Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Дубровицької міської ради, [PERSON] та просить визнати незаконним і скасувати рішення Дубровицької міської ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» від 27 травня 2021 року №269 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідачів на його користь усі понесені ним судові витрати. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що на підставі рішення суду йому належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 жовтня 2021 року. Будучи заінтересованим у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки, на якій розташований його житловий будинок, господарські будівлі та споруди, він звернувся до Соломіївської сільської ради, правонаступником якої є Дубровицька міська рада, із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, орієнтовною площею 0,25 га. Однак, до розгляду його заяви сесією сільської ради, його сусідом [PERSON] самовільно здійснено зміщення частини паркану, який розділяв їхні земельні ділянки, в сторону його земельної ділянки. Відтак, як вказує позивач, історичні межі їхніх земельних ділянок були порушені. Рішенням сесії Соломіївської сільської ради «Про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 25 серпня 2021 року №929, його заяву задоволено та надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою площею 0,2500 га. Позивач також зазначає, що того ж дня до Соломіївської сільської ради ним було подано заяву, в якій він просив вжити заходів до [PERSON] через здійснення ним незаконного самовільного захоплення земельної ділянки, яку орган місцевого самоврядування залишив без розгляду та жодної відповіді йому не надав. Згодом [PERSON] також звернувся до Соломіївської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та отримав його. Пізніше, [PERSON] звернувся до нього та просив підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Проте, встановивши, що межі їхніх земельних ділянок не співпадають з тими, які були до самовільного перенесення паркану сусідом, він відмовився від підпису. Не отримавши його згоди, [PERSON] кілька разів звертався до Соломіївської сільської ради із заявами, в яких просив погодити йому межі земельної ділянки площею 0,1907 га, на якій розташований його житловий будинок [ADDRESS] , згідно кадастрового плану. Однак, депутати Соломіївської сільської ради, володіючи достовірною інформацією про те, що історичні межі, про які він заявляє, не співпадають з тими, які хоче погодити [PERSON] , відмовляли йому в задоволенні його заяв. При цьому, 31 березня 2021 року на засіданні виконкому Дубровицької міської ради прийнято рішення про погодження межі [PERSON] , згідно до поданих графічних матеріалів. Згідно рішення Дубровицької міської ради «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» від 27 травня 2021 року №269 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зауважує, що через неправомірні дії [PERSON] , що полягали у самовільному переміщенні паркану на його земельну ділянку, суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, неправильно проведені обміри земельної ділянки, що призвело до неправильного встановлення її межі. Крім того, позивач вважає, що здійснено порушення порядку приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки [PERSON] . Як зазначає позивач, земельна ділянка, яка передана [PERSON] у власність, не перебувала у його користуванні, а право власності на будинок виникло після передачі земельної ділянки у власність, то спочатку [PERSON] мав звернутися з клопотанням до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної та комунальної власності у власність, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тоді як [PERSON] одразу звернувся з клопотанням про приватизацію земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації. Тому вважає, що оскаржуване ним рішення Дубровицької міської ради прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства України та порушує його права і законні інтереси. Крім цього, позивач, з посиланням на Інструкцію про становлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, додав, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. При цьому, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Зауважує, що його належним чином ніхто не повідомляв про визначення суміжних меж земельної ділянки [PERSON] , а також те, що конфігурація спірної земельної ділянки, її конкретні розміри між поворотними точками та загальна площа є різними та при приватизації [PERSON] земельної ділянки, ним частково приватизована його земельна ділянка, то виготовлення [PERSON] матеріалів технічної документації із землеустрою, зокрема встановлення меж земельної ділянки на місцевості, закріплення їх межовими знаками, була проведена із порушеннями вимог вказаної ним Інструкції, а саме у відсутності його, як суміжного землекористувача, без урахування об`єктивних даних про дійсний розмір та конфігурацію земельної ділянки, яка підлягала приватизації. Вказане, на думку позивача, означає, що оскаржуване ним рішення Дубровицької міської ради в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5621887700:016001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є незаконним та підлягає скасуванню. У свою чергу відповідачем 2 - [PERSON] подано свої заперечення на позов, викладені у письмових поясненнях, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю, посилаючись на те, що оскаржуване рішення Дубровицької міської ради від 27 травня 2021 року №269 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам» в частині затвердження технічної документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] є законним та прийнятим у встановленому законом порядку. У поясненнях відповідач 2 зазначає, що не погоджується з наведеними позивачем твердженнями про його неправомірні дії, як щодо переміщення паркану, так і щодо порушення порядку проведення приватизації його земельної ділянки, та вважає такі позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на наступне. Відповідач 2 вказує, що згідно погосподарського обліку Соломіївської сільської ради (особовий рахунок № [NUMBER] ), за ним рахувався будинок по [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розміщено вказаний будинок, знаходилася у його користуванні та становить 0,25 га. Право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстроване 25 березня 2021 року. При цьому, бажаючи приватизувати земельну ділянку, яка перебувала у його користуванні і на якій розташований будинок, він звернувся до Соломіївської сільської ради з відповідною заявою. Рішенням Соломіївської сільської ради «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» №955 від 08 вересня 2020 року надано йому згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Соломіївської сільської ради в [ADDRESS] . Отримавши вказане рішення, він звернувся до ФОП [PERSON] із заявою від 01 жовтня 2020 року, в якій просив виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Відповідачем 2 наголошено на тому, що під час погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, позивач відмовився підписувати Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без повідомлення причини такої незгоди. У зв`язку з чим, він звернувся до Дубровицької міської ради з відповідною заявою та просив погодити йому межі земельної ділянки. На підставі даної заяви, 13 січня 2021 року уповноваженими особами Дубровицької міської ради проведено обстеження меж земельної ділянки та складено відповідний акт. 31 березня 2021 року рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради №45 «Про затвердження акту та погодження меж земельної ділянки в [ADDRESS] » погоджено йому межі земельної ділянки згідно кадастрового плану. У подальшому, розглянувши його заяву та технічну документацію із землеустрою Дубровицька міська рада 27 травня 2021 року ухвалила рішення №269 про затвердження, в тому числі, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач 2 з упевненістю зазначає, що порядок приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки ним не порушено та спростовує твердження позивача. Заразом, відповідач 2, з посиланням на норми законодавства, а також на практику Верховного Суду, зауважив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. У разі виникнення спору, сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Також непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Зважаючи на наведене, відповідачем 2 ствердно зазначено, що сам по собі факт неузгодження позивачем меж земельної ділянки під час оформлення ним технічної документації із землеустрою, за відсутності належних та достатніх доказів порушення межі та площі земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача, не є належною та достатньою підставою для визнання неправомірними рішення Дубровицької міської ради. Що стосується тверджень позивача про самовільне переміщення паркану, відповідач 2 зауважив, що раніше користувачем земельної ділянки, яка на сьогодні належить позивачу, була його баба [PERSON] . Межа між їхніми ділянками, яка є на сьогоднішній день, погоджувалася ще за її життя та ніколи не була предметом спору. Тому, посилаючись на історичність меж, позивач не надає жодного доказу в підтвердження цьому. Зі свого боку відповідач 1 - Дубровицька міська рада, в особі міського голови [PERSON] , скористалася наданим їй правом заперечувати проти позову та подала до суду письмові заперечення в яких висловлено позицію з приводу даного спору, яка заключається в тому, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю, заодно вказуючи на ряд доводів, які, на думку відповідача 1, спростовують наведені позивачем факти. Отже, у письмових запереченням Дубровицької міської ради зазначено наступне. Перш за все, відповідачем 1 акцентовано увагу на норми ЗК України про підстави й порядок набуття громадянами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. При цьому наголошено, що погодження меж земельних ділянок є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Тому ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника, не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність, у даному випадку [PERSON] , за обставин виготовлення відповідної технічної документації, а також не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Зазначає, що оскаржуване рішення прийняте колегіально відповідно до законодавства, а саме Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні), Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій». Заразом звертає увагу на те, що позивач зазначає про те, що вступивши 28 жовтня 2021 року у правоволодіння житловим будинком в [ADDRESS] та будучи зацікавленим у приватизації земельної ділянки, звернувся з відповідною заявою до Соломіївської сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою і згідно заяви було прийнято рішення тією ж Соломіївською сільською радою від 25 серпня 2020 року за №929. Отже, із зазначеного слідує, що позивач зареєстрував право на нерухоме майно після ухвалення рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації, що говорить про невідповідність прийнятого рішення, що визначено ст. 120 ЗК України. Таку ж позицію позивач застосував до відповідача 2, а виявляється сам і порушив дану норму. Також зазначає, що викладена позивачем інформація щодо численних його звернень до колишньої сільської ради про незаконне захоплення суміжним землекористувачем [PERSON] частини земельної ділянки не знайшла свого підтвердження. Позивачем не надано жодного документу, в якому засвідчується, що таке звернення розглядалося (акти обстежень, протоколи розгляду, відповіді на звернення, рішення, тощо). Це може свідчити лише про відсутність у позивача будь-яких документів, які засвідчили б розмір присадибної земельної ділянки (ширина та довжина), що унеможливлює взагалі розгляд такого роду спорів. При цьому позиція позивача про історичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] не підтверджена жодним доказом, окрім його слів. Крім того, в запереченні зазначено, що позивач долучив до позовної заяви графічні матеріали, зокрема абрис ділянки по [ADDRESS] та план земельної ділянки по [ADDRESS] , тим самим засвідчив, що порушення, вказані у позові, а саме те, що відповідач 2 "забрав" частину земельної ділянки позивача, відсутні, так як опис меж вказаних земельних ділянок здійснені згідно їх фактичного користування. У свою чергу, [PERSON] , враховуючи наявні документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, відповідно до ЗК України, Закону України "Про землеустрій", розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та уклав договір на виконання робіт з відповідною ліцензованою установою. Межі земельної ділянки встановлювались по факту їх використання відповідачем 2 та позивачем, враховуючи, що суміжні земельні ділянки розділені існуючою огорожею. Позивач, при цьому, тільки словесно заперечував дії відповідача 2, тим самим порушував його право на приватизацію земельної ділянки. Звертає увагу на той факт, що при розроблені вищевказаної документації відповідачем 2, позивач відмовився від підписання акту прийому-передачі межових знаків на зберігання (погодження меж), як суміжний землекористувач, обґрунтовуючи так званими "історичними межами" земельної ділянки, однак вкотре не надав жодного тому доказу. При розгляді відповідною комісією даного спору, позивач жодного разу не був присутній, а замість нього була його мама, яка також на словах стверджувала про "історичні" межі земельної ділянки. Тому, з метою дотримання принципу рівності прав власності на землю громадян, було прийняте рішення виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 31 березня 2021 року №45, яким затверджено акт обстеження меж земельної ділянки відповідача 2. Позивача було повідомлено про прийняте рішення та про те, що він має право його оскаржити в установленому порядку. До того ж, наголошує на тому, що позивачу ще з 2020 року було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою і яку він не розробив, на відміну від відповідача 2. Також в запереченні вказано, що позивач у позові посилається на ч. 3 ст. 106 ЗК України, однак зазначена стаття не має жодного відношення до позовних вимог. У той же час, позивач зіслався на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, яку трактує тільки з власної вигоди, не вказавши на те, що в цій Інструкції є п. 3.8 в якому зазначаються випадки, коли межові знаки не встановлюються, а саме в абз. 4 вказується, що на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо). У даному випадку межі земельних ділянок позивача та відповідача 2 розділені огорожею, що і слугує межовим знаком згідно технічної документації із землеустрою на земельну ділянку за кадастровим номером 5621887700:01:001:0657. Підсумовуючи зазначене, відповідачем 1 вказано, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його права користування земельною ділянкою внаслідок прийняття міською радою оскаржуваного рішення, а непідписання позивачем меж земельної ділянки не є підставою для визнання цього рішення недійсним. Вищевказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мазурок В.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважаючи позов правомірним та обґрунтованим наявними у матеріалах справи доказами. Просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі. На судове засідання 22 липня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Мазурок В.С. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник відповідача Дубровицької міської ради - Пшенична К.Д. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Водночас представник відповідача просила врахувати наведені у письмових запереченнях обставини та факти при ухваленні рішення. До початку судового засідання, яке призначено 22 липня 2024 року від представника відповідача Дубровицької міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника Дубровицької міської ради за наявними у справі матеріалами. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій просить розглянути справу без його участі. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, у зв`язку з безпідставністю . Заслухавши пояснення сторін, пояснення експерта, дослідивши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право, в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Згідно з положеннями ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. З метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду із вимогою про визнання недійсним рішення Дубровицької міської ради №269 від 27 травня 2021 року в частині затвердження технічної документації та про передачу у власність відповідачу 2 - [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 5621887700:01:001:0657 за адресою: [ADDRESS] , оскільки даним рішенням порушуються його права на належну йому земельну ділянку, яка є суміжною із вказаною земельною ділянкою. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Водночас, ч. 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України). Положення ч. 2 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України закріплюють принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписами зазначених норм, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду. Тобто, перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно, до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна. Отже, як встановлено судом, позивач [PERSON] набув право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї баби [PERSON] , що підтверджується доданими копіями рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 28 жовтня 2021 року права власності на вказаний житловий будинок, сформованого 02 листопада 2021 року та технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 27 жовтня 2021 року (а.с.11, 12, 13-17). Як зазначено у доданій позивачем [PERSON] виписці з погосподарської книги від 26 листопада 2021 року №1279 (а.с.18) у його користуванні за вказаною вище адресою, також знаходиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), яка становить 0,03 га. Заразом встановлено, що 25 березня 2021 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності відповідача 2 [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що стверджується витягом із вказаного реєстру, сформованого 29 березня 2021 року та технічним паспортом на житловий будинок, який виготовлений станом на 02 березня 2021 року (а.с.61, 63). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 19 квітня 2021 року (а.с.66) вбачається, що у користуванні відповідача 2 [PERSON] знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 5621887700:01:001:0657, площею 0,1907 га, за вказаною вище адресою, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, на яку 08 червня 2021 року було зареєстровано право власності із внесенням відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг з вказаного реєстру, сформований 10 червня 2021 року (а.с.62). Так, статтями 116, 118 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент заяв позивача та відповідача 2 про надання дозволу на виготовлення технічної документації, визначено підстави й порядок набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно положень ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що саме сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема регулювання земельних відносин відповідно до закону (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Так, 29 липня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до Соломіївської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в [ADDRESS] (а.с.19). За результатом розгляду вказаної заяви, рішенням Соломіївської сільської ради №929 від 25 серпня 2020 року (а.с.21) надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Соломіївської сільської ради в [ADDRESS] . У свою чергу, відповідач 2 [PERSON] також звернувся до Соломіївської сільської ради із аналогічною заявою, яка була розглянута та рішенням Соломіївської сільської ради №955 від 08 вересня 2020 року (а.с.67) надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] орієнтовною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Соломіївської сільської ради в [ADDRESS] . Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначає Закон України "Про землеустрій", який спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. Статтею 25 Закону України "Про землеустрій", в редакції, яка діяла на момент постановлення вищевказаних рішень сільської ради, визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Вказаною статтею визначені види документації із землеустрою, в які входять, в тому числі технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Саме статтею 50 Закону України "Про землеустрій" визначається перелік матеріалів, які включаються у проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. З матеріалів справи вбачається, що, зважаючи на вказані норми законодавства та на їх виконання, відповідач 2 - [PERSON] 01 жовтня 2020 року звернувся із заявою до ФОП [PERSON] про виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.99). Кінцевим результатом робіт визначено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, про що вказується у технічному завданні затвердженому [PERSON] та погодженому виконавцем ФОП [PERSON] 01 жовтня 2020 року (а.с.100). Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, в редакції, що діяла на момент погодження меж земельної ділянки, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Як вбачається з наявних у матеріалах справи каталогу координат земельної ділянки, межі якої встановлюються в натурі (на місцевості) [PERSON] (а.с.102, 103) площа такої земельної ділянки становить 1,1907 га. У відповідності до ст. 55 Закону України "Про землеустрій", у вищезазначеній редакції, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Проте, як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] відмовився погоджувати межі земельної ділянки відповідача 2 - [PERSON] , як суміжний землекористувач та, відповідно, відмовився підписувати Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Причиною, що слугувала відмовою, позивач пояснює те, що відповідач 2 - [PERSON] захопив частину його земельної ділянки та самовільно переніс паркан на його сторону. З приводу даної ситуації та задля її вирішення, позивач [PERSON] звертався як до Соломіївської сільської ради, так і до Дубровицької міської ради, що підтверджується доданими ним копіями заяв від 20 серпня 2020 року, 25 серпня 2020 року, 27 січня 2021 року та 24 березня 2021 року (а.с.22-25). З аналізу вказаних заяв вбачається, що зміст таких зводиться до того, що на присадибній земельній ділянці померлої [PERSON] відбувається самовільне захоплення землі сім`єю [PERSON] , а тому необхідна допомога у погодженні меж земельних ділянок з поверненням їх до первинного стану. Однак, ні при зверненні до суду, ні в ході судового розгляду, позивачем [PERSON] не було надано суду доказів первинного стану його земельної ділянки для того, щоб ствердно підтвердити вказані ним у заявах обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, в редакції, що діяла на момент вирішення питання погодження меж земельної ділянки відповідача 2 [PERSON] , земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах вирішують органи місцевого самоврядування. Тому, відповідач 2 - [PERSON] , зважаючи на категоричну відмову позивача [PERSON] погоджувати межі його земельної ділянки, для вирішення даного спору, звернувся до Дубровицької міської ради, як правонаступника Соломіївської сільської ради. Результатом вирішення даного спору є рішення Дубровицької міської ради №45 від 31 березня 2021 року, яким, на підставі норм ЗК України та Закону України "Про місцеве самоврядування", з урахуванням акту обстеження меж земельної ділянки від 13 січня 2021 року погоджено [PERSON] межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , згідно кадастрового плану: - від А до Б - землі загального користування ( [ADDRESS] ); - від Б до В - землі гр. [PERSON] ; - від В до Г - землі загального користування (польова дорога); - від Г до А - землі [PERSON] . Вказаним рішенням також рекомендовано сторонам спору [PERSON] та [PERSON] дотримуватися добросусідських відносин, передбачених гл. 17 ЗК України. Того ж дня, 31 березня 2021 року, складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який був погоджений власником земельної ділянки [PERSON] , виконавцем робіт [PERSON] , спеціалістом землевпорядником Соломіївської сільської ради [PERSON] та суміжним землекористувачем [PERSON] (а.с.104). При цьому, підпис [PERSON] , як суміжного землекористувача, у Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, відсутній. Зі змісту п. 1 даного Акту вбачається, що межі земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,1907 га, наданої власнику земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), співпадають з існуючою огорожею (по сторонах АБ, БВ, ВГ, ГА згідно плану), а поворотні точки 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 закріплені існуючими стовпами, тому на бажання власника,

Outcome: dismissed