Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначив, що він, [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 22 березня 2023 року мати його сина, [PERSON] , звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та 02 травня 2023 року було видано судовий наказ у справі № 185/3917/23, яким стягнуто з мене на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу. При розгляді даної справи він не був присутній. Окрім того, при винесенні рішення суд не врахував, що на його утриманні перебуває також його повнолітня дитина [PERSON] . Пояснив, що до 2014 року вони з сім`єю проживали в квартирі матері дружини за адресою: [ADDRESS] . В 2014 у зв`язку із початком військових дій на території Донецької області він перевіз сім`ю до міста Ірпеня, сам деякий період ще працював в м. Донецьку, так як я був єдиним, хто утримував сім`ю. До початку бойових дій на території Київської області, розпочатих 24.02.2022 року в наслідок агресії російської федерації, я та моя сім`я проживали разом в орендованому будинку за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із окупацією м. Ірпеня 04.03.2022 він евакуював свою родину з м. Ірпеня до м. Львів, після чого повернувся до роботи у м. Київ, так як він працюю в сфері критичної інфраструктури. Для фінансової підтримки своєї родини у м. Львів, він залишив дружині банківську картку [NUMBER]. Вказав, що 09.04.2022 року, його дружина повідомила про вивезення його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (станом на 2022 рік була неповнолітню дитиною) за межі України до Норвегії. При цьому, згоду на вивезення дітей він не давав. З собою до Норвегії, дружина взяла банківську картку [NUMBER], яку він їй раніше залишив. Він завжди дбав про свою родину, та незважаючи на те, що його дружина вивезла його неповнолітніх дітей за межи України, він не заперечував щодо оплати усіх побутових потреб неповнолітніх дітей у Норвегії його банківською карткою [NUMBER]. На підтвердження надаю Довідку AT «Першого українського міжнародного банку» про те, що до його особистого рахунку випущено три пластикових картки, одна з яких за номером [NUMBER], яку він надав раніше Відповідачці з метою забезпечення потреб неповнолітніх дітей. Сплата за період 01.04.2022 по 29.03.2023 коштів з мого рахунку у розмірі 435 EUR, 990 USD, 29 655 NOK, 32,79 PLN, а всього на 165 801, 04 грн. по банківській картки [NUMBER] підтверджуються довідкою AT «Першого українського міжнародного банку». Зазначив, що на даний момент проживає за адресою: [ADDRESS] в якості внутрішньо-переміщеної особи. За цією адресою зареєстрована і Відповідачка, а також їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Будинок за цією адресою орендує, за що щомісячно сплачую власнику будинку кошти у розмірі 9000 грн. та відповідні комунальні витрати. На даний момент питання придбання власного житла стоїть надзвичайно гостро, оскільки його дочка проживає з ним, оскільки навчатиметься у вищому навчальному закладі в м. Київ. Тому він змушений був позичити кошти у свого брата з метою придбання нерухомого майна, оскільки власного не має, на підтвердження чого надає розписку. Вказав, що протягом 2022 року та у весь минулий період 2023 року дружина не давала йому можливості бачитись з дітьми, не зважаючи на йогопрохання та гарантію сплати всіх витрат пов`язаних з поїздкою за маршрутом Норвегія - Україна (м. Львів) - Норвегія. Єдиним можливим способом спілкування з дітьми був телефонний та інтернет зв`язок. Після досягнення донькою [PERSON] повнолітнього віку, а саме 16.03.2023 року, нею було прийнято рішення продовжити навчання в України, в результаті чого вона повернулась на територію Україну, та зараз проживає зі ним. Пояснив, що він завжди утримував свого сина, [PERSON] , не зважаючи на той факт, що він був не законно вивезений матір`ю за межі України без його письмової згоди. На даний момент його матір [PERSON] не дає мені можливості бачитися з сином, так як вона вивезла його на територію Норвегії без письмової згоди. В обґрунтування зменшення розміру аліментів вказав, що ним сплачуються аліменти на утримання сина, виходячи із фактичного заробітку (доходу), який він одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України. Виходячи із наданих довідок АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» сумарно середній заробіток за місяць становить 68 117, 60 грн. Таким чином середній розмір аліментів на місяць становить приблизно 17 029, 40 грн. Така сума для мене наразі є непомірною з огляду на викладені нижче обставини: Крім того зазначив, що окрім сина у нього є донька, [PERSON] , [INFO] , яку він також добровільно утримується. Його донька, [PERSON] , вирішила продовжити навчання у вищому навчальному закладі на контрактній основі. [PERSON] , 05.06.2023 року подала заяву про надання можливості пройти мультипредметний тест для вступу до вищого навчального закладу. Він вирішив добровільно оплачувати її навчання та утримувати її, оскільки вона не працює, та має намір навчатися на очній формі навчання, а тому не забезпечує себе самостійно. В той же час, окрім сина та дочки що на його утриманні перебуває ще й мати-пенсіонерка, [PERSON] , [INFO] . Вказав, що крім того, стан його здоров`я є незадовільним. За результатами ультразвукового обстеження серця 2017 року у нього було виявлено аневризма МПП та помірну гіпертрофія стінок. 19.07.2022 року даний діагноз підтвердився - аневризма МПП та помірна гіпертрофія стінок ЛШ. Дана хвороба прогресує і потребує постійного лікування, обстеження та нагляду лікарів, що, в свою чергу потребує регулярних фінансових витрат. Крім цього, даний вид захворювання, у будь-який момент може вимагати оперативного медичного втручання та післяопераційного лікування, на що також будуть потрібні фінансові витрати. В зв`язку з чим просив суд, зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 року у справі№ 185/3917/23 на утримання [PERSON] з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), до 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.) у твердій грошовій сумі щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Зобов`язати третю особу здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів відповідачкою один раз на три місяці. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 11 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. 20.11.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Савеловою Ю.М. було поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначила, що з позовними вимогами Відповідач не погоджується та вважає їх безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, необґрунтованими, такими, що не відповідає фактичним обставинам, а тому Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, не погоджується з ними з огляду на наступне: Зазначила, що дійсно з міркувань безпеки, з метою збереження життя, фізичного та психічного здоров`я спільних з Позивачем дітей, Відповідач у березні 2022 року вивезла за кордон [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] залишилася проживати в Україні. Відповідач належним чином виконувала та виконує свої батьківські обов`язки та дбає належним чином про усіх трьох дітей в т.ч. доньку, яка проживає в Україні. Позивач з [PERSON] взагалі не спілкується. У Норвегії Відповідач доклала максимум своїх фізичних, моральних сил та інтелектуальних здібностей для того, щоб створити для дітей належні матеріально- побутові умови проживання, харчування, організувала відвідування дітьми закладів освіти та охорони здоров`я. Дійсно, перед виїздом за кордон Позивач надав Відповідачу, яка на той час була його офіційною дружиною і матір`ю його дітей у користування свою банківську карту, що є абсолютно нормальним явищем, враховуючи те, вони були однією сім`єю. Вказала, що відповідач деякий час користувалася даною картою Позивача, враховуючи те, вони були однією сім`єю, а саме купувала солодощі дітям. В подальшому, а саме в липні 2022 року, Відповідач вирішила розірвати шлюб з Позивачем (який неодноразово намагалася розірвати до цього в Україні, але через погрози залишала заяви без розгляду) та повідомила його про це рішення. Після цього банківську карту у неї відібрала донька [PERSON] , яка розпоряджалася нею на власний розсуд з дозволу батька. У Норвегії син [PERSON] щотижня відвідував плавання, гурток з футболу та заняття з японського бойового мистецтва «джіу-джітсу», які оплачувала Відповідач, а тому у вільний від навчання час у дитини було якісно організоване дозвілля. 17 березня 2023 року, враховуючи те, що Позивач не допомогав фінансово Відповідачу утримувати дітей, користуючись своїм законним правом, діючи виключно в найкращих інтересах дітей, Відповідач через представника, адвоката подала заяву про видачу судового наказу до Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області. Жодним чином не порушивши права Позивача, як батька дітей, оскільки обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У даній заяві про видачу судового наказу Відповідач свідомо не зазначала та не стягувала аліменти на [PERSON] , оскільки 16 березня 2023 року вона досягла повноліття та ще не вступила до вищого навчального закладу. Також вказала, що у листопаді Відповідач була вимушена приїхати в Україну для вирішення питань з авто, яке Позивач після того, як дізнався про розлучення відвіз на платний автомобільний майданчик, а технічний паспорт та ключі знищив. Здійснювати тимчасовий догляд за сином [PERSON] Відповідач попросила повнолітню доньку [PERSON] . Однак, шахрайськими діями та обманним шляхом організованою групою осіб, малолітній син [PERSON] був викрадений та примусово вивезений 05 листопада 2023 року з безпечної територій Норвегії, де у нього було організоване життя та навчання на небезпечну територію України. У сина [PERSON] був відібраний телефон та можливість спілкуватися з матір`ю. Про вищезазначені обставини, які травмують психіку дитини Відповідач повідомила органи поліції Норвегії, Польщі та України, а також міжнародні організації захисту прав дітей Відповідач вважає, що Позивач своїми діями хоче уникнути сплати аліментів взагалі, оскільки хибно вважає, що аліменти на утримання його сина у розмірі 1/4 частки від його доходу є надмірними, а сума аліментів, яка підлягає стягненню у розмірі 16 558,26 грн. є дуже багатою для утримання дитини, яка проживає у країні, де офіційний прожитковий мінімум складає 900 EUR в місяць. Також вказала, що щодо твердження Позивача, що на його утриманні перебуває повнолітня донька [PERSON] , однак таке твердження Позивача, не відповідає дійсності, оскільки донька [PERSON] навчається та проживає (згідно довідки з 16.06.2022 року по 04.10.2023 року) за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю (Відповідачем по справі) та повністю перебуває на утриманні своєї матері - Відповідача по справі. Жодних доказів проживання доньки [PERSON] разом із Позивачем та її утримання до позовної заяви відповідно до вимог ЦПК долучено не було, а тому просять в суд в подальшому уразі доручення таких доказів не брати їх до уваги. Також зазначили, що позивач не надав до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували той факт, що його матір постійно проживає з ним та перебуває на його утриманні, а тому просимо суд не брати до уваги такі докази, якщо вони «з`являться» після ознайомлення з даним відзивом на позовну заяву. А тому таке твердження є виключно припущенням Позивача, яке не підтверджується жодним належним та допустимим доказом та не може братися судом до уваги як доказ, ніби зміни матеріального становища платника аліментів. Щодо твердження Позивача, щодо погіршення стану здоров`я, зазначили, що на підтвердження нібито погіршення стан здоров`я Позивача, останній долучає до позовної заяви ультразвукове обстеження серця датоване ще 09.06.2017 року та 19.07.2022 року. Натомість, просять суд звернути увагу, що аліментні зобов`язання у Позивача виникли з травня 2023 року. Норми чинного законодавства, передбачають підстави зменшення розміру аліментів, у разі погіршення стану здоров`я платника аліментів після прийнятого судового рішення. Знову ж таки жодних доказів які б свідчили про погіршення стану здоров`я Позивача до позовної заяви надано не було. Окрім того, як стверджує Позивач, його нібито захворювання прогресує, проте не надає жодних документів на проходження додаткового обстеження, купівлі ліків, не надав до позовної заяви доказів, які б підтверджували той факт, що він є непрацездатною особою чи обмежено працездатною особою. Вказали, що оскільки, Позивач є працездатним та спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, захворювання платника не свідчать про повну чи часткову втрату працездатності й у причинно-наслідковому зв`язку зміну матеріального становища і неможливість сплачувати присудженні за рішенням суду аліменти, що є невиправданим порушенням батьком прав та інтересів дитини, відтак в задоволенні вимог цього потрібно відмовити. Крім того зазначили, поїздка матері із дітьми за кордон, була заздалегідь погоджена разом із батьком дітей, яка була мотивована виключно захистом життя та здоров`я спільних дітей. Більш того, на той момент виїзду за кордон, для перетин державного кордону не вимагалася додаткова згода другого із батьків, а тому Відповідач жодним чином не порушила прав Позивача, діти постійно мали спілкування із батьком, жодних обмежень на таке спілкування не було. Вказали, що виїзд Відповідача із дітьми за кордон, було здійснено виключно в інтересах дітей. Також вказали, що позивач обрав не правильний захист свого права. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Звертаючись до суду із даною позовною заявою, Позивач, фактично поєднує в собі дві вимоги, а саме змінює спосіб стягнення аліментів та зменшує розмір аліментів, що є грубим порушенням обрання належного та ефективного способу захисту, оскільки обрання способу стягнення аліментів в частці чи в грошовій формі, належить саме особі, яка стягує аліменти. Вказали, що грошові кошти на придбання житла, які Позивач взяв у борг, свідчить про те, що його матеріально-майновий стан покращився і тепер йому не потрібно витрачати кошти на оренду житла. Також, звертають увагу суду на розмір заробітної плати Позивача та розмір заборгованості по аліментам, які підлягають стягненню, а саме 125 574,15 грн. (сто двадцять п`ять тисяч п`тсот сімдесят чотирі гривні 15 коп.). Даними діями Позивач ставить у скрутне становище Відповідача, яка самостійно утримує трьох дітей. На думку Відповідача, якщо Позивач взяв кошти у борг, то він мав розрахувати свій дохід і витрати із врахуванням того, що у нього є неповнолітня дитина, яку він зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття. Щодо контролю цільового використання аліментів Відповідач зазначила, що Позивач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується копією розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню. Крім того зазначили, що Відповідач та її син [PERSON] мають постійне місце поживання та зареєстровані у іншій країні - Норвегії, що підтверджується доказами (додатки 1 - 3), а тому дана позовна вимога Позивача не може бути реалізована у законний спосіб. В зв`язку з викладеним вище, просили у задоволені позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів - відмовити в повному обсязі. 27.11.2023 від представник позивача [PERSON] - адвоката Новіцької І.Л., надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що Позивач надав картку Відповідачу для оплати потреб своїх обох дітей, оплата будь яких платежів з рахунку Позивача здійснюється через NFC (термінал з телефону) в тому числі. Доступ таких платежів є у Відповідачки, сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Даний факт підтверджує, що Позивач утримує двох дітей, а не одного. Фактично і у відзиві представник Відповідача цей факт підтвердила. Проте, що дана картка (можливість оплати в терміналах з рахунка Позивача) перебуває виключно у розпорядженні [PERSON] та вона абсолютно не дбає про інтереси брата, не купує продукти, побутову хімію, тощо спростовується фактично самими доказами, що є в матеріалах справи, а саме: в кожному платежі є його призначення. Таким чином, виходячи із письмових доказів, Позивачем підтверджено, що він утримує сина та дочку, його рахунком користується Відповідачка. Кошти Позивача використовуються на продукти харчування, одяг, іграшки, поїздки. До моменту звернення до суду Відповідачка безконтрольно та необмежено користувалась рахунком Позивача, не слідкувала за цільовим використанням коштів та часом, який проводить син, граючи ігри. Щодо твердження Відповідачки, що [PERSON] щотижня відвідує плавання, гурток з футболу та заняття з японського бойового мистецтва «джіу-джітсу», які оплачує Відповідач, то вони не підтверджені доказами. Так, на підтвердження своїх тверджень Відповідач не надала жодного документа, який вказує, що Відповідач працевлаштована та має хоч якийсь дохід. Вона теж є працездатною та може працювати, її діти є досить дорослими, щоб матір могла заробляти кошти. В наданих документах в якості відзиву відсутні будь-які документи, що підтверджували, що Відповідач здійснює будь-які платежі на користь своїх дітей. Натомість, матеріали справи містять картки реєстрації шукача притулку в Норвегії самої Відповідачки, дочки [PERSON] та [PERSON] . Дані документи підтверджують той факт, що Відповідач звернулась до органів влади Норвегії за допомогою, зокрема на житло, навчання дітей та за фінансовою допомогою. Зокрема, виходячи із інформації, що міститься на офіційному сайті: https://www.nyinorge.no/uk/financial-support/ дана програма передбачає фінансову І підтримку на житло, а також виплати, якщо діти здобувають середню освіту. (Брошуру скачану з офіційного сайту надаємо). Таким чином, Відповідач отримувала соціальну підтримку та фінансову допомогу від муніципалітету Норвегії на дітей, так як її діти здобували середню освіту в Норвегії, проте не надала доказів, що вона реалізувала трудову діяльність та отримала доходи від власної праці. Таким чином, стає очевидним, що діти є джерелом доходу для Відповідача, оскільки забезпечують їй фінансову підтримку, надаючи можливість користуватися фінансовою підтримкою муніципалітету Норвегії , отримувати аліменти від Позивача та доступ до рахунку Позивача, що підтверджено письмовими доказами. Щодо проживання [PERSON] та [PERSON] з батьком на даний час та викрадення дітей, Позивач зазначив, що 09.04.2022 року, Відповідач повідомила Позивача про факт вивезення неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] станом на 2022 рік була неповнолітню дитиною) за межі України до Норвегії. При цьому, згоди на вивезення дітей за кордон Позивач не давав. Сам виїхати в силу війни він не міг. 25 жовтня 2023 року Відповідачка залишила [PERSON] , якому 11 років, самого вдома в Норвегії та поїхала в Україну, що підтверджує проїзний документ за № 33826013. При цьому у нього немає закордонного паспорта. Позивач вважає таку ситуацію не прийнятною, аморальною та безвідповідальною. В період з двадцять шостого жовтня по шосте листопада син телефонував і повідомляв, що матір не приїхала. Син попросив, щоб Позивач його забрав в Україну. Старша донька Позивача навчається в Норвегії у навчальному закладі і Позивач оплатив сі транспортні витрати, щоб вона супроводила його що України. 06 листопада 2023 року [PERSON] за власним бажанням вирішив проживати зі своїм батьком в результаті чого на його прохання Позивачем були куплені квитки, що додаємо та оплачені всі супутні витрати. [PERSON] самостійно та добровільно приїхав з Норвегії в Україну та 08 листопада 2023 року Позивач зустрів своїх дітей на митному посту зі сторони України. Звертаю увагу суду, що жодних дій щодо насильного переміщення дітей Позивач не здійснював, а лише оплатив квитки та зустрів їх на кордоні, виконав їх волю, сім`я фактично воз`єдналась. На даний момент Позивач з двома дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] висловив своє бажання проживати з Позивачем в Україні, в Ірпені , він самостійно без примусу та будь-якого тиску повернувся в Україну з Норвегії. Місце перебування матері в період з 25 жовтня 2023 року по даний момент не відоме, відомо лише факт, що вона залишили [PERSON] самого вдома та поїхала в Україну. На даний момент дитина перебуває під наглядом та в безпеці з батьком. Просила суд, зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 року у справі № 185/3917/23 на утримання [PERSON] з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) з дня набрання рішення законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Зобов`язати третю особу здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів Відповідачкою один раз на три місяці. Судові витрати покласти на Відповідача. 05.12.2023 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Савелової Ю.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначили, що наданий Позивачем звіт по транзакціям не підтверджує того факту, що у магазинах купувалися продукти чи напої, оскільки в Норвегії, як і в Україні, на касі магазину у касира з картки чи терміналу у телефоні можна знімати готівку, в т.ч. і в алкогольному, і для цього особа не має показувати паспорт і бути повнолітньою. Отже, даний звіт по транзакціям не є доказом того, що Відповідач користувалася грошовими коштами Позивача і що за ці кошти нею чи іншими особами купувалися продукти харчування, хоч транзакції і відбувалися в продуктових магазинах. Відповідач утримувала дітей за власний рахунок Зазначали, що фактичні обставини про які вказує Відповідач не відповідають дійсності та факти, що вказані нею є не правдивими, зокрема щодо того, що син [PERSON] щотижня відвідував у Норвегії плавання, гурток з футболу та заняття з японського бойового мистецтва «джіу-джитсу» і що Відповідач не надала жодного документу який підтверджує, що вона працевлаштована та має хоч якийсь дохід. На спростування даної інформації надають довідку про кількість відпрацьованих годин та розмір доходів Відповідача з березня 2023 року по жовтень 2023 з ресторану у Норвегії (додаток 1). Відповідно до даної довідки Відповідач отримувала 210 норвезьких крон за годину, що еквівалентно 18 євро, тобто у червні 2023 (для прикладу) Відповідач відпрацювала в ресторані 120 годин. 120 годин * 18 євро = 2 160,00 євро (дві тисяч сто шістдесят євро). 2160 євро * 39.7 гри. = 85 750 гри. 00 коп. (вісімдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят гривень, 00 коп.). Отже, дохід Відповідача є достатнім, а тому його твердження, що Відповідач нібито забезпечує себе та потреби дітей виключно за рахунок муніципалітету, а також, що діти є джерелом доходу для Відповідача, є повною несенітнецею. Відповідач позбавлена можливість надати довідку з місця роботи за інший період з об`єктивних причин, оскільки на даний час вимушено перебуває в Україні, а не в Норвегії, через насильницьке відібрання у неї дитини. Також надають довідку-підтвердження, що [PERSON] [INFO] відвідує джіу- джитсу у місті Рісер. Також вказали, що офіційно працевлаштовані особи не отримують соціальної та фінансової допомоги від держави, як біженці. Оскільки, Відповідач працювала у Норвегії, вона отримувала заробітну плату. Крім того зазначили, що Позивач, як в позові, так і у відповіді на відзив зазначає, що він не надавав згоди на вивезення дітей за кордон, однак в умовах воєнного стану, виїзд за кордон дітей один з батьків дозволяється без нотаріально посвідченої згоди одного із батьків, а тому Відповідач вивезла дітей в законний спосіб діючи в їх найкращих інтересах, рятуючи їх життя та здоров`я. А тому, яким чином [PERSON] у віці 11 років самостійно та добровільно приїхав з Норвегії в Україні буде встановлено та досліджено в межах іншої справи , також оцінку діям Позивача, а саме «купівлі квитків» для ненасильницького переміщення дитини за одноособовим рішенням буде надано компетентними органами та судом у справі про визначення місця проживання дитини, Вказали, що Позивач незаконно змінив місце проживання дитини, прийнявши рішення самостійно. Крім того вказали, що Позивач не проживає за адресою: [ADDRESS] , переховує дітей від їх матері, заблокував всі засоби зв`язку Відповідача, вона не має можливості з ним зв`язатися та відібрав телефони у дітей, щоб вони не могли повідомити своє місце знаходження матері. Вважають, що заявлений позов є безпідставними, оскільки Позивач не зазначив, що саме змінилось у Позивача з моменту видачі судового наказу відповідно до вимог статті 182 СК. Жодна з зазначених Позивачем підстав для зменшення розміру аліментів не була ним належно аргументована, а ні у самій позовній заяві, а ні у відповіді на відзив, а сам позов порушує права дитини, передбачені національним та міжнародним законодавством, в зв`язку з чим просили відмовити у задоволені позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів в повному обсязі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Надали суду заяву про розгляд справи про зменшення розміру аліментів слухати у їхню відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак причин неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи міститься заяву, в якій просили цивільну справу № 367/5355/23 (провадження № 2/367/4664/2023) за позовом [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, розглядати без присутності представника служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради. Позовні вимоги [PERSON] підтримують частково, а саме в частині позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів просимо задовольнити. В частині позовних вимог щодо зобов`язання третю особу здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів один раз на три місяці не підтримують, оскільки наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 р. № 1713 «Про затвердження Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» чітко визначений порядок контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом, виданим 02 травня 2023 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідност.180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позовній заяві зазначено, що підставами для задоволення позову про зменшення розміру аліментів на утримання дитини з 1/4 частини від всіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини його заробітку доходу щомісячно, є те, що він є внутрішньо-переміщеною особою з м. Донецька, та щомісячно сплачує кошти у розмірі 9000,00грн. Крім того відповідно до розписки позивач взяв у позику кошти у розмірі 400 000,00грн в строк до 31 липня 2025 року на придбання власного житла. Також позивач вказав, що окрім сина у нього є донька, [PERSON] , [INFO] , яку він добровільно утримує. Зазначив, що окрім дітей, на утриманні позивача перебуває ще й мати-пенсіонерка, [PERSON] , [INFO] .. Крім того, відповідно до ультразвукових обстежень серця від 09.06.2017 та від 19.07.2022 у позивача було виявлено аневризма МПП та помірну гіпертрофія стінок. 19.07.2022 року даний діагноз підтвердився - аневризма МПП та помірна гіпертрофія стінок ЛШ. Дана хвороба прогресує і потребує постійного лікування, обстеження та нагляду лікарів, що, в свою чергу потребує регулярних фінансових витрат. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища, стану здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Верховним Судом України у справі за №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року у постанові зазначено наступну правову позицію: З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, про обов`язок батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. На підставі положень ст. 81 ЦПК України та правових норм СК України на позивача покладається обов`язок доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або зазначити інші випадки, що виникли після винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Доказами для підтвердження позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дитини можуть бути довідки про доходи батька, кредитні договори, рішення суду та будь-які інші документи, щодо підтвердження зміни матеріального становища, тобто його погіршення. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на думку суду, є обґрунтованим, оскільки не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом для захисту прав дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», а саме, ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 та ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом суду розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Щодо позовних вимог про зобов`язання третьої особи здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів Відповідачкою один раз на три місяці. Відповідно до статті 186 Сімейного кодексу Україну, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Також відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, п. 2 наказу Міністерства соціальної політики № 1713 «Про затвердження Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» від 15.11.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 р. за № 102/33073, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів. Окрім того, п. 4 наказу Міністерства соціальної політики № 1713 «Про затвердження Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» від 15.11.2018 року, зареєстрованого Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 р. за № 102/33073, підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей. Суд враховуючи викладене вище, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання третьої особи здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів Відповідачкою один раз на три місяці, оскільки наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 р. № 1713 «Про затвердження Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» чітко визначений порядок контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн. на користь позивача. На підставі ст.ст.180, 192 СК України та

Outcome: partial