Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 червня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, реєстрацію якого проведено відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 46, після укладення шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного шлюбу є два сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які залишилися проживати з нею, яких позивач повністю утримує та виховує на даний час самостійно, оскільки з чоловіком більше трьох років разом не проживають з 2021 року. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів, різниця в поглядах на життя. Подальше спільне подружнє життя з відповідачем неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Просить суд ухвалити судове рішення, яким шлюб між ними розірвати, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно на кожного, до досягнення ними повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати, які полягають в оплаті судового збору та за правничу допомогу. 07 червня 2024 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у даній цивільній справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 30.05.2024 року подала до суду заяву, у якій зазначила, що заявлений позов підтримує, просить його задоволити, а розгляд справи провести без її участі (а.с. 27). Представник позивача адвокат Панчина П. Є. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву від 08.07.20254 року, у якій вказав, що заявлений [PERSON] позов підтримує, просить його задоволити, а розгляд справи провести без його участі і на підставі наявних у справі письмових доказів (а.с. 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 08 липня 2024 року (а.с. 30), у якій зазначив, що заявлений позов визнає, просить його задовольнити, а розгляд справи провести без його участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 15.06.2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області, за актовим записом № 46, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.05.2024 року (а.с. 3). Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 30.05.2018 року та серії [NUMBER] від 25.12.2013 року, відповідно (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони заходів до примирення не вживають, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Із викладеного суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення позову також і в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та вважає за необхідне стягувати з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей, в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно на кожного, починаючи із 30.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплаченого позивачем згідно квитанції № 22 від 29.05.2024 р. (а.с. 18). Крім того, із відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень, які сплачені [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги від 27.05.2024 року (а.с. 11), згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 19 від 27.05.2024 року на суму 2000 грн. (а.с. 12). При цьому відповідач не заявляв клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не доводив неспівмірності таких витрат. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, із відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved