Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] (зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за борговою розпискою у розмірі 14 000 $, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., та витрати на професійну правову допомогу у вигляді фіксованої суми в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.04.2021 надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 14\~000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 26.10.2021, про що склав відповідну розписку. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав та не повернув суму позики. Внаслідок таких дій відповідача він зазнав значних моральних страждань та було порушено його звичний життєвий ритм, оскільки був змушений позичати кошти для того щоб належним чином забезпечити сім`ю. У зв`язку із вищенаведеним просить позов задоволити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається зі змісту копії розписки від 26.04.2021 року, [PERSON] взяв у [PERSON] в борг суму в розмірі 14000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26.10.2021 року. Згідно досудової вимоги від 14.03.2023 [PERSON] направлено вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак заборгованість позичальником так і не було погашено. Вказана розписка в судовому порядку відповідачем не оспорювалася, факт її підписання відповідачем підтверджує передачу позивачем грошових коштів та зобов`язання їх повернення. Отже, в даній розписці містяться всі умови договору позики, визначені положеннями ст. 1046 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про належне виконання зобов`язань за договором позики та повернення отриманих у позику коштів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 14 000доларів США, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Положеннями ст.611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, передбачено, що у такому разі настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, у договірних правовідносинах право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку якщо такий вид відповідальності як відшкодування моральної шкоди прямо передбачений умовами укладеного договору або нормами закону, який регулює спірні правовідносини. Як вбачається із змісту розписки від 26.04.2021, яка підтверджує факт укладення договору позики сторони не обумовили відповідальності за порушення умов договору у вигляді відшкодування моральної шкоди. Враховуючи те, що спірні відносини між сторонами виникли на підставі договору позики, такі підлягають врегулюванню відповідно до положень параграфу 1 глави 71 Цивільного кодексу України (ст.ст.1046-1053). Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення договору позики позичальником, проте право на відшкодування моральної шкоди зазначеною нормою не передбачено. Таким чином, ані умовами договору, ані положеннями законодавства, що регулюють спірні правовідносини не передбачено відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань . Покликання позивача на положення ст.1167 Цивільного кодексу України є необгрунтованим, оскільки зазначеною нормою передбачена відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відтак, відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди передбаченої зазначеною нормою, яка застосовується до деліктних (позадоговірних) зобов`язань, не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки відносини між сторонами виникли на підставі договору позики. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до положень ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ч. 1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зокрема, ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що правнича допомога позивачу [PERSON] надавалась адвокатом Пех М.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №14032023МВП-4 від 14.09.2023 року. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачу [PERSON] , представник позивача надав договір про надання правової допомоги від №14032023МВП-4 від 14.09.2023 року та рахунок з якого вбачається перелік виконаних адвокатом робіт та згідно якого розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи становить 10000 грн. Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, обсяги виконаної роботи, а також враховуючи принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., який буде справедливим та пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий слід стягнути з відповідача в дохід держави у сумі 5698 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved