Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовомпро визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124381500:02:001:0011, площею 3,2633 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в м. Христинівці Уманського району Черкаської області після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] . Обставина смерті підтверджується свідоцтвом про смерть на бланку [NUMBER] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається зокрема із земельної ділянки кадастровий номер 7124381500:02:001:0011 площею 3.2633 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті прийняв, але не встиг оформити її рідний брат, а батько позивача - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Родинний зв`язок позивача і спадкодавця, як племінника і тітки відповідно, підтверджується свідоцтвами про народження. Враховуючи вищенаведене, виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з позовом до суду. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. В подальшому позивач надав суду заяву про залучення до справи в якості співпозивача його брата [PERSON] та прохав суд визнати за ними по частці у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124381500:02:001:0011, площею 3,2633 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ухвалою суду було залучено до справи в якості співпозивача [PERSON] . Позивачі у судове засідання не з`явились проте від їх представника надійшла до суду заява, в якій останній просить розглянути справу без його участі та участі позивачів, у заяві також зазначено, що вони позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти винесення заочного рішення у справі. В судове засіданні відповідач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] . Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка кадастровий номер 7124381500:02:001:0011, площею 3,2633 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Враховуючи, що [PERSON] заповіт складено не було, що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) - має місце спадкування за законом. У відповідності до ст. 530 ЦК України при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрою та братом. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином,\~Цивільний кодекс УРСР 1963 року\~передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до\~статті 549 ЦК УРСР\~спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.03.2024 встановлено, що інформація щодо [PERSON] , яка померла [INFO] відсутня. [PERSON] спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак спадкові права не оформив. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] помер. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі його сини [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується спадковою справою №147/2000, копія якої наявна в матеріалах справи, про що отримали відповідні свідоцтва. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вищевказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №523/3522/16-ц. \~ \~ \~ \~Аналізуючи викладені норми закону та встановлені судом обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов однозначного висновку, що докази належності житлового будинку [PERSON] на час її смерті відсутні. За вказаних умов за позивачами може бути визнано право власності в порядку спадкування за законом, виключно на майно, яке належало останній на час її смерті, а саме, на земельну ділянку. Приймаючи до уваги, що позивачі є спадкоємцями майна і прийняли спадщину, інші особи не претендують на спадок, до них правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за ними слід визнати право власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку кадастровий номер 7124381500:02:001:0011, площею 3,2633 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial