Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2024 року він надав відповідачеві у борг 10000 гривень, які останній зобов`язався повернути до 20.03.2024. На підтвердження зобов`язання [PERSON] написав письмову розписку. Всупереч домовленості, грошові кошти повернуті не були. На усні звернення із проханням повернути позику відповідач не реагує та уникає від виконання зобов`язання. На час звернення до суду позичені кошти повернуті не були, тому просить стягнути з відповідача суму боргу 10000 доларів США та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 02 березня 2024 [PERSON] взяв у позику у [PERSON] 10\~000 гривень, які зобов`язався повернути до 20 березня 2024, що підтверджується письмовою розпискою від 02 березня 2024 року. Згідно ст.1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Долучений до матеріалів справи договір позики та оригінал розписки про отримання коштів відповідачем у позивача, є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання. Зазначена обставина відповідачем не заперечується. Проте у порушення взятих на себе зобов`язань та зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаними договором належним чином не виконав, на звернення позивача з вимогою повернення заборгованості не реагував. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, відповідач не виконав умови щодо повернення позики, тим самим допустив порушення встановлених договором строків повернення позики. Будь-які докази виконання відповідачем боргових зобов`язань за даним договором позики відсутні. Враховуючи вищевикладені правові норми та те, що фактично отримані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 10000 гривень, а також у відповідності до ст.141 ЦПК України сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved