Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

23.11.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Новосанжарська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно, в якому просили визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] на 1/5 частину за кожним, а за [PERSON] на 19/20 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці розміром 0,46 га. Свої вимоги обґрунтовували тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя вона заповіту не залишила. На день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : чоловік померлої - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онуки - [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме право на частку в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , що відносилося до типу колгоспного двору. Після смерті [PERSON] з заявою про відмову від спадкування ніхто зі спадкоємців до нотаріуса не звертався, спадщину прийняли [PERSON] - чоловік померлої та [PERSON] - син померлої. Також зазначають, що [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт від 30 березня 1999 року, який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 травня 2021 року було визнано недійсним. У зв`язку з чим спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом в порядку черговості. Після його смерті спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] - рідні сини померлого. 19 жовтня 2022 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори винесено постанову, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , з підстав відсутності правовстановлюючого документа та зазначено, що спадковий будинок відноситься до типу колгоспного двору. У зв`язку з цим вирішення питання спадкування частки у праві власності на майно померлих спадкодавців слід вирішувати у судовому порядку. Позивачі вказують, що з довідки № 16.1-37/527 від 04.10.2022 року, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, вони дізналися про те, що спірне домоволодіння відноситься до колгоспного двору. Отже, на даний час вони, як члени колгоспного двору, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен мають право на визнання за ними права власності по 1/5 частини спірного домоволодіння. Надалі залишаються частки померлих [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких також належало по 1/5 частині. На час своєї смерті [PERSON] мала право на витребування своєї частки як члена колгоспного двору. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] - її чоловік та [PERSON] , в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином [PERSON] має право на отримання спадщини від [PERSON] в розмірі: 1/5 частина : 2 = 1/10 частина. Померлий [PERSON] мав право на спадкування після смерті дружини також на 1/10 частину. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на 3/10 частини спірного домоволодіння (1/5 + 1/10). Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] - у рівних частках. Таким чином [PERSON] має право спадкувати після смерті [PERSON] 3/20 частини спірного домоволодіння (3/10 частини :2). Так само і [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] також на 3/20 частини домоволодіння. Отже, загальна частина у спірному домоволодінні на яку [PERSON] має право становить: 1/5 частина (належна як члену колгоспного двору), 1/10 частина (успадкована після смерті матері [PERSON] ) та 1/20 частина (успадкована після смерті батька [PERSON] ), що разом складає 9/20 частини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 35/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці розміром 0,46 га. В обґрунтування позову зазначив,\~що стосовно визначення часток в колгоспному дворі, то він також є членом даного колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , оскільки був зареєстрований та проживав за даною адресою, а в 1984 був прийнятий в члени колгоспу «Маяк комунізму», де і працював по 1994 рік. Таким чином, за період існування колгоспного двору його членів було 6: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та відповідно частка кожного в спірному нерухомому майні, відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР, становила 1/6 (20/100). Стосовно спадкування частки в колгоспному дворі після померлих голови домоволодіння [PERSON] та його дружини, члена колгоспного двору [PERSON] , то зазначає, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняли спадкоємці за законом першої черги - її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та були зареєстровані разом із нею в спірному будинку та не подали до нотаріальної контори заяву про відмову від спадкування частини будинку. Отже, частка колгоспного двору померлої [PERSON] (20/100) була успадкована порівну її чоловіком [PERSON] (10/100) та сином [PERSON] (10/100). Таким чином, померлому [INFO] [PERSON] належало 30/100 спірного домоволодіння (20/100 як члена колгоспного двору та 10/100 успадкованих після дружини). 05 грудня 2018 року він звертався до державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори [PERSON] заяву про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] . Крім нього, спадкоємцем першої черги після померлого є його інший син - [PERSON] , який також подав заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори 19.11.2018 року було заведено спадкову справу №257/2018. Частку [PERSON] успадкували в рівних частках (по 15/100) його діти [PERSON] та [PERSON] . Отже, вважає що він набув право власності на 35/100 будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з яких 20/100 як член колгоспного двору та 15/100 - як спадкоємець 1-ї черги за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.12.2022 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 10.01.2023 року (том 1 а.с.41-42). Ухвалою суду від 10.04.2023 року поновлено відповідачу [PERSON] строк для подання відзиву на позовну заяву, задоволено клопотання позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поновлення процесуального строку для подання доказів, приєднано до матеріалів справи докази (том 1 а.с.135, 139-141). Ухвалою суду від 10.04.2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Олійник Л.М. про витребування доказів (том 1 а.с.136, 142-143). Ухвалою суду від 06.06.2023 року поновлено [PERSON] строк для подання зустрічного позову. Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву (том 1 а.с.215-216). Ухвалою суду від 06.06.2023 року витребувано докази (том 1 а.с.217). Ухвалою суду від 05.07.2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області, поновлено позивачу за первісним позовом, відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] процесуальний строк для подання доказів у справі, приєднано до матеріалів справи письмовий доказ, задоволено клопотання про виклик свідків, витребувано докази (том 2 а.с.3-6). 16.08.2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.09.2023 року (том 2 а.с.88-89). Ухвалою суду від 26.02.2024 року поновлено представнику відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокату Олійник Л.М. та позивачу за первісним позовом, відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] процесуальний строк для подання доказів, приєднано до матеріалів справи письмові докази (том 2 а.с.184-186). В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснивши, що вона в 1987 році одружилась з [PERSON] \~та з\~того часу стала проживати за адресою: [ADDRESS] . В якому проживали батьки чоловіка: [PERSON] та [PERSON] . В 1988-1990 роках у них народились діти. Брат чоловіка [PERSON] на той час вже не проживав в даному будинку. Він, починаючи з 1986 року, проживав окремо за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] допомагав [PERSON] в будівництві його будинку по [ADDRESS] . Всі вони: вона, чоловік, його батьки працювали в колгоспі «Маяк комунізму». Просила позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнала, просила відмовити в її задоволенні. В судове засідання позивачі за первісним позовом (відповідачі за зустрічним позовом) [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити ( том 2 а.с.120, 121). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] адвокат Литвишко І.В. підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково зазначивши, що станом на 1990 рік в будинку за адресою: [ADDRESS] \~проживали та\~були зареєстровані:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Всі вони\~працювали в\~колгоспі «Маяк\~комунізму».\~А відповідач\~ [PERSON] \~на час\~припинення існування\~колгоспного двору\~вже не\~мав жодного\~відношення до\~вказаного будинку,\~оскільки він\~проживав та\~був зареєстрованим\~за іншою\~адресою.\~ Просила позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнала, просила відмовити в її задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] (позивач за зустрічним позовом)\~в судовому\~засіданні просив задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі, пояснивши,\~що з\~народження він\~проживав разом\~з батьками\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~В 1980-1982\~роках він\~походив службу\~в армії,\~потім пішов\~працювати в\~колгосп.\~В 1981\~році він\~одружився,\~в 1983\~році \~у нього\~народилась дочка.\~Потім з\~армії прийшов\~його брат\~ [PERSON] \~ та одружився з [PERSON] , після чого він перейшов жити у флігель, розташований за адресою: [ADDRESS] , одночасно будував будинок за цією адресою, це було в період: з 1980 по 1990 роки. В колгоспі «Маяк комунізму» він працював з 15 років, також в колгоспі працювали й його батьки, брат [PERSON] та дружина брата [PERSON] . Те що це домоволодіння відносилось до колгоспного двору він не знав. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , адвокат Олійник Л.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, підтримувала заявлений [PERSON] зустрічний позов, просила його задовольнити. Наполягала на тому, що немає належних доказів того, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить до колгоспного двору, а також того, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] саме з 1986 року. Підтримала обставини, що викладені у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові, зазначивши, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, а позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, вважає, що довідка виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради не може бути належним доказом віднесення домоволодіння до типу колгоспний двір. Позивачі не довели, що були членами колгоспного двору на момент припинення його існування, і кожен з них мав право на 1/5 частину у майні колгоспного двору. До позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, що померлі [PERSON] , його дружина [PERSON] та самі позивачі працювали у колгоспі та були його членом, тому були наявні підстави для віднесення будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір». Разом із тим, з 1990 року позивачі не відносились до працюючих членів колгоспу, а тому з 1990 року спірне господарство втратило статус колгоспного двору. Крім того, вказує, що в заповіті посвідченому 30 березня 1999 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованому в реєстрі під №11, зазначено про належність [PERSON] будинку з господарськими побудовами. Також позивачі надали копію рішення Малокобелячківської сільської ради від 08.09.1999 року, яким було передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Отже, у випадку виникнення права власності на спірний будинок, як вважають позивачі, у декількох співвласників, земельна ділянка передавалась би всім співвласникам. Щодо строку позовної давності зазначає про те, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог (том 1 а.с.69-78). Позивачами [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] було надано відповідь на відзив (т.1 а.с.100), у якій зазначають, що на підтвердження членства у колгоспі [PERSON] свідчить копія трудової книжки колгоспника, у якій вказано, що він вступив у члени колгоспу у 1959 році. Припинено членство у колгоспі у зв`язку з реорганізацією 25.02.2000 року. [PERSON] була прийнята до членів колгоспу у 1948 році, а звільнена у 1981 році за власним бажанням. Також членом колгоспу був [PERSON] з 03.01.1983 року, а [PERSON] було прийнято до колгоспу 30.03.1990 року. Зазначають, що кожен з членів колгоспного двору був членом колгоспу, окрім [PERSON] , який на момент припинення колгоспного двору був малолітнім. З приводу строку позовної давності вважають, що вони його не пропустили, оскільки дізналися про те, що спірне домоволодіння відноситься до колгоспного двору лише з довідок сільської ради восени 2022 року. Жодного разу вказану інформацію вони не отримували і вказана обставина відповідачем не була спростована. Крім того, позивачами [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] 21.06.2023 року було надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначили, що позивач [PERSON] помиляється щодо свого статусу як члена колгоспного двору у спірному домоволодінні, оскільки він вибув з домогосподарства за адресою: [ADDRESS] у 1986 році разом зі своєю дружиною та донькою. При цьому у погосподарській книзі за 1986 - 1990 роки № 2, сторінка 10, особовий рахунок [NUMBER] , значиться про відкриття щодо [PERSON] . окремого особового рахунку за адресою: [ADDRESS] з 01.01.1986 року. Таким чином зазначають, що позивач за зустрічним позовом станом на 15.04.1991 року втратив своє право на майно у колгоспному дворі спірного домоволодіння, оскільки ще до 1986 року переїхав до свого власного домогосподарства і більше чотирьох років не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства спірного домоволодіння. В зв`язку з тим, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставини, що станом на 15.04.1991 року він був членом колгоспного двору спірного домоволодіння, вважають, що [PERSON] має право претендувати лише на 3/20 частки домоволодіння, як на спадщину після батька (т.1 а.с. 259-261). Представник відповідача за первісним позовом: Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (т.2 а.с.11, 91, 98, 110, 126, 135, 164, 187, 192, 201, 215). Надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (т.2 а.с.84). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів за первісним та зустрічним позовами Новосанжарської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (т.2 а.с.10, 92, 99, 112, 125, 136, 165, 188, 193, 203, 216). Надавши заяви про розгляд справи за відсутності їх представника (т.2 а.с.16, 95, 127, 128, 129, 137, 166). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знає учасників у справі, так як проживає в с.Малий Кобелячок з 1975 року. Є сусідом позивачів, вони дружать, спілкуються, допомгають один одному. Йому відомо, що в будинку [ADDRESS] проживали батьки [PERSON] та [PERSON] . Першим з них одружився [PERSON] в 1983-1984 роках, потім у нього народилась дочка. [PERSON] одружився в 1987 році, в 1988 році народився син, його хрещеник [PERSON] . Після того, як одружився [PERSON] , [PERSON] вже не проживав в цьому будинку й він жив зі своєю сім`єю окремо, починаючи орієнтовно з 1984-1985 років. Свідок [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , в судовому засіданні показала, що з [PERSON] одружилась в 1981 році. В 1983 році у них народилась дочка та вони стали проживати в будинку батьків чоловіка: [ADDRESS] . В 1984 році їм виділили земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та в 1985 році вони почали там будівництво будинку, яке завершили в 1988-1989 роках й тоді переїхали. А до того часу вони жили з батьками чоловіка, вели з ними спільне господарство: обробляли город, тримали корів. Навіть й тоді, коли вони переїхали у власний будинок в 1988-1989 роках, вони продовжували вести спільне господарство з батьками чоловіка, вони тримали спільну корову, продовжували обробляти город, по черзі через тиждень. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він допомагав [PERSON] будувати будинок в по [ADDRESS] . На цю земельну ділянку завозили будівельний матеріал, у нього був трактор й він допомагав по будівництву, місив глину, розносив кирпичи. До цього [PERSON] проживав разом з батьками, допомагав там по господарству. На вул.Молодіжну [PERSON] переїхав в 1989 році, але й тоді він ще продовжував вести спільне господарство з батьками: обробляв город, тримав худобу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він [PERSON] прийшов працювати в колгосп в тракторну бригаду, він жив з батьками, а потім почав будуватися на власній земельній ділянці. Він йому допомагав на будівництві, оскільки працював на тракторі. В 1988 році [PERSON] з дружиною та дитиною ще жили в будинку з батьками. Орієнтовно в 1989 році [PERSON] перейшов жити у флігель, а господарство ще продовжував тримати у батьків на протязі 2-4 років. За проханням [PERSON] він привозив сіно в будинок батьків. Заслухавши позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним [PERSON] адвоката Литвишко І.В., відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] , представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвоката Олійник Л.М., допитавши свідків, дослідивши письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Малокобелячківською сільською радою, [INFO] померла [PERSON] (том 1 а.с 10). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (том 1 а.с.19, 189) [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: право на частку в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті\~. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.\~Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України\~\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 \~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі спадкової справи №91 (том 1 а.с.233-245), заведеної після смерті [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] подав її чоловік [PERSON] (том 1 а.с. 9). Заяв від інших спадкоємців, що претендують\~на спадщину або відмовляються від неї до нотаріальної контори не надходили. При цьому на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : чоловік померлої - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онуки - [PERSON] , [PERSON] (том 1а.с.11). Отже, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] , позивач у справі, які прийняли спадщину відповідно до положень ст.1269 та ч.3 ст.1268 ЦК України. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 06 серпня 2018 року, актовий запис № 15 [INFO] помер [PERSON] (том 1 а.с.13). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (том 1 а.с.19, 189) [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] 05 грудня 2018 року в Новосанжарській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 257/2018 після померлого [PERSON] (том 2 а.с. 18-83). З матералів вказаної спадкової справи вбачається, що до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом 05.12.2018 звернувся [PERSON] (том 2 а.с.21), та із заявами про прийняття спадщини за заповітами від 30.03.1999 та від 28.04.2016, 19.11.2018 звернулись [PERSON] (том 2 а.с. 21 зворот) та [PERSON] (том 2 а.с. 22 зворот), відповідно. Заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Відповідно до довідки Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 821 від 19.11.2018, [PERSON] , [INFO] , дійсно на момент смерті [INFO] був зареєстрований та проживав з сином [PERSON] , [INFO] , внуком [PERSON] , [INFO] , невісткою\~\~ [PERSON] , [INFO] , внуком [PERSON] , [INFO] , правнукою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с. 22 зворот). Так, за життя [PERSON] склав заповіт від 30 березня 1999 року, відповідно до якого він заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось та належний йому будинок в с. Малий Кобелячок Новосанжарського району Дем? [PERSON] (том 2 а.с. 23 зворот). Вказаний заповіт рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2021, було визнано недійсним (том 2 а.с. 50-55, 56-60). 28 квітня 2016 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Малокобелячківскої сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за № 73, відповідно до якого він заповів приватизовану земельну ділянку, площею 3,37 га, яка знаходиться на території Малокобелячківської сільської ради, внуку [PERSON] (том 2, а.с. 24). Враховуючи наведене, спадкування після смерті [PERSON] щодо спадкового майна, що не охоплюється заповітом від 28 квітня 2016 року, відбувається за законом в порядку черговості та спадкоємцями після його смерті, які прийняли спадщину є [PERSON] та [PERSON] - рідні сини померлого. При цьому 19 жовтня 2022 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дем`яненку М.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на частку житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на зазначений будинок, на те, що не були виділені частки у спільному майні подружжя, а також зазначено, що спадковий будинок відноситься до типу колгоспного двору (том 1 а.с. 12). Звертаючись з позовом, позивачі посилались на те, що домоволодіння по [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору, на час припинення існування якого до його складу входило 5 членів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та які є такими, що не втратили права на частку у його майні. При цьому про те, що спірне домовлодіння відноситься до колгоспного двору, вони дізнались лише восени, з довідки № 16.1-37/527 від 04.10.2022 року, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на недоведеність належності осіб до членів колгоспного двору та віднесення спірного домоволодіння до типу колгоспний двір. Одночасно в поданій зустрічній позовінй заяві, посилався на те, що він також був членом колгоспного двору домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки був зареєстрований та проживав за даною адресою, в 1984 році він був прийнятий в члени колгоспу «Маяк комунізму», де і працював по 1994 рік та, відповідно,він має право на частку в домоволодінні, яке входило до складу майна такого колгоспного двору. З врахуванням чого, вважає, що за період існування колгоспного двору його членів було 6: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та відповідно частка кожного в спірному нерухомому майні відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР становила 1/6. Згідно зі ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо віднесення спірного господарства до суспільної групи\~- колгоспний двір та визначення кола осіб, віднесених до членів колгоспного двору, суд зазначає таке. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15.04.1991 Закону України "Про власність" була ліквідована різниця правового режиму майна у «колгоспному дворі» та в «робітничому дворі», встановлено єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи. З огляду на те, що цей Закон набув чинності 15.04.1991, його дія не поширилася на майно, яке було придбане раніше. Це означає, що на таке майно і далі поширюється правовий режим майна колгоспного двору - спільна сумісна власність усіх його членів. Ця обставина і сьогодні має братися до уваги при відчуженні цього майна, а також при його спадкуванні. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Як вбачається із довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області №16.1-37/527 від 04.10.2022 року будинковолодіння в [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №2, особовий рахунок № [NUMBER] станом на 01.07.1990 року відносилося до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] - внук (т.1 а.с. 10а). Також надана копія погосподарської книги №2 Малокобелячківсьої сільської ради за 1986-1990 роки (том 1 а.с. 17,18), відповідно до даних якої головою сім`ї господарства по особовому рахунку № [NUMBER] був [PERSON] , а членами сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] внук. Про наявність інших членів цього господарства у книзі не йдеться. Відомості цієї книги ніяк не спростовано та записи в погосподарській книзі не визнані недійсними і не скасовані. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). У постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18) Верховний Суд зазначив, що записи у погосподарських книгах визнавалися як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Так, суд виходить з того, що житловий будинок по по [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспних дворів у зв`язку з тим, що голова двору [PERSON] працював в колгоспі «Маяк Комунізму» та був членом колгоспу, що підтверджується погосподарською книгою №2, особовий рахунок № [NUMBER] за 1986-1990 роки (том 1а.с. 17-18), в якій є також записи про те, що голова [PERSON] та члени його сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка працювали в когоспі «Маяк комунізму». Те, що вказані особи були також й членами колгоспу, підтверджується дослідженими судом доказами. Так, відповідно до копії трудової книжки № [NUMBER] [PERSON] вступив в члени колгоспу «Шлях до комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району в 1959 році та працював в колгоспі з 1954 року по 2000 рік. А 25.02.2000 року було припинено членство в КСП «Маяк» в зв`язку з реорганізацією (том 1 а.