Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Вінницької міської ради та Національна служба здоров`я України, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, в розмірі 65677,64 грн. Свій позов мотивував тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.07.2023 в справі № 127/9714/23 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Із змісту цієї ухвали слідує, що 23.11.2022 близько 18 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Лесі Українки у м. Вінниці, в напрямку вул. Магістратської, в районі перехрестя в районі перехрестя з вул. Лермонтова, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, по якому зліва-направо перетинав проїзну частину пішохід [PERSON] , не надав йому переваги у русі, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоч повинен був і мав технічну можливість це зробити в результаті чого, з необережності, допустив наїзд на останнього. Внаслідок даної події [PERSON] , відповідно до висновку судово- медичної експертизи №106/107/112 від 17.02.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма-струс головного мозку, забій та садна м`яких тканин лоба та правої брови, закритий багатоуламковий перелом правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням; забій, садна правої кисті, закритий перелом правої малогомілкової кістки в середній третині без зміщення, закритий перелом внутрішньої кісточки правої гомілки без зміщення», які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-23/12542-ІТ від 14.02.2023, - «Водій автомобіля «Mazda СХ-7» реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода [PERSON] шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «Mazda СХ-7» до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, при цьому в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з наслідками. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] з 23.11.2022 по 20.01.2023 (58 ліжко-днів) перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Вінницька МКЛШМД». Вартість одного ліжко-дня у травматологічному відділенні КНП «Вінницька МКЛШМД» у 2022 році становила 1082,98 грн, у 2023 році 1226,22 грн. Кошти в розмірі 61635,36 грн на лікування потерпілої від кримінального правопорушення були профінансовані Національною службою здоров`я України, а 4042,28 грн - з місцевого бюджету. Витрати на лікування потерпілого відповідачем не відшкодовані. Невідшкодування витрат на лікування потерпілої особи відповідачем призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що стало підставою для звернення прокурора до суду на захист державних інтересів, зважаючи, що Національна служба здоров`я України та Вінницька міська рада, як органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжили заходів щодо стягнення вищевказаних витрат. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача 65677,64 грн у відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України. Однак у визначений ухвалою суду строк відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.07.2023 в справі № 127/9714/23 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим [PERSON] , та у зв`язку із відшкодуванням заподіяної шкоди; кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.11.2022 за № 12022020010001325, за обвинуваченням [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, закрито. Судове рішення набрало законної сили 04.08.2023 (а.с. 28-30). Як слідує зі змісту цієї ухвали, 23.11.2022 близько 18 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Лесі Українки у м. Вінниці, в напрямку вул. Магістратської, в районі перехрестя в районі перехрестя з вул. Лермонтова, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, по якому зліва-направо перетинав проїзну частину пішохід [PERSON] , не надав йому переваги у русі, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоч повинен був і мав технічну можливість це зробити в результаті чого, з необережності, допустив наїзд на останнього. Внаслідок даної події [PERSON] , відповідно до висновку судово- медичної експертизи №106/107/112 від 17.02.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма-струс головного мозку, забій та садна м`яких тканин лоба та правої брови, закритий багатоуламковий перелом правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням; забій, садна правої кисті, закритий перелом правої малогомілкової кістки в середній третині без зміщення, закритий перелом внутрішньої кісточки правої гомілки без зміщення», які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-23/12542-ІТ від 14.02.2023, - «Водій автомобіля «Mazda СХ-7» реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода [PERSON] шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «Mazda СХ-7» до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, при цьому в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з наслідками. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зокрема, ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] перебував на лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» у період з 23.11.2022 по 31.12.2022 у травматологічному відділенні середня вартість одного ліжко-дня в якому - 1082,98 грн. Фактично проведено 38 ліжко-днів. Крім того, з 01.01.2023 по 20.01.2023 останній перебував у цьому ж відділенні, середня вартість одного ліжко-дня 1226,22 грн. Фактично проведено 20 ліжко днів. Загальна вартість лікування хворого складає 65677,64 грн. З вказаних коштів витрачено за рахунок коштів місцевого бюджету 4042,28 грн та за рахунок Національної служби здоров`я України 61635,36 грн. Витрати на лікування [PERSON] не відшкодовані, КНП «ВМКЛ ШМД» до суду з позовом про стягнення понесених витрат не зверталось (лист КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 14 лютого 2024 року № 290/01-26/09 (а.с. 14-15). Вінницька міська рада претензійно-позовної роботи щодо стягнення з [PERSON] понесених КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] не проводила. За інформацією наданою Департаментом охорони здоров`я та Департаментом фінансів Вінницької міської ради за період з вересня 2022 року по 13 лютого 2024 року на рахунок КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та до бюджету Вінницької міської територіальної громади кошти від [PERSON] за відшкодування стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] не надходили (лист Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15 лютого 2024 року №01/00/011/10190 (а.с. 20-21). З листа Національної служби здоров`я України від 16 лютого 2024 року №4894/2-16-24 слідує, що цивільний позов про відшкодування витрат понесених лікарнею на лікування потерпілого в межах кримінальної справи не заявлявся, послуги КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» пов`язанні з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Звертають увагу, що Національна служба здоров`я України не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Разом з тим не заперечують щодо звернення прокуратури до суду в інтересах держави та готові до співпраці в межах повноважень (а.с. 25-27). Згідно з частиною першою статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною третьою статті 1206 ЦК України передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі Порядок № 545), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до пункту 2 Порядку № 545 визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з пунктом 3 Порядку № 545 визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Суд зважає, що кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрите, однак це не є підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду. Як слідує з матеріалів справи внаслідок дій [PERSON] потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з23.11.2022 по 20.01.2023. Загальна вартість його лікування становить 65677,64 грн, з яких: 4042,28 грн фінансувалося з місцевого бюджету, 61635,36 грн - за рахунок Національної служби здоров`я України. КНП «ВМКЛ ШМД» є комунальним закладом, власником (засновником) якої є Вінницька міська територіальна громада в особі Вінницької міської ради ( витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 грудня 2023 року). Відповідно до ст. 18 Закону України «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно з ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Між КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» (надавачем)та Національною службою здоров`я України (замовником) укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, відповідно до умов якого надавач зобов`язується надати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплатити такі послуги відповідно до встановленого тарифу та корегувальних коефіцієнтів (п.8 типової форми договору). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних інших медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. У п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» дається визначення програми медичних гарантій як програми, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення" (КПКВК 2308060) визначено "Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1086. Тобто, в даному випадку послуги КНП «ВМКЛ ШМД» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України в сумі 61635,36 грн, а інша частина коштів в сумі 4042,28 грн - за рахунок міського бюджету. Зазначені витрати [PERSON] в добровільному порядку відшкодовані не були, Вінницька міська рада та Національна служба здоров`я України з позовами про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] до суду не зверталась. Вінницькою окружною прокуратурою було повідомлено Вінницьку міську раду та Національну службу здоров`я України про намір прокурора звернутися до суду з даним позовом, однак жодних дій, які б свідчили про належне реагування, Вінницькою міською радою та Національною службою здоров`я України вчинено не було. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що втручання Вінницької окружної прокуратури з метою відновлення порушених майнових прав держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом є обґрунтованим та необхідним. Частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закону) є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з статтею 1 Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Як було зазначено вище пункт 3 Порядку №545 містить пряму вказівку про те, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Тобто, у даному випадку незалежно від причин не звернення з відповідним позовом закладу охорони здоров`я прокурор мав право на звернення з цим позовом на підставі закону. Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35). У цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства й особи, винними діями, якої завдано шкоди здоров`ю потерпілого, на лікування якого витрачені кошти державного та місцевого бюджетів, та відновлення порушеного порядку відшкодування таких витрат, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Враховуючи те, що фінансування КНП «ВМКЛ ШМД» здійснюється за рахунок коштів міського та державного бюджету, а тому відсутність відшкодування коштів, витрачених КНП «ВМКЛ ШМД», є порушенням прав територіальної громади міста Вінниці в особі Вінницької міської ради як органу, уповноваженому здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та Національної служби здоров`я України, яка є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми, які в свою чергу не вжили заходів щодо стягнення вищевказаних витрат, тому у прокурора наявні обґрунтовані підстави для звернення до суду з даним позовом. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки витрати на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину у добровільному порядку [PERSON] не відшкодовано. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що прокуратура на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позов задоволений, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028,00 гривень.

Outcome: approved