Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

17 квітня 2024 року КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" здійснює обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] вказаного будинку. У зв`язку із несплатою відповідачем коштів за житлово-комунальні послуги, у неї утворилася заборгованість, яка разом із інфляційною складовою та 3% річних від суми боргу складає 52 591,21 грн, та яку позивач просить суд стягнути на свою користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 25 квітня 2024 року. 08 травня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 09 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] зазначила, що не визнає позовні вимоги, оскільки розрахунки надані позивачем зроблені за період, коли відповідач не була власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,а тому відповідач вважає, що вона не є належним відповідачем у справі у згаданий період. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачкою 10 лютого 2023 року, а тому обов`язок сплачувати кошти за надані позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, виник у неї лише із зазначеної дати. Відповідач зазначила, що погоджується на добровільну сплату заборгованості, яка виникла з 10 лютого 2023 року по 29 лютого 2024 року, що складає 6312,96 грн. Щодо іншої частини заборгованості, то відповідач зазначає, що вона є необгрунтованою та не підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, відповідач наголосила, що позовні вимоги заявлені поза межами позовної давності. 24 травня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , дійсно зареєстровано за [PERSON] лише з 10 лютого 2023 року, втім, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою реєстрації права власності стало свідоцтво про право на спадщину № 2-86 від 10 лютого 2023 року, яке видано державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори. Зважаючи на це, позивач зазначив, що обов`язок сплати за зобов`язаннями покладається на спадкоємця, який прийняв спадщину, а тому саме [PERSON] , як єдиний спадкоємець, яка отримала квартиру у спадщину, зобов`язана сплатити всю суму боргу. Позивач зазначає, що відповідачці було відомо про наявність заборгованості та її розмір, оскільки вона щомісячно отримує платіжки про сплату отриманих послуг. Щодо застосування позовної давності, позивач зазначає, що що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року по всій території України. Отже строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, продовжується на підставі пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на строк дії карантину, встановлено КМУ. Загалом, позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. 14 червня 2024 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, яких вона підтримала зазначені нею у відзиві на позов, позицію щодо того, що вона не є належним відповідачем щодо стягнення заборгованості, яка утворилася до реєстрації за нею права власності на квартиру. Зазначила, що позивачем не було надано суду доказів несплати попереднім власником квартири коштів за отримані послуги. Також зазначила, що при видачі документів про право власності на спадкове майно, нотаріусом не було встановлено інформації щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, що, на думку відповідача, свідчить про те, що боргів по квартирі не існувало. Позивач не надав суду доказів того, що він звертався до попередніх власників із вимогою про сплату заборгованості, яка нібито виникла майже 10 років тому (з 2015 року). Відповідач зазначила, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості у розмірі 6312,96 грн, яка утворилася у період з 10 лютого 2023 року, відколи вона стала одноосібною власницею квартири, і до 29 лютого 2024 року, у іншій частині позовних вимога просила суд відмовити. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 30.01.2015 р., № 33, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема будинок [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на квартиру відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . На даний час у квартирі ніхто не зареєстрований. Відповідно до відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 10 лютого 2023 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-86 від 10 лютого 2023 року. У зв`язку із несплатою коштів за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 травня 2015 року по 29 лютого 2024 року, у власника квартири утворилася заборгованість у розмірі 42 291, 56 грн . Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Статтею 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а стаття 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 8 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 78,52 кв.м. Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та [PERSON] не підписувався. Однак, відповідно до постанови Верховного суду України №6-59це13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати в повному обсязі. Суд вважає, що позивачем правомірно заявлені позовні вимоги за період з 1 травня 2015 року до 29 лютого 2024 року саме до відповідача [PERSON] як власника майна, отриманого у спадщину, оскільки відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов`язки. При цьому, відповідачем не було надано доказів того, що до 10 лютого 2023 року (дата реєстрації за нею права власності) борг у спадкодавця був відсутній за наданими позивачем послугами чи існував у меншому розмірі. Розрахунок заборгованості за внескам на утримання будинку та прибудинкової території був перевірений судом та покладається в обґрунтування рішення як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку тарифів та пропорційно до загальної площі належної відповідачу житлового приміщення. Відповідачем не спростовано такий розрахунок належними та достатніми доказами, а також не надано контррозрахунок чи відомостей про відсутність заборгованості чи існування боргу у меншому розмірі, ніж заявлено у позовній заяві. Разом з тим, відповідачем було зазначено про застосування позовної давності щодо періоду нарахованої заборгованості. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо того, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Отже, суд застосовує позовну давність до заборгованості відповідача, яка виникла до квітня 2017 року. Таким чином, з огляду на встановлення судом порушення відповідачем прав позивача щодо своєчасного та належного отримання коштів за надані послуги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 40935,23 грн (42291,56 грн - 1356,33 грн (сума, до якої застосовано позовну давність). Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи те, що до суми основної заборгованості зі сплати коштів за утримання будинку та прибудинкової території судом застосовується позовна давність, аналогічна формула щодо позовної давності застосовується судом і до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідачам на підставі статті 625 ЦК України. Отже, за підрахунком суду (враховуючи позовну давність, яка застосовується судом) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних 2095,48 грн та інфляційні втрати - 7239,93 грн. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так за підрахунком суду з урахуванням застосованої судом позовної давності до вимог позивача до квітня 2017 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 40 935,23 грн, інфляційна складова боргу - 7239, 93 грн та 3% річних від суми боргу 2095,48 грн, що загалом складає 50 270, 64 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial