Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позову посилається на те, що 24.11.2023 року вона уклала з [PERSON] договір позики, згідно до умов якого передала йому грошові кошти у сумі 23 515 євро, з умовою їх повернення до 01.03.2024 року. Зазначає, що договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, яка написана та підписана особисто відповідачем [PERSON] . Стверджує, що по закінченню зазначеного строку, а саме 01.03.2024 р., відповідач не повернув їй кошти. Вказує на те, що на чисельні її звернення про повернення боргу відповідач щоразу вигадує різні причини щоб цього уникнути. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь заборгованість згідно розписки у сумі 23 515 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) євро, еквівалент у гривнях 998 543 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сорок три) гривні; а також стягнути з відповідача судові витрати. Рух по справі та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04.2024 року закрито підготовче провадження по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак до суду її представником, адвокатом Петричка О.С. було скеровано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності її довірительки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення від 11.07.2024 року з відміткою про отримання. Про поважні причини неявки суд не повідомив, відзив у встановлений судом строк не надав. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно\~ст. 280 ч.1 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив, суд дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, і по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом належними доказами по справі встановлено, що 24.11.2023 р. [PERSON] , уклала з [PERSON] у присутності двох свідків договір позики, згідно з яким передала йому грошові кошти у сумі 23 515 євро, з умовою їх повернення до 01.03.2024 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, яка написана та підписана особисто відповідачем [PERSON] (а.с.7). Заборгованість згідно розписки у сумі 23 515 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) євро, в еквівалент по курсу НБУ станом на 20.03.2024 року становить 998 543 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сорок три) гривні (а.с.6). У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Частиною 1 статті 1049 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надала до суду розписку відповідача від 24 листопада 2023 року. Верховний суд у своїй постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12 вказав, що наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Суд, враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного суду, прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачами по договору позики. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 23 515 євро, що в еквівалент по курсу НБУ станом на 20.03.2024 року становить 998 543 гривні. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». Враховуючи вищевикладене, на підставі фактичних обставин встановлених судом,

Outcome: approved