] вживали заходи щодо встановлення місце знаходження батька. 01.12.2020 [PERSON] , яка проживає в РФ, звернулась до Відділу Міністерства внутрішніх справ РФ по Колпінському району Санкт-Петербурга, ким надано відповідь про те, що комплексом вжитих заходів, направлених на встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] , місцезнаходження останнього не було встановлено (а.с. 28). На звернення заявниці до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про розшук та встановлення місця знаходження [PERSON] , повідомлено листом від 04.01.2023, що при перевірці за всіма наявними базами МВС України даних відносно [PERSON] виявлено не було. За наявною інформацією останній перебуває на території російської федерації, що підтверджується останнім місцем мешкання на період 2016 року, а саме [ADDRESS] . Інформація щодо перетину даним громадянином державної кордону України відсутня. Отримати більш детальну інформацію на території РФ наразі не виявляється можливим, через військові дії між країнами Україна та РФ. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.05.2024, відомостей про перетин кордону та дінії розмежування із тимчасово окупованою територією [PERSON] з 08.11.2017 по 30.05.2024 не виявлено (а.с. 46). Згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.05.2024 станом на 30.05.2024 [PERSON] не ідентифіковано як платника податків (а.с. 48-49). Головним управлінням\~Пенсійного фонду\~України Дніпропетровській\~області на\~надано інформації\~щодо [PERSON] \~(а.с.\~60\~ 61). Згідно відповіді ГУНП в Дніпропетровській області від 05.06.2024, станом на 04.06.2024 згідно з обліками інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України, відомості щодо [PERSON] , [INFO] про перебування в розшуку, притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності на території України, а також, ймовірного його звернення до органів Національної поліції в період з 01.01.2014 відсутні. До відділу документального забезпечення ГУНП у період з 01.01.2019 по 05.06.2024 заяви [PERSON] , не подавались. Також, станом на 05.06.2024 до сектору документального забезпечення Дніпровського районного управління поліції ГУНП з 01.01.2014 звернення від [PERSON] , [INFO] не надходили, а також по облікам вхідної кореспонденції не значаться. Згідно з інформацією відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , станом на 04.06.2024 за обліками Генерального секретаріату Інтерполу не значиться. Станом на 04.06.2024, згідно з наявними обліками у період з 16.01.2016 (з часу створення відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП) на спецлінію «102» ГУНП повідомлення від [PERSON] , [INFO] , не надходили. При цьому, повідомляємо, що 15.12.2022 було обліковано звернення на спецлінію «102» ГУНП від [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Так, 15.12.2022 о 19:48 год. від чергового ГУНП надійшла інформація про те, що до відділу документального забезпечення ГУНП надійшла заява [PERSON] , [INFO] , мешкає: [ADDRESS] , з приводу встановлення місця знаходження [PERSON] , [INFO] . Інформація про звернення громадянки [PERSON] внесена до електронної картки за № [NUMBER] та передана до чергової частини ГУНП, де у свою чергу була зареєстрована до єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події від 15.12.2022 за № 1386. Того ж дня, згідно з резолюцією заступника начальника ГУНП до заяви громадянки [PERSON] , вказаний матеріал єдиного обліку (від 15.12.2022 № 1386) був надісланий до Дніпровського районного управління поліції ГУНП (вих. №12/4-6950 від 15.12.2022). У подальшому, вказаний матеріал за зверненням громадянки [PERSON] надійшов до Дніпровського районного управління поліції ГУНП далі - Дніпровське РУП ГУНП), де був зареєстрований до єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події від 22.12.2022 за № 34522 та для подальшого розгляду та прийняття рішення надісланий до відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП (вих. № 43/7105 від 23.12.2022). Під час проведення перевірки працівниками відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП за зверненням громадянки [PERSON] , зареєстрованим у вказаному відділенні поліції до єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 38504 від 26.12.2022 було встановлено, що батьком громадянки [PERSON] являється громадянин [PERSON] , [INFO] . Крім цього, працівниками поліції під час телефонної розмови з іншою донькою громадянина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає в РФ та користується номером [NUMBER] було встановлено, що громадянин [PERSON] перебуває на території російської федерації, що підтверджується останнім його місцем мешкання на період 2016 року у [ADDRESS] . Також, на час проведення перевірки, у відомчих базах даних інформацію відносно громадянина [PERSON] була відсутня та отримати більш детальну інформацію на території РФ не виявилось можливим у зв`язку військовою агресією. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні надала показання у якості свідка і зазначила, що востаннє бачила батька [PERSON] наприкінці у 2014 року. Коли померла його мати, він поїхав її поховати і після того зник. Це було у м. Дніпрі. Відомо, що він проживав на території РФ. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, у 2012 році із ним трапився інсульт. Заявниця його шукала, робила запити, але так і не знайшла його, повністю підтверджує викладені у заяві відомості. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Згідно зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. За вимогами ст.ст. 305-309 ЦПК України виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Згідно положень статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою». 22.11.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно положень ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. З`ясувавши всі обставини у справі, а саме відсутність відомостей про перебування [PERSON] , [INFO] , у місці його постійного проживання та за місцем його реєстрації, відсутність відомостей про дійсне перебування останнього і неможливість отримати такі відомості, сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування [PERSON] , а також приймаючи до уваги те, що з січня 2017 року та місце його перебування (знаходження) невідоме, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про наявність юридичного складу для визнання [PERSON] безвісти зниклим та наявність підстав для задоволення заяви. Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст.44 ЦК України заявник має право звернутися на підставі цього рішення суду до нотаріуса за останнім місцем проживання [PERSON] для опису належного йому майна та встановлення над ним опіки. Також, слід роз`яснити, що згідно із ч. 1 ст. 45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved