Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

25.04.2024\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом,\~яким просить\~змінити розмір\~аліментів,\~визначений рішенням\~Червоноградського міського\~суду Львівської\~області від\~17.12.2014\~року та\~стягувати з\~ [PERSON] на\~її користь\~аліменти на\~утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17.12.2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина Никити в розмірі 500 (п`ятсот) грн. щомісячно зі всіх видів його заробітку. Вказує, що розмір стягнутих аліментів не може забезпечити реальні потреби дитини. З огляду на наведене, просить змінити спосіб стягнення аліментів. Ухвалою від 03.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31.05.2024 року. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Розгляд справи 31.05.2024 року відкладено на 12.07.2024 року. У судове засіданні 12.07.2024 року сторони не з`явилися. Представник позивач подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та повне підтримання позовних вимог, при цьому зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду, що підтверджується копією довідками Укрпошти, яка повернулась на адресу суду. Заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17.12.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 (п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2014 року до його повноліття з індексацією відповідно до законодавства (а.с.11). В той же час, із копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22.12.2014 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу позивачці залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.12-13). Встановлено, що внаслідок реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , позивачка змінила прізвище і прийняла прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно ч.ч.1,2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Суд вважає доведеним, що у зв`язку з збільшенням потреб та розвитку дитини, підвищенням рівня прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років, а тому позовні вимоги позивача щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів є обґрунтованими. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] у користь [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. від якого позивач була звільнена при подачі позову.

Outcome: approved