с. 101-102). Відповідно до копії трудової книжки № [NUMBER] [PERSON] вступила в члени колгоспу «Шлях до комунзму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району в 1948 році та працювала в колгоспі з 1948 року по 1981 рік. 31.12.1981 року була звільнена з роботи колгоспу «Маяк комунізму» за власним бажанням (том 1 а.с. 103). Також, згідно з даними архівної довідки №01-13/96 від 23.03.2023 року містяться дані про кількість відпрацьованих колгоспі «Шлях до комунізму» колгоспу « [INFO] », колгоспу «Маяк», КСП «Маяк» Новосанжарського району Полтавської області, людиноднів та заробітну плату на [PERSON] за 1960-1962 роки та 1966-1993 роки, а також на [PERSON] за 1960-1979 роки (том 1 а.с. 127). При цьому згідно з даними, що містяться в архівній довідці №07-04-Н/36 від 17.03.2023 року, в лютому 1976 року колгосп «Шлях до комунізму» змінив назву на колгосп «Маяк комунізму», в лютому 1992 року колгосп «Маяк комунізму» був перейменований на колгосп « [PERSON] ». А в грудні 1992 року колгосп « [PERSON] » був реогранізований в КСП «Маяк» (том 1 а.с. 129). [PERSON] , згідно з копією трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] та архівного витягу із протоколу №3 загальних зборів членів колгоспу «Маяк комунізму» від 26.12.1981 року був членом колгоспу «Маяк комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району з 03.01.1983 року по 25.02.2000 року, коли його членство було припинено в зв`язку з реорганізацією КСП «Маяк» (том 1 а.с. 104,125). [PERSON] згідно з копією трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] та архівного витягу із протоколу №3 засідання правління колгоспу «Маяк комунізму» від 30.03.1990 року, була членом колгоспу «Маяк комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району з 30.03.1990 року по 25.02.2000 року, коли іі членство було припинено в зв`язку з реорганізацією КСП «Маяк» (том 1 а.с. 105-106, 123). При цьому [PERSON] , [INFO] , на час припинення існування колгоспного двору, був неповнолітнім. Також, виходячи з даних, що містяться в довідках виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради № 16.1-37/526 від 04.10.2022, №16.1-37/546 від 19.10.2022, №16.1-37/547 від 19.10.2022, №16.1-37/548 від 19.10.2022, а також довідки Малокобелячківської сільської ради №02-28/821 від 19.11.2018 року (том 1 а.с. 11, 14, 15, 16, том 2 а.с. 22 зворот) у господарстві за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] на момент смерті [INFO] , [PERSON] на день смерті [INFO] , [PERSON] з 22.07.1984 року по даний час (дата видачі довідки 19.10.2022), [PERSON] з 19.03.1988 року по даний час (час видачі довідки 19.10.2022), [PERSON] з моменту народження, тобто з 08.04.1988 року по даний час (дата видачі довідки 19.10.2022). Отже, станом на 15 квітня 1991 року спірне господарство відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки голова двору [PERSON] працював у колгоспі «Маяк комунізму» і був його членом. Членами двору були також [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] невістка; [PERSON] онук, який був неповнолітнім, вони брали участь своєю працею та коштами у господарстві двору, станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані і проживали в ньому. 15 квітня 1991 року з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування така форма власності, як власність колгоспного двору. Тому, виходячи з рівності часток кожного члена колгоспного двору, який складався з п`яти чоловік: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , їм на праві власності належало по 1/5 частині спірного житлового будинку. Щодо доводів відповідача [PERSON] про те, що він також був членом колгоспного двору домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки був зареєстрований та проживав за даною адресою, в 1984 був прийнятий в члени колгоспу «Маяк комунізму», де і працював по 1994 рік та, відповідно, мав право на частку в домоволодінні, яке входило до складу майна такого колгоспного двору, суд зазначає таке. Так, судом встановлено, що дійсно [PERSON] згідно з копією трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] та архівного витягу із протоколу №1 засідання правління колгоспу «Маяк комунізму» від 23.01.1984 року, був членом колгоспу «Маяк комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району з 03.02.1984 року по 25.02.2000 року, коли його членство було припинено в зв`язку з реорганізацією КСП «Маяк» (том 1 а.с. 194-201, 202, 204). Також [PERSON] зазначав, що він не втратив право на частку у майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, оскільки він був зареєстрований та проживав у вказаному домоволодінні, а виїхав з нього менш ніж за 3 роки до закінчення існування колгоспного двору та своєю працею брав участь у діяльності даного колгоспного двору, а саме: він вів спільне городництво, садівництво, тримав корову. Разом з тим, виходячи з довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області №16.1-37/527 від 04.10.2022 року та копії погосподарської книги №2 Малокобелячківсьої сільської ради за 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] (т.1 а.с. 10а, 17,18) відсутні записи про [PERSON] як члена колгоспного двору будинковолодіння в [ADDRESS] , а також як члена сім`ї [PERSON] . Також відсутні дані про реєстрацію та проживання [PERSON] в [ADDRESS] , починаючи з 01.01.1986 року й в довідці виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області №115/16.1-41 від 19.05.2023 року (том 1 а.с. 206). \~ \~ \~ \~ Так в вказаній довідці зазначено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою по [ADDRESS] до (дата не вказана) та був членом колгоспного двору з 1973 до 1980 року та з 1984 року по 31.12.1985 року. У період 1980-1982 роки служба в армії. Така інформації надана відповідно до відомостей домової книги [ADDRESS] , порядковий номер запису 181) та погосопдарської книги №2 за 1983-1985 роки, де зареєстровані [PERSON] з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] у домогосподарстві батька [PERSON] (тобто за адресою: по [ADDRESS] ), що в свою чергу узгоджується й записами погосподарської книги №2 Малокобелячківсьої сільської ради за 1986-1990 роки по особовому рахунку № [NUMBER] про відсутність станом на 1986 рік записів про [PERSON] як члена колгоспного двору домоволодіння по [ADDRESS] . При цьому суд зазначає, що проживання чи непроживання [PERSON] у спірному господарстві протягом трьох років до 15 квітня 1991 року не є визначальним для висновку про втрату ним частки у майні двору, оскільки саме участь працею і коштами у веденні загального господарства двору вказує на те, що відповідач за первісним позовом таку частку у майні не втратив. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було виділено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Та згідно даних, що містяться в довідці виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області №115/16.1-41 від 19.05.2023 року (том 1 а.с. 206) зазначено про наявність запису про відкриття окремого рахунку за адресою по [ADDRESS] датується з 01.01.1986 року (погосподарська книга за 1986-1990 роки №2 сторінка 10, особовий рахунок [NUMBER] ). [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив,\~що в\~1981\~році він\~одружився,\~в 1983\~році \~у нього\~народилась дочка.\~Потім з\~армії прийшов\~його брат\~ [PERSON] \~ та одружився з [PERSON] , після чого він перейшов жити у флігель, розташований по [ADDRESS] , одночасно він будував будинок за цією адресою, це було в період: з 1980 по 1990 роки. За поясненями свідка [PERSON] (дружини [PERSON] ) вказана земельна ділянка була їм виділена в 1984 році, на якій вони почали будівництво в 1985 році. З наданого архівного витягу із протоколу №2 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Маяк комунізму» від 23.12.1986 року (том а.с. 142) вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку в розмірі 0,43 га. Отже, [PERSON] отримав земельну ділянку, почав будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] та з 01.01.1986 року за цією адресою був відкритий окремий рахунок. При цьому, за даними, що містяться в довідці виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області №53/16.1-44 від 26.06.2023 року (том 1 а.с. 260), на момент припинення колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року, [PERSON] був зареєстрований та був головою окремого колгоспного двору відповідно до записів у погосподарській книзі № [NUMBER] , сторінка 23, особовий рахунок № [NUMBER] , який знаходився по [ADDRESS] . Та членами вказаного колгоспного двору також є дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Тобто, на момент припинення колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року, відповідач за первісним позовом [PERSON] був головою іншого колгоспного двору. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Двоводи відповідача про те, що він продовжував вести спільне господарство в домогосподарстві батьків: обробляти город, тримати корів, навіть й тоді, коли він переїхав у власний будинок в 1988-1989 роках, не підтверджені належними та достатніми доказами. При цьому суд зазначає, що показання свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] продовжував вести господарство з батьками: обробляв город, тримав худобу, а також показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] продовжував тримати господарство у батьків на протязі 2-4 років після того як виїхав жити окремо, а також про те, що він привозив сіно в домоволодіння батьків, такі обставини не підтверджують, оскільки вони не доводять участь [PERSON] працею і коштами у веденні саме загального господарства двору. А інших доказів того, що він своєю працею та коштами брав участь у діяльності колгоспного двору, таких як наприклад, що він проводив ремонті роботи будинку, здійснив реконструкцію будинку, побудував ряд господарських будівель і споруд, які належать до спірного домоволодіння, надано не було. Надані відповідачем копія титульного аркушу технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 15.01.1988 року, копія титульного аркушу робочого проекту газопостачання житлового будинку [ADDRESS] , а також копія паспорту на забудову земельної ділянки 1986 рік (том 2 а.с.143, 144, 145) вказані висновки суду не спростовують та підтверджують, ті обставини, що [PERSON] отримав земельну ділянку та здійснював будівництво будинку. Отже відповідач [PERSON] , будучи головою іншого окремого колгоспного двору, розташованого за адресою: по [ADDRESS] , та за відсутності доказів того, що він з 1986 року брав участь своєю працею та коштами у ведені спільного господарства в домогосподарстві по [ADDRESS] , втратив право на частку в майні такого двору, а отже і право власності на частину спірного будинку. Таким чином, оскільки на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що спірне домоволодіння відносилось до колгоспного двору та станом час припинення існування колгоспних дворів, до його складу входило п`ятеро членів колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому, виходячи з рівності часток кожного члена колгоспного двору, їм на праві власності належало по 1/5 частині спірного житлового будинку. Тобто, на даний час позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають право власності на 1/5 частини спірного домоволодіння кожний як члени колгоспного двору. Щодо часток померлих членів колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] , у кожного з яких також було по 1/5 частині, то суд виходить з такого. Оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] її чоловік та син [PERSON] , то їх частки в спірному майні стали по 3/10 (1/5 + 1/5:2) у кожного. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно в розмірі 3/10 частини спірного домоволодіння. Оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняли син [PERSON] (позивач на первісним позовом) та син [PERSON] (відповідач за первісним позовом), то їх частки в спірному майні стали: - у [PERSON] - 9/20, з такого розрахунку: 1/5 (належна як члену колгоспного двору) + 1/10 (1/5:2 успадкована після смерті матері [PERSON] ) + 3/20 (3/10:2 успадкована після смерті батька [PERSON] ); - у [PERSON] - 3/20 (3/10:2 успадкована після смерті батька [PERSON] ). Та саме в вказаних частках підлягає визнанню право власності на майно колишнього колгоспного двору за позивачами за первісним позовом: за [PERSON] 1/5 частини; за [PERSON] 1/5 частина; за [PERSON] - 9/20 частин та за позивачем за зустрічним позовом [PERSON] - 3/20. Щодо доводів відповідача про пропуск строку позовної давності суд зазначає так. Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Так, позивачами зазначене, про те, що вони дізнались що спірне домоволодіння відноситься до колгоспного двору лише восени 2022 року, отримавши довідку виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради №16.1-37/527 від 04.10.2022. Враховуючи, що позови між сторонами щодо спадкування майна після смерті [PERSON] з різних підстав неодноразово перебували на судовому розгляді та про вказано обставину стало відомо лише під час судового розгляду справи №542/250/22 за позовом [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки трирічний строк звернення до суду за захистом прав позивачами не пропущений. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи За приписами ч. 1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачами був сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн кожним. Враховуючи, що первісний позов задоволений в повному обсязі з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь кожного з позивачів за первісним позовом по 992,40 грн. Одночасно, за подачу зустрічного позову позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн. При цьому, враховуючи, що зустрічний позов [PERSON] задоволений частково, то з відповідачів за таким позовом на користь позивача [PERSON] за зустрічним позовом слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню на 42,86 % з розрахунку: 3/20 частки (розмір задоволених позовних вимог) х 100% : 35/100 (розмір заявлених позовних вимог) = 42,86 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках складає 460,14 грн, тобто по 153,38 грн із кожного, з розрахунку: 1073,60 грн (сума сплаченого судового збору) х 42,86 % (відсоток задоволених позовних вимог) :100. З наведеного слідує, що на відповідача за первісним позовом [PERSON] покладається більша сума судових витрат. Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи вищенаведені приписи ч. 10. ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку про зобов`язання [PERSON] сплатити\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] різницю суми судових витрат, які покладаються на сторін, у розмірі\~\~ по 839,02 грн (992,4-153,38). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial