Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що у травні 2019 року, протягом одного року від дня розірвання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] їй була призначена інвалідність ІІ групи загального захворювання. На даний час, сума її пенсії складає 2760 грн., вказані кошти є єдиним джерелом доходу. Пенсії не вистачає аби повністю забезпечити необхідні потреби, пов`язані з лікуванням, харчуванням та проживанням. При цьому вказала, що за своїм станом здоров`я, потребує постійного лікування медичними препаратами. Щомісячно на ліки та засоби гігієни повністю витрачає свою пенсію. Фактично харчування, придбання одягу здійснюється матір`ю [PERSON] . Наразі стан здоров`я не покращується і так само потребує належного лікування та дієтотерапії, збагаченої в продуктах харчування фолієвої кислоти та вітаміном В6 аби не допустити негативну динаміку. Позивач зазначила, що відповідач є працездатною особою, є фізичною особою підприємцем, жодних стягнень по виконавчим документам не має, має на утриманні сина [PERSON] . Крім того, відповідач на праві власності має автомобіль, житловий будинок та земельні ділянки, які обробляє самостійно та отримує суттєві доходи. Тобто відповідач є матеріально спроможною особою та має матеріальну можливість сплачувати аліменти. [PERSON] , посилаючись на викладене та ч.ч.1-4 ст. 75, ч.ч.1, 2 ст. 76, ч. 4 ст. 75, ч.ч.1,2 ст. 77, ст. ст. 79-80 СК України, просить стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь в розмірі (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову протягом встановленого строку інвалідності. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 квітня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями на позовну заяву. Вказав, що обставини на які посилається позивач, як на підставу звернення до суду, не відповідають дійсності. Право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Розмір пенсії позивача, який становить 2760 грн. на місяць, перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Правовий висновок Верховного Суду, у справі №759/6629/19 у постанові від 24 червня 2021 року застосуванню не підлягає , оскільки у наведеному рішенні вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичний розмір пенсії, який вона отримує. Крім того, відповідач зазначає, що на його повному утриманні перебуває неповнолітня дитини [PERSON] , 05.09.2013, який потребує матеріального забезпечення, враховуючи, що позивач взагалі не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина. Окрім того, несе витрати на утримання будинку (комунальні послуги та ремонт). Також, [PERSON] вказує, що він також є непрацездатною особою інвалідом 3 групи (загальне захворювання) з 18.02.2020, щороку несе додаткові витрати на закупівлю медичних препаратів та реабілітацію. Зазначаючи про значні доходи, позивач не надала доказів розміру цих доходів. З початку 2022 року у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, перебуванням Харківської області в зоні ведення бойових дій підприємницька діяльність не здійснювалась, окрім пенсії по інвалідності у розмірі 2093 та підсобного господарства доходів не має. Відповідач, посилаючись на викладене, те, що позивач отримує пенсію по інвалідності, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, що втратили працездатність, мешкає разом з матір`ю [PERSON] , має присадибне господарство, вирощує сільськогосподарську продукцію та худому та відповідно до закону зобов`язана утримувати повнолітню дочку, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 07 травня 2024 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач має фінансову спроможність для її утримання, в розмірі визначеному у позові. Відповідач вказавши, що з початком збройної агресії російської федерації проти України не здійснює підриємницьку діяльність, вводить суд в оману, бо на території громади не велися бойові дії, а жоден із підприємців не припиняв свою діяльність. Факт того, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи та є непрацездатним, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Посилання відповідача щодо обов`язку матері її утримувати вважає безпідставними, мати є пенсіонеркою та особою з інвалідністю ІІ групи, отримує мінімальну пенсію і сама потребує матеріальної допомоги. [PERSON] , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Барвінківського\~районного суду\~Харківської області\~від 28\~травня 2024\~року задоволено\~клопотання представника\~позивача [PERSON] \~про поновлення\~строку для\~звернення до\~суду з\~клопотанням про\~витребування доказів. Витребувано з Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико соціальної експертизи», місцезнаходження: вул. Літературна, буд.6, м. Харків, 61058, інформацію про те з якого часу [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , встановлена ІІ група інвалідності, а також з Ізюмської Державної податкової інспекції ГУ ДПС у Харківській області, місцезнаходження: вул. Покровська, 32, м. Ізюм, Харківська область, інформацію про всі доходи та утриманні податки [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в період з січня 2022 року по березень 2024 року включно. Приєднано до матеріалів справи документи подані разом з клопотанням від 23 квітня 2024 року, а саме довідку ПФУ, витяг №2277 від 28 лютого 2024 року та витяг з реєстру ОТГ від 19 лютого 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечував. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.1-3 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Суд звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановленою, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.02.2023 [PERSON] з 26 липня 2023 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання строком переогляду 05 квітня 2025 року. Згідно вказаної довідки, [PERSON] може займатися лише домашньою роботою. Судом приймається до уваги, що відповідно до консультативних висновків, які містяться в матеріалах справи, здоров`я [PERSON] почало погіршуватись після народження другої дитини. Позивач потребує остійного підтримуючого лікування, відповідно до довідок КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3(а.с.15-19). Відповідно до довідки від 20.02.2024, виданої Відділом обслуговування громадян №8 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України, [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності (друга група, загальне захворювання), призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2019. З довідки наданої в.о. директора КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи» від 10.07.2024 №01-13/885 вбачається, що 05 квітня 2019 року [PERSON] була оглянуто спеціалізованою психічною МСЕК №1 визнана особою з інвалідністю 2 групи, строком на два роки, в 2021 році та 2023 році переоглянута спеціалізованою психічною МСЕК №1 визнана особою з інвалідністю другою групи, строком на два роки. Згідно довідки про доходи №1338 6331 2535 1374 від 20.02.2024, [PERSON] перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.11.2023 по 31.01.2024 складає 8\~280 грн. Судом встановлено, що [PERSON] стала непрацездатною до розірвання шлюбу з відповідачем і на даний час потребує матеріальної допомоги. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , донькою [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2010 року Іванівською Другою сільською радою Барвінківського району Харківської області, витягу №227 про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, наданою спеціалістом Іванівського Другого старостинського округу. Відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №319180, інвалідність встановлено на строк до 01 березня 2026 року. Відповідно довідки про доходи №2948 5699 4798 1636 від 08.04.2024 за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року відповідач отримав пенсію в загальній сумі 12 826 грн. Суд приймає до уваги твердження відповідача в тій частині, що він також має потребу у лікуванні, реабілітації, оскільки вони підтверджуються виписками з карти стаціонарного хворого, індивідуальними програмами реабілітації інваліда, наданими відповідачем разом з відзивом на позовну заяву. [PERSON] є фізичною особою підприємцем, займається вирощуванням зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку, доказів зупинення підприємницької діяльності відповідачем не надано (а.с.23). Відповідно до частин 1-3 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1)його непрацездатність; 2)потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилалась на те, що за станом здоров`я не має можливості працювати, має потребу у придбанні медичних препаратів, засобів гігієни. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет Україна на 2024 рік», установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність - 2 361 гривня. Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Отже, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу відповідно до ст. 75 СК України. Як визначено ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Таким чином, зміст частини четвертої статті 75СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Таким чином, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №759/6629/19, суд вважає, що отримання [PERSON] пенсії в розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не можна вважати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатної дружини слід враховувати як потребу у матеріальній допомозі, так і здатність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує і ту обставину, що позивач має невиліковне захворювання, розмір її пенсії не є достатнім для отримання лікування та гідного рівня проживання. При визначені розміру аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача суд враховує, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, але, разом з тим, є фізичною особою підприємцем, займається вирощуванням зернових культур, має у власності земельну ділянку та автомобіль. Крім того, судом враховується, що за своїм станом здоров`я відповідач також має потребу у лікуванні, а також на його повному утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що повністю визнається позивачем, що вбачається зі змісту поданої нею позовної заяви та відповіді на відзив й не спростовувалось під час розгляду справи. Крім того, суд, проаналізувавши надані відповідачем докази на підтвердження витрат на харчування, житлово- комунальні послуги та інші витрати, встановив, що його витрати вочевидь перевищують його розмір пенсії , яку він отримує по інвалідності, та погоджується з доводами позивача в цій частини, враховуючи, що дохід ФОП може бути не стабільним, щомісячним, тим паче, відповідач займається вирощуванням зернових культур, і його дохід вочевидь залежить від періоду збору та реалізації сільськогосподарської продукції. Що стосується аргументів відповідача про можливість утримання позивачки матір`ю [PERSON] , то жодна із сторін, як позивач так і відповідач, не надали суду точних та беззаперечних доказів щодо можливості або неможливості останньої надавати таку допомогу донці, а тому доводи сторін в цій частині не приймаються. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це (ч.1, 3 ст.79 СК України). Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено судом за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. З огляду\~на викладене,\~виходячи з\~принципу розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~потреб позивача,\~враховуючи,\~що відповідач\~займається підприємницькою\~діяльності,\~суд вважає\~можливим задовольнити\~вимоги про\~стягнення аліментів\~на утримання\~дружини частково\~та стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~дружини в\~розмірі 1/8\~(однієї\~восьмої)\~частини з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу),\~щомісячно,\~на час\~інвалідності [PERSON] ,\~оскільки такий\~розмір аліментів\~буде відповідати\~вимогам закону\~та принципам\~справедливості,\~не порушить\~інтересів відповідача,\~та не\~покладе надмірний\~тягар на\~нього,\~і захистить\~право позивача\~на утримання,\~визначене законом, забезпечивши баланс майнових інтересів як позивача, так і відповідача. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави пропорційно о задоволених позовних вимог. Згідно ст.430\~ЦПК України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішень,\~зокрема у\~справах про\~стягнення аліментів\~-\~у межах\~суми платежу\~за один\~місяць. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: partial