Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про припинення арешту нерухомого майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] загинув її чоловік [PERSON] . На момент смерті спадкодавця [PERSON] обсяг спадкового нерухомого майна, яке належало померлому складається із вказаної квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також сум страхових виплат згідно Договору добровільного страхування життя (страхове свідоцтво № [NUMBER] ), укладеним між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» та померлим [PERSON] . Після смерті чоловіка вона звернулась до приватного нотаріуса КМНО Халявки Н.М. для оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця першої черги. Під час оформлення спадщини їй стало відомо від нотаріуса про те, що на квартиру а також на все інше майно, яке належало померлому, накладено арешт. Так, як вбачається з Інформаційної довідки № 365683120 від 13.02.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано наступні обтяження щодо майна померлого [PERSON] : - арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6860769 (спеціальний розділ) від 02.09.2014 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44561901, виданий 02.09.2014, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві; - арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 36920511 (спеціальний розділ) від 17.06.2020 року, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: [NUMBER], видавник: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); - арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 45401154 (спеціальний розділ) від 02.12.2021 року, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 43466691, виданий 02.12.2021, видавник: Деснянський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Також, відповідно до інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження були відкриті наступні виконавчі провадження, в яких боржником був [PERSON] : - виконавче провадження № [NUMBER], дата відкриття 20.04.2016 рік, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». На даний час дане виконавче провадження є завершеним; - виконавче провадження № [NUMBER], дата відкриття 02.12.2021 рік, стягувач: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві. На даний час дане виконавче провадження є завершеним; - виконавче провадження № [NUMBER], дата відкриття 02.12.2021 рік, стягувач: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві. На даний час дане виконавче провадження є завершеним. Як зазначає позивач, 15.11.2023 року вона через свого представника адвоката Мироненка О.О. звернулась до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із клопотанням про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] (яке єдине на той час ще було відкрите) та припинення (зняття) арешту майна [PERSON] у зв`язку із його смертю. За результатами розгляду вказаного клопотання, Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження № [NUMBER] завершив, але арешт майна [PERSON] вказаний відділ ДВС не припинив (не зняв). При цьому, офіційну відповідь на її клопотання про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] та припинення (зняття) арешту майна [PERSON] , Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до цього часу так і не надав. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що підстави для накладення вказаних обтяжень на даний час не існують, а іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.02.2024 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.04.2024 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи [PERSON] на позовну заяву, в яких вона зазначає про те, що станом на 03.04.2024 року заборгованість по вказаним виконавчим провадженням не сплачено і в Деснянському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) щодо [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.05.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 14.06.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника третьої особи [PERSON] , в яких він заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для зняття арешту з майна, оскільки заборгованість не сплачена. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в його відсутність. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву стороною відповідача не подано. Враховуючи обставини справи, а також наявність відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12.06.2014 року по справі № 754/4891/14-ц було задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] та [PERSON] та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] (як поручителя) на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором № 77.1/АА-00053.07.2 від 05.10.2007 року в сумі 17137,33 доларів США та 639399,58 грн., а також витрати по сплаті судового збору по 1827,00 грн. з кожного. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання вищевказаного заочного рішення від 12.06.2014 року був виданий виконавчий лист № 754/4891/14-ц, який перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.11.2019 року у справі № 754/4891/14-ц було замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12.06.2014 року у справі № 754/4891/14-ц (номер провадження № 2/754/3211/14) за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №77.1/АА-00053.07.2 від 05.10.2007 року з ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал». З матеріалів справи також вбачається, що на виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження: - виконавче провадження № 44561901 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, в рамках якого 02.09.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, номер запису про обтяження: 6860769. 27.11.2015 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; - виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, в рамках якого 17.06.2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, номер запису про обтяження: 36920511. 01.12.2021року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану за заявою стягувача про повернення виконавчого документу; - виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання постанови державного виконавця Деснянського ВДВС № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] виконавчого збору, в рамках якого 02.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову по арешт майна боржника, номер запису про обтяження: 45401154. 29.11.2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.3 ст.39ЗУ «Про виконавче провадження». Судом також встановлено, що інші виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцем першої черги за законом є його дружина - позивач [PERSON] , яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте оформити свої спадкові права не може через наявність вищевказаних заборон. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на спірну квартиру було накладено органом виконавчої служби під час виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з [PERSON] . На момент звернення до суду з цим позовом та вирішення спору виконавче провадження не здійснюється, стягувач не надав доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, не порушує питання про заміну сторони у зобов`язанні правонаступником, вимог кредитора до спадкоємців боржника не заявляв. Це ж стосується і виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору, зокрема, державним виконавцем не направлено запиту щодо наявності спадкової справи та визначення кола спадкоємця, а також не вирішено питання щодо заміни померлого боржника його правонаступником, а закінчено виконавче провадження згідно п.3 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку із смертю боржника. Враховуючи підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування за заповітом, що вказує про порушення його прав та необхідність їх захисту, суд приходить до висновку, що позов у цій справі підлягає задоволенню. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на майно на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved