Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторинг партнерс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» заборгованість за договором кредитної лінії № 555165212481 (пролонгація) від 17 січня 2022 року в сумі 30299, 80 грн; судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9 000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 січня 2022 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 555165212481, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит з лімітом у розмірі 12000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 555165212481 від 17 січня 2022 року, що був укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] . Станом на 08 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 30 299, 80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 18299, 80 грн. ТОВ «Факторинг партнерс» також понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9 000 грн. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 07 червня 2024 року відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Дейнюк М.П. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він повністю заперечує щодо позовних вимог, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, а також у стягненні судових витрат. Відзив обґрунтовує тим, що у позовній заяві позивач стверджує про те, що договір позики № 555165212481 від 17.01.2022 підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Однак, як вбачається із тексту договору позики № 555165212481 від 17.01.2022, в такому не містяться дані щодо часу накладання електронного підпису відповідачем. Окрім того, не надано жодних доказів на підтвердження факту того, що під час укладення договору,саме відповідач проходив верифікацію. Звертає увагу також на те, що позивачем додано до позовної заяви загальні умови надання грошових коштів у позику в редакції від 12.10.2021, які нібито підписані ним одноразовим ідентифікатором, при цьому, на одному аркуші вказаного документу зазначено, що такий підписано 10 вересня 2021 року за допомогою смс ідентифікатора 0151, на іншому аркуші вже зазначено, що підписано 16 грудня 2021 року, за допомогою смс ідентифікатора 6923. Тобто, ще задовго до нібито укладання договору позики 17 січня 2022 року, ним було підписано загальні умови надання грошових коштів у позику в редакції від 12.10.2021, та ще й було підписано 10 вересня 2021 року, в редакції від 12 жовтня 2021, тобто в редакції, якої станом на 10.09.2021 не існувало. \~ \~ \~ \~Зважаючи на зазначені розбіжності щодо дати підписання Загальних умов надання грошових коштів у позику в редакції від 12.10.2021 та беручи до уваги не надання позивачем доказів на підтвердження факту того, що під час укладення вказаного вище договору позики саме він проходив верифікацію, є обгрунтовані сумніви щодо укладання вказаного вище договору позику. \~ \~ \~ \~Разом з тим, щодо відсутності доказів на підтвердження факту наявності заборгованості, зазначив, що позивачем не надано жодних письмових доказів, а саме первинних документів на підтвердження факту виникнення заборгованості за вказаним вище договором нібито укладеним ним з первісним кредитором - ТОВ «Київська торгово - інвестиційна компанія». До того ж, позивачем не надано жодних письмових доказів на підтвердження факту виконання первісним кредитором, ТОВ «Київська торгово - інвестиційна компанія», умов вказаного вище договору позику та надання йому коштів у позику. При цьому, у договорі позики взагалі не зазначено певного банківського карткового рахунку на який мали бути перераховані кошти. До того ж, позивачем не надано жодних доказів, на підтвердження того, що платіжна картка № [NUMBER] , на яку нібито перераховувалися кошти, належить йому та не надано первинних документів, що такі кошти дійсно перераховувалися первісним кредитором на його користь, та що він користувався ними. Таким чином, позивачем не надано жодних належних письмових доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів на певну платіжну картку, належну йому та користування ним кредитними коштами. Водночас, доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Разом з тим зазначив, що позивачем проценти за користування кредитними коштами нараховані поза межами строку надання позики на загальну суму 13 611 грн. Так, згідно п. 1.1 договору позики, кошти надаються на строк 30 календарних днів, тобто до 15 лютого 2022 року. Проте, з довідки по договору позики від 22.12.2023 вбачається, що нарахування процентів здійснено і після 15.02.2022, зокрема й у березні 2022 року, що є неприпустимим. Крім того, розрахунок заборгованості за договором позики здійснений за період з 18.12.2023 по 08.04.2024, тобто після укладання договору факторингу між позивачем та первісним кредитором, що є не допустимим. До того ж, вказаний розрахунок заборгованості не містить даних щодо кількості днів прострочення за нібито укладеним договором позики. Позивачем відповіді на відзив подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 січня 2022\~року між\~ТОВ «Київська\~торгово -\~інвестиційна компанія»\~та [PERSON] укладено договір\~кредитної лінії\~№ 555165212481, за умовами якого на підставі заявки на позику від 17.01.2022, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець надає на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 12000 грн, які у випадку проведення пролонгації/реструктуризації заборгованості направляються на погашення заборгованості за договором позики № 555165212481 від 17.01.2022, укладеного між сторонами, на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п.1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.п. 1.1.1. Договору позики сторони погодили тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить: знижена процентна ставка, фіксована становить 1,42 % за день (520,00% річних) від суми позики в межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1. цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня, що слідує за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставки, фіксована становить 2,60% за день (950,00% річних) від суми позики та застосовується в межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1. цього Договору