Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

23.01.2024 року адвокат Шеруда О. П., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги № 017/02.5/2462 від 20.12.2023 року, в інтересах [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову вказує, що [PERSON] є мамою [PERSON] , [INFO] . Батьком доньки є [PERSON] . У 2016 році згідно рішення суду у справі № 242/3513/16ц від 15.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] розлучились. Судовим наказом Селидівського міського суду Донецької області від 26.04.2018 року з [PERSON] було стягнуто аліменти. На сьогодні існує заборгованість по сплаті. Відповідач не лише не забезпечує виконання прав але й не виконує обов?язок по утриманню доньки. За весь період з 2018 року відповідач ніяким чином не виявляв і не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, до її інтересів, не створює умов для отримання освіти. Під час повномасштабного вторгнення позивач з донькою [PERSON] виїхали в м. Рівне. Донька навчається в 5-А класі у Рівненському ліцеї № 15. Фактично після розірвання шлюбу батько ніяким чином не приймає жодної участі у вихованні доньки. Не приймає участі, не приділяє уваги та не виявляє турботи щодо її потреб та життя. Фактично дитина позбавлена участі у вихованні батька. Про місце свого перебування позивача не повідомляв, за весь час не телефонував і не давав жодних відомостей відносно себе. Колишній чоловік протягом останніх років усунувся від спілкування з донькою, не цікавиться її життям, не відвідує її, не дарував подарунків на день народження, не забирав з садочку та школи, не відвідував під час хвороби, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини. Батько не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для її розвитку. Позивач зазначає, що зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема не забезпечує доньку матеріально, не займається її вихованням та духовним розвитком, не контактує з нею, тому в неї є пеідстави звернутися до суду з даною позовною заявою щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Рівненський міський суд Рівненької області ухвалою від 07.02.2024 року вказану позовну заяву передав на розгляд за підсудністю до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. 15.03.2024 року з Рівненського міського суду Рівненської області на підставі ухвали судді від 07.02.2024 року в порядку ст.31 ЦПК України до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за вказаним позовом. Красноармійський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 20.03.2024 року цивільну справу повернув Рівненському міському суду Рівненської області як таку, що помилково направлена на розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Рівненський міський суд Рівненької області ухвалою від 11.04.2024 року вказану позовну заяву передав на розгляд за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області. 01.05.2024 року з Рівненського міського суду Рівненської області до Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 03.05.2024 року відкрив провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, та призначив по вказаній справі підготовче судове засідання. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради постановив надати вмотивований висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 11.06.2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] та її представник Шеруда О. П. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без її участі та участі позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» сторінка Дружківського міського суду, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І. Р. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте 20.06.2024 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, висновок ООП № 08-01-858/24 від 14.06.2024 року підтримує та не заперечує проти задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом установлено, що рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15.08.2016 року шлюб, зареєстрований 27.08.2011 року виконкомом Желаннівської селищної ради Ясинуватського району Донецької області за актовим записом № 3, між [PERSON] та [PERSON] (арк. с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Желаннівської селищної ради Ясинуватського району Донецької області 14.12.2012 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 14. Батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (арк. с. 4). Судовим наказом Селидівського міського суду Донецької області від 02.04.2018 року наказано сягнути з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ), уродженця с. Желанне, Ясинуватського району Донецької області, яий мешкає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу, щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття , а також судовий збір в сумі 320,00 грн.(арк. с. 7). Згідно з розрахунком заборгованості Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 5496/41222/23/2023 від 31.10.2023 року сукупний розмір заборгованісті по аліментам за період з 28.03.2018 року по 31.10.2023 року складає 186 931,71 грн (арк. с. 9). [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.05.2004 року, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Авдіївським МВ ГУМВС України в Донецькій області 04.10.2011 року (арк. с. 3). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5612-5001082187 від 14.04.2022 року [PERSON] , [INFO] , фактично проживає/перебуває за адресю: [ADDRESS] (арк. с. 5). 28.06.2024 року на запит суду надійшов лист зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 32284/31965-10-24/15.1 від 28.06.2024 року, відповідно до якого відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомляє, що за результатами проведеної перевірки актового запису про смерть , складеного відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Згідно з довідкою, виданою директором студентського містечка РДГУ [PERSON] [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] відповідно до довідки ВПО № 5612-5001082187 від 14.04.2022 року разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] (довідка ВПО № № 5612-5001108234 від 14.04.2022 року). У період з 14.04.2022 року по 21.11.2023 року на території гуртожитка № 6 батько дитини [PERSON] , не з`являвся, не цікавився життям доньки та не брав участі у вихованні дитини (арк. с. 10). Як вбачається з повідомлення відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області № 5688/1127 від 06.02.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 20). Відповідно до інформації про участь батька в освітньому процесі дитини № 449 від 13.11.2023 року, виданою Рівненським ліцеєм № 15 Рівненської міської ради у період з 01.09.2022 по 30.05.2023 та з 01.09.2023 по 08.11.2023 року батько дитини, [PERSON] не цікавився шкільним життям доньки: не спілкувався з класними керівниками та вчителями предметниками, не відвідував батьківські збори (арк. с. 10). Таким чином, наданими документами підтверджено свідоме ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Протягом тривалого часу батько свідомо діє всупереч інтересам неповнолітньої доньки, тим самим позбавляє її права на належне батьківське виховання та утримання. Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.Ухиляння батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав). Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьківських прав має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та неналежне їх виконання, воно не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача та позбавити його батьківських прав, який на теперішній час без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-858/24 від 14.06.2024 року встановлено, що питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 12.06.2024. На засіданні комісії була присутня мама [PERSON] . Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення [PERSON] , прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Дружківського міського суду Донецької області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Враховуючи вищевикладені факти,

Outcome: approved