Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

У березні 2024р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», в якому просила суд: -стягнути з відповідача на свою користь 80400,0 грн. страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 03 жовтня 2022р. близько 17:07 год. по вул. Мічуріна в м. Сквирі Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), під час якої водій автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , здійснив наїзд на двох малолітніх дітей 7 та 8 років. Внаслідок чого [PERSON] , [INFO] (донька позивачки), від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, а інша дівчинка [PERSON] , [INFO] , померла в кареті швидкої допомоги. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР 209278196, який діяв на момент настання ДТП, станом на 03 жовтня 2022р. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000,0 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023р. у справі №761/28218/23 було задоволено позов [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди та стягнуто 80400,0 грн. страхового відшкодування - моральної шкоди, завданої позивачці втратою єдиної дитини внаслідок вищезазначеної ДТП. У вищевказаному рішенні Шевченківського районного суду м. Києві від 21 листопада 2023р. у справі № 761/28218/23 зроблено висновок про те, що шкода, пов`язана із смертю [PERSON] , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відсутність рішення суду у кримінальній справі, яке набрало законної сили, із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП, зі смертельним наслідком, а тому наявні підстави для задоволення позову. 05 грудня 2023р. між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (підрядник) укладено договір про надання послуг зі спорудження надгробного пам`ятника № 258/23-2, предметом якого є виготовлення (спорудження) надгробного пам`ятника, його доставка та встановлення (монтаж) на цвинтарі у місті Сквирі Київської області на могилі доньки замовника [PERSON] , [INFO] . На підставі вказаного договору про надання послуг зі спорудження надгробного пам`ятника, позивачкою було сплачено виставлений рахунок на оплату № 320 від 05 грудня 2023р. на суму 100000,0 грн. Позивачка вказує, що вона здійснила витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 100000,0 грн. та на підставі п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування відповідачем здійсненних витрат в сумі 80400,0 грн., оскільки загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (12*6700 (мінімальна заробітна плата) = 80400,0 грн. 28 грудня 2023р. представник позивачки адвокат Степ`юк В.С. направив на адресу відповідача заяву про страхове відшкодування. Однак, сума страхового відшкодування, на час звернення до суду з позовом, відповідачем позивачці не виплачена. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання представником позивачки подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги сторона підтримує повністю, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів. Відповідач, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання свого представника не направив, поважності причин неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов стороною відповідача не подавався. Сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, тому відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023р. у справі №761/28218/23, яке набрало законної сили 22 грудня 2023р., позов [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», про відшкодування шкоди задоволено та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] 80400 грн. 00 коп. страхового відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023р. у справі №761/28218/23 встановлені наступні обставини: 03 жовтня 2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 286-1 КК України за фактом того, що 03 жовтня 2022р. близько 17 год. 07 хв. по вул. Мічуріна в м. Сквирі Київської області відбулося ДТП, під час якої водій автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на двох малолітніх дітей 7 та 8 років. Внаслідок ДТП [PERSON] , [INFO] , від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, а інша дівчинка [PERSON] померла в кареті швидкої допомоги. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, виданого 29 вересня 2015р., актовий запис 3665, народилася [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області, серії [NUMBER] , актовий запис №495, зафіксовано факт смерті у м. Сквира [PERSON] . З полісу №ЕР-209278196 обов`язкового страхування, виданого 02 червня 2022р. ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на забезпечений транспортний засіб «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] вбачається, що строк дії зазначеного полісу тривав з 03 червня 2022р. до 02 червня 2023р. включно; страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 тис. грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 тис. грн.; франшиза - 1 тис. грн. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023р. у справі №761/28218/23 встановлено, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди та витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, обставини встановлені у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023р. у справі № 761/28218/23, яке набрало законної сили 22 грудня 2023р. не доказуються при розгляді даної справи. З матеріалів справи також вбачається, що вироком Сквирського районного суду Київської області від 24 жовтня 2023р. року у справі № 376/279/23, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024р., [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286-1 ч. 4 КК України та призначено йому покарання - дванадцять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років. 05 грудня 2023р. між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (підрядник) укладено договір про надання послуг зі спорудження надгробного пам`ятника № 258/23-2, предметом якого є виготовлення (спорудження) надгробного пам`ятника, його доставка та встановлення (монтаж) на цвинтарі у місті Сквирі Київської області на могилі доньки замовника [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рахунку на оплату № 320 від 05.12.2023 року на суму 100000,0 грн. та квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 05 грудня 2023р., код квитанції: 9326-0605-7801-2182 на зазначену суму 100000,0 грн. позивачка здійснила оплату за договором про надання послуг зі спорудження надгробного пам`ятника № 258/23-2 від 05 грудня 2023р. на суму 100000,0 грн. 28 грудня 2023р. представник позивачки адвокат Степ`юк В.С. направив на адресу відповідача заяву про страхове відшкодування, в якій просив відшкодувати позивачці 80400,0 грн. здійснених нею витрат на спорудження надгробного пам`ятника, але відповідачем сума страхового відшкодування сплачена не була, при цьому відповідач не повідомив причини не сплати суми страхового відшкодування. Частинами 1-3 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. При цьому, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 27 Закону визначено, що до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону). Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону). Вказане свідчить про те, що позивачка має право на відшкодування здійснених витрат на спорудження надгробного пам`ятника саме з відповідача. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 липня 2020р. у справі № 554/858/19, де зазначено про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022р. по справі № 184/1641/20. Таким чином, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України наявність винних дій відповідача є доведеною. Разом з тим, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 ст. 27 Закону). Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 жовтня - 6700,00 грн. Так, судом встановлено, що день настання страхового випадку - 03 жовтня 2022р. Факт здійснення позивачкою витрат в сумі 100000,0 грн. на спорудження надгробного пам`ятника підтверджується договором про надання послуг зі спорудження надгробного пам`ятника № 258/23-2 від 05 грудня 2023р., рахунком на оплату № 320 від 05 грудня 2023р. на суму 100000,0 грн. та квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 05 грудня 2023р., код квитанції: 9326-0605-7801-2182 на суму 100000,0 грн., копії яких наявні в матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку. що позивачка здійснила витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 100000,0 грн. та на підставі ч. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування відповідачем здійсненних витрат в сумі 80400,0 грн., оскільки загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (12*6700(мінімальна заробітна плата) = 80400,0 грн.). Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає до відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014р. у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020р. у справі № 554/858/19, Верховного Суду від 05 жовтеня 2022р. №208/4598/21). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 80400,0 грн. страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Крім того, у позовній заяві позивачка, також просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10000,0 грн. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано договір про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2022р. та додаток № 3 від 15 грудня 2023р. до договору про надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 2 додатку додаток № 3 від 15 грудня 2023р. до договору про надання правничої допомоги розмір гонорару, який сплачує клієнт виконавцеві, за надання правничої допомоги визначеної у п.1, на стадії розгляд справи у суді першої інстанції, складає 10 000 (десять тисяч) гривень, які підлягають сплаті у продовж 30 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції. Суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (справи № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). З урахуванням викладеного, на підставі положень ст. ст. 137, 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та тривалість її розгляду в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,0 грн.

Outcome: approved