Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

В липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 513 492,91 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та судові витрати у розмірі 19 910,23 грн. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 26.09.2021 року приблизно о 13:00 год. на вул.Кільцева дорога у м.Києві [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Audi», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить йому, який рухався у попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та йому було завдано матеріальної шкоди. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 03.12.2021 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №201879236, виданого ТДВ «СК «Альфа Гарант» дійсного на дату ДТП. Він звернувся до ТДВ «СК «Альфа Гарант» та надав усі необхідні документи. За результатами розгляду заяви страховиком було здійснено розрахунок та 130 000,00 грн, що відповідає ліміту полісу. З метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку він звернувся до СОД ТОВ «Клевер Експерт» та було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №508/09-21 від 04.10.2021 року, згідно якого вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Audi», реєстраційний номер [NUMBER] , склала 611 022,39 грн. За результатами проведеної судової авто-товарознавчої експертизи від 03.11.2023 року вартість матеріальних збитків завданих автомобілю «Audi», реєстраційний номер [NUMBER] , склала 643 492,91 грн. Отже, з врахуванням висновку експерта просить стягнути з відповідача на свою користь 643 492,91 грн (фактично завдана шкода) - 130 000,00 грн (сплачене страхове відшкодування) = 513 492,91 грн. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Святошинського районного суду м.Києва від 27.03.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 63-64). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 65-66). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2022 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче засідання (а.с. 70-71). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу (а.с. 98-99). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2023 року відновлено провадення у справі (а.с. 111). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2023 року погоджено строк проведення судової авто-товарознавчої експертизи понад 90 календариних днів (а.с. 114-115). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2023 року відновлено провадення у справі (а.с. 123). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2023 року надано судовому експерту Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України дозвіл на проведення судової автотоварознавчої експертизи без огляду об`єкта дослідження, на підставі даних, наявних у матеріалах цивільної справи № 759/8602/22 (а.с. 127-128). 09.11.2023 року до суду від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшов висновок експерта від 03.11.2023 року №СЕ-19/111-23/49234-АВ за результатами проведення судової транспортної-товарознавчої експертизи (а.с. 134-145). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2023 року відновлено провадення у справі (а.с. 159). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 178-179). 18.03.2024 року у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надав пояснення, у яких вказує, що вартість матеріального збитку складає 643 492,91 грн, а саме врахована +20 % ПДВ. При цьому рішення по справі ухвалюється щодо розміру збитку (шкоди) яка підлягала стягненню з винуватся ДТП, а не з страховика. Отже, вартість матерального збитку без ПДВ складає: 643 492,91 грн - 20% ПДВ (128 698,58 грн) =514 794,33 грн - 130 000,00 грн (страхове відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант») = 384 794,33 грн. Моральну шкоду визнають частково у розмірі 5 000,00 грн (а.с. 183-184). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2024 року викликано експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, який склав висновок за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи від 03.11.2023 року № СЕ-19/111-23/49234-АВ. Закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с. 187-188). Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, направили до суду клопотання, у якому просили провести судове засідання за їх відсутності (а.с. 216). Відповідач та його представник у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь позивача різницю згідно з розрахунку 643 492,91 грн - 20% ПДВ (128 698,58 грн) = 514 794,33 грн - 130 000,00 грн (страхове відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант») = 384 794,33 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн та судові витрати у розмірі 7 500,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та його представника, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В судовому засіданні встановлено, що постановою Святошинським районним судом м.Києва від 14.12.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП (а.с. 11). Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Оскільки вказана постанова Святошинського районного суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню. Цивільно-правова відповідальність власника автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №201879236 виданого ТДВ «СК «Альфа Гарант» (а.с. 12). 09.02.2022 року ТДВ «СК «Альфа Гарант» сплатив на рахунок [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн (а.с. 13). СОД ТОВ «Клевер Експерт» складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №508/09-21 від 04.10.2021 року, згідно якого вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Audi», реєстраційний номер [NUMBER] , склала 611 022,39 грн (а.с. 14-23). Згідно висновку Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.11.2023 року № СЕ-19/111-23/49234-АВ, проведеного в рамках цивільної справи вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Audi», реєстраційний номер [NUMBER] , склала 643 492,91 грн (а.с. 135-145). Відповідно до ч. 5 ст. 102 ЦПК України суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. Крім того, за змістом ст. 239 ЦПК України, висновок експерта за клопотанням учасника справи оголошується в судовому засіданні. Для роз`яснення і доповнення висновку експерту можуть бути поставлені питання. Згідно ч. 4 ст. 72 ЦПК України, експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. Допитаний у судовому засіданні експерт Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Швед Д.О. показала суду, що вартість у висновку вказана з врахуванням ПДВ, а без ПДВ вартість відновлювального ремонту становить 484 022,18 грн. Спір між сторонами виник з приводу стягнення з власника транспортного засобу збитків, завданих позивачу в результаті ДТП, виходячи з вартості ремонтних робіт за відрахуванням суми виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика палата Верхового Суду у постанові від 04.07.2018р., справа № 755/18006/15-ц, зробила наступні висновки щодо застосування норм права: відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її скоєнні, а також отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн. Із врахуванням вищенаведеного, оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON] , з нього на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Визначаючи розмір стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку, що такий слід розраховувати як різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, що згідно із висновком Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.11.2023 року № СЕ-19/111-23/49234-АВ, який без врахування ПДВ становить 484 022,18 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром завданої позивачу шкоди і страховою виплатою становить 484 022,18 грн - 130 000,00 грн = 354 022,18 грн. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 354 022,18 грн. Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує, що матеріалами справи підтверджено факт завдання шкоди внаслідок ДТП з вини відповідача та невчинення ним заходів з відшкодування завданої шкоди. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань». З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: partial