Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 14.03.2024 року, позивач звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що він є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та межує з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] та власником, якої є [PERSON] . Протягом жовтня - грудня 2023 року [PERSON] шляхом реконструкції існуючої капітальної споруди (сараю) здійснила будівництво курника з загорожею для вигулювання курей впритул до межі земельних ділянок, що були вказані вище. Утримання та розведення курей призводить до неконтрольованого розмноження мишей, забруднення земель відходами їх життєдіяльності, до поширення небезпечних хвороб, що можуть передаватися людям. Тобто є можливість зараження орнітозом, сальмонельозом і іншими, особливо небезпечними хворобами, та замість чистого повітря дихати парами аміаку і похідних оксидів азоту. Крім того, курник є розплідником мух та інших комах, джерелом шуму та антисанітарії. Вказані фактори створюють перешкоди та приводять до неможливості використання мною власної земельної ділянки для проживання та відпочинку. Цільове призначення земельних ділянок індивідуальне садівництво. Зважаючи на те, що розведення курей та іншої птиці це - птахівництво галузь сільськогосподарського виробництва, основним завданням якої є розведення, вирощування, утримання, годівля птиці, проведення ветеринарної профілактики з метою одержання продукції птахівництва, ст.35.3 Земельного кодексу України прямо вказує на неможливість такого виду діяльності (птахівництва) на земельних ділянках для садівництва. 06.03.2024 року старостою с. Шепарівці було проведено огляд земельних ділянок з кадастровими номерами 2623288701:04:001:0214 та 2623288701:04:001:0280 та складено акт обстеження з нанесенням на план земельних ділянок існуючих будівель та відстаней між ними. В результаті вказаного огляду було виявлено факт наявності курника та курей. Тому просить усунути перешкоди в користуванні ним власною земельною ділянкою шляхом демонтажу курника. 19.04.2024 року, від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що позов [PERSON] відповідачка не визнає. Вважає його не законним, необгрунтованим та таким що не підлягає до задоволення. 17.03.2023 року на підставі договору купівлі - продажу № 557 [PERSON] придбала садовий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . [PERSON] є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 2623288701:04:001:0280 площею 0,0578 га. Відповідно до технічного паспорта домоволодіння в [ADDRESS] складається із: садовий будинок «А», сарай «Б», вбиральня «В», огорода № 1-2. Таким чином і з витягу з державного реєстру речових прав і з технічного паспорта вбачається, що складова частина - сарай під літерою «Б» є законною, та узаконеною відповідно до законодавства, оскільки здано в експлуатацію та зареєстровано речове право. Відповідно Переліку обмежень щодо використання земельної ділянки розробленої технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] , дана земельна ділянка не обтяжена сервітутами і не має обмежень у використанні, прав третіх осіб на використання земельної ділянки не має. На земельній ділянці по [ADDRESS] розміщені споруди, які були узаконені попереднім власником, будь яких інших споруд відповідачкою не добудовувалося, жодної реконструкції не здійснювалося. Між земельними ділянками сторін існує огорожа, яка і була при покупці будинку, така огорожа також не змінювалася та не пересувалася. Так, відповідачкою встановлено металеву сітку від двох кутів сараю «Б» до огорожі, та на даний час там випасають кури в кількості 7 штук, які відповідачка утримує як їжу для своєї сім?ї. Проте кури гуляють виключно по земельній ділянці відповідачки і жодним чином не несуть шкоди позивачу. Проте дана огорожа існує тільки для вигулу курей, жодного спорудженого додаткового курника не має. Твердження позивача, про те, що розведення курей призводить до неконтрольованого розмноження мишей, забруднення земель відходами їх життєдіяльності, поширення небезпечних хвороб, що можуть передаватися людям є не обгрунтованим та жодним чином не підтвердженим. Тим більше курячий послід широко використовується у домашньому господарстві як добриво для різних видів культур. Також, зазначає, що жодної шкоди земельній ділянці позивача не завдано. Необгрунтованим також є твердження позивача про забруднення повітря, де він замість чистого повітря вдихає аміак і похідні оксиди азоту. Не доведеним є факт того що даний курник, є розплідником комах, джерелом шуму та антисанітарії. Позивачем не надано жодних доказів того, що утримання відповідачкою курей в кількості 7 штук для власного споживання, призводять до порушення його прав на вільне користування та розпорядження його земельною ділянкою. Зазначені позивачем норми ДБН 2019 року не діяли на момент побудови садового будинку та прилеглих споруд, оскільки всі споруди побудовані у 1990 році та узаконені згідно чинного законодавства. Позивачем не доведений факт істотного порушення будівельних норм і правил спорудженням зазначених будівель, порушення прав позивача саме існуванням цих будівель. Саме по собі знаходження цих будівель на певній відстані від будинку позивача не порушує його прав та не створює для нього незручностей. Позивачем не наведено будь-яких інших обставин в обґрунтування своїх позовних вимог та в обгрунтування порушення його права власності на будинок, наприклад руйнування його будинку внаслідок порушення державних будівельних норм тощо. Знесення будівель в даному випадку є непропорційним втручанням у здійснення права власності відповідача. Також позивач не надав жодного доказу щодо звернення ним до відповідних органів, що здійснюють санітарно-епідеміологічний захист населення. Фактів порушень правил тримання свійської птиці відповідачем відповідними органами контролю зафіксовано не було. Окрім того вигул курей з-заду сараю є тимчасовим, а не постійним, чинним законодавством не передбачено заборони вигулу курей на своїй території, оскільки відповідачка утримує незначну кількість курей виключного для споживання членами сім?ї, також тільки на той час поки не облаштує іншого місця. Враховуючи наведене вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення його прав на вільне використання та володіння його земельної ділянки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 263288701:04:001:0214, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.02.2024 року (а.с. 5). Відповідно до копії Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.02.2024 року, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2623288701:04:001:0280, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до копії Витягу з Державного кадастру про земельну ділянку № НВ-9931786712024 від 01.03.2024 року, цільовим призначенням земельної ділянки 2623288701:04:001:0280, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є індивідуальне садівництво (а.с. 7). Відповідно до копії Акту від 16.03.2024 року, старостою с. Шепарівці [PERSON] , 06.03.2024 року було обстежено земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , що межують між собою. Обстеження проводилося шляхом виїзду на місце та вивчення наступної документації: Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу РВ-9931786712024; Витяг з реєстру речових прав про земельну ділянку з кадастровим номером 2623288701:04:001:0280; Витяг з реєстру речових прав про земельну ділянку з кадастровим номером 2623288701:04:001:0214. В результаті обстеження встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2623288701:04:001:0280 належить [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] . А земельна ділянка з кадастровим номером 2623288701:04:001:0214 належить [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] . Виявлено, що на земельній ділянці, яка належить [PERSON] розташована капітальна господарська споруда, яка використовується як курник. Дана капітальна господарська споруда нанесена на кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером 2623288701:04:001:0280 та розташована орієнтовно 3 м від межі та 6 м та 10 м до садового будинку, власником якого є [PERSON] . Вигул курей здійснюється безпосередньо по межі земельних ділянок, що належать суміжним землекористувачам [PERSON] та [PERSON] . За результатами обстеження складено орієнтовний план земельних ділянок. що належать суміжним землекористувачам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав № 326144051 від 17.03.2023 року, власником садового будинку, загальною площею (кв.м.): 45.9, житлова площа (кв.м): 23.1, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0, 0578, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав № 326143758 від 17.03.2023 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером 2623288701:04:001:0280, площею (га): 0, 0578, є [PERSON] (а.с. 30). Згідно технічного паспорту на садовий будинок літерою Б господарських будівель та споруд зазначено сарай (а.с.32). Згідно акту старости с. Шепарівці, виявлено, що біля господарської споруди зі сторони свого подвір`я, [PERSON] встановила огорожу, якою огороджено нове місце для вигулу курей. Зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] сітка демонтована. Вигул курей біля межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] не здійснюється. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її чоловік, який є власником земельної ділянки та садового будинку в с. Шепарівці. Сусіди створили дискомфорт через те, що завели курей занадто близько до їхнього будинку. На зауваження не реагували. Господарська будівля, де утримуються кури, літом 2023 року зазнав змін та пристосувань для утримання курей. ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно За змістом ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 та ч.2\~ст.152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями\~статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу приписів\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V.Оцінка суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Оцінюючи позицію позивача, суд доходить висновку, що основними доводами позовної заяви позивач зазначає наступні: - що [PERSON] шляхом реконструкції існуючої капітальної споруди (сараю) здійснила будівництво курника з загорожею для вигулювання курей, а тому його слід демонтувати; - що вигул і утримання курей у курнику [PERSON] призводить до неконтрольованого розмноження мишей, забруднення земель відходами їх життєдіяльності, до поширення небезпечних хвороб, що можуть передаватися людям. Замість чистого повітря дихати парами аміаку і похідних оксидів азоту. Крім того, курник є розплідником мух та інших комах, джерелом шуму та антисанітарії , що порушує право позивача та призводить до неможливості використання ним власної земельної ділянки для проживання та відпочинку. Оцінюючи аргументи позивача, суд вважає, що посилання позивача на те, що курник побудований самовільно шляхом реконструкції капітальної споруди не доведено та спростовується відповідно до копії технічного паспорту на садовий будинок літерою Б господарських будівель та споруд зазначено сарай (а.с.32). Суд вважає, що пристосування сараю для утримання курей не є будівництвом чи реконструкцією вказаної господарської споруди, а тому вимога про його демонтаж задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача шляхом демонтажу курника через вигул і утримання курей у курнику [PERSON] , суд доходить таких висновків. Підставами для захисту права власності або права користування нерухомим майном у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо нерухомого майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права. Відповідно до пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду виклав у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21). Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі №910/6091/19). Оцінивши докази, суд вважає, що позивач не довів порушення його прав, оскільки не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилався в позові, а саме, що вигул і утримання курей у курнику [PERSON] призводить до неконтрольованого розмноження мишей, забруднення земель відходами їх життєдіяльності, до поширення небезпечних хвороб, що можуть передаватися людям. Позивачем не доведено забруднення повітря, того факту, що курник є розплідником мух та інших комах, джерелом шуму та антисанітарії, що порушує його право та призводить до неможливості використання ним власної земельної ділянки для проживання та відпочинку. Суд вважає, що сам лише факт утримання та вигулу курей [PERSON] на власному подвір`ї не є належним та допустимим доказом того, що [PERSON] створюються перешкоди у користуванні його земельною ділянкою. А тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст.\~319,\~386,\~391 ЦК України,

Outcome: dismissed