Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

заявник звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючих\~документів,\~а саме:\~свідоцтва про\~право на\~спадщину Серія\~ [NUMBER] ,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 3-6069,\~посвідченого державним\~нотаріусом Четвертої\~Львівської держаної\~нотаріальної контори\~Кодлубай Н.П.\~29.10.1996\~року,\~в якому\~вказано,\~що спадкоємцем\~померлої [PERSON] \~є дочка [PERSON] та реєстраційного посвідчення, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.11.1996 року за № 11843, в якому вказано, що частини квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що їй та її матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено запис за № 1994. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.1996 року, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є дочка [PERSON] . Спадкове майно складається з частини квартири [ADDRESS] . Вказує, що згідно Реєстраційного посвідчення, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.11.1996 року за № 11843, частини квартири [ADDRESS] в зареєстрована за [PERSON] 27.05.2024 року заявник звернулась через ЦНАП Львівської міської ради щодо державної реєстрації права на вказане вище нерухоме майно, однак 31.05.2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно виніс рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № 73423549 у зв`язку із невідповідністю прізвища заявника - « [PERSON] » з прізвищем, вказаним у Свідоцтві про право на спадщину за законом Серія ААА № 379397, зареєстрованим в реєстрі за № 3-6069 та Реєстраційним посвідченням, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.11.1996 року за № 11843 - « [PERSON] ». Зазначає, що наявність у документах таких розбіжностей не дає їй можливості прийняти спадщину та реалізувати належне право власності. У зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Заява поступила до суду 26.06.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28.06.2024 року, прийнято заяву та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Юхименко Г.А. в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. При цьому, 11.07.2024 року на адресу суду скерували заяви про розгляд справи у їх відсутності, вимоги заяви підтримують, просять про задоволення такої. Представник заінтересованої особи Львівської міської\~ради в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 11.07.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Крім того, як зазначив ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» (заява №18986/06; п.57) суд зазначає, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м.Львова, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.4-6). Згідно копії свідоцтва про народження заявника Серія [NUMBER] від 23.01.1956 року, у такому зазначено прізвище, ім`я, по батькові на російській мові [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 12.05.1995 року, внесеного до реєстрової книги 19.05.1995 року за № 11843, вбачається, що [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 12.05.1995 року № 300 (а.с.13). Відповідно до\~копії свідоцтва\~про смерть\~Серія [NUMBER] ,\~виданого 25.03.1996\~року,\~вбачається,\~що мати\~заявника [PERSON] \~померла [INFO] ,\~про що\~зроблено запис\~за №\~1994 (а.с.14). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом Серія ААА № 379397, зареєстрованого в реєстрі за № 3-6069, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Кодлубай Н.П. 29.10.1996 року, вказано, що спадкоємцем майна померлої [PERSON] є дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається із частини квартири [ADDRESS] . Ця частина квартири належить спадкодавцю на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 12.05.1995 року (а.с.15). Згідно Реєстраційного посвідчення, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.11.1996 року за № 11843, квартира [ADDRESS] в частині зареєстрована за [PERSON] (а.с.16). Рішенням Державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно Управління\~державної реєстрації\~юридичного департаменту\~Львівської міської\~ради №\~73423549\~від 31.05.2024\~року,\~заявнику [PERSON] \~відмовлено у\~проведенні реєстраційних\~дій щодо\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з підстав\~невідповідності прізвища\~заявника « [PERSON] »\~з прізвищем,\~вказаним у\~Свідоцтві про\~право на\~спадщину за\~законом Серія\~ААА №\~379397,\~зареєстрованим в\~реєстрі за\~№ 3-6069\~та Реєстраційним\~посвідченням,\~виданим Львівським\~міжміським бюро\~технічної інвентаризації\~11.11.1996\~року за\~№ 11843\~-\~« [PERSON] » (а.с.17). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, судом встановлено, що у паспорті громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , свідоцтві про право на спадщину за законом Серія ААА № 379397, зареєстрованим в реєстрі за № 3-6069 та реєстраційному посвідченні, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.11.1996 року за № 11843, містяться розбіжності у зазначенні прізвища заявника, які утворились внаслідок застосування правил\~транслітерації та\~позбавляють заявника можливості реалізувати належне їй право власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між заявником та заінтересованою особою не має, крім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого законом права на приватну власність, перешкодою чому є невідповідність прізвища заявника у паспорті громадянина України та документах, що посвідчують таке право, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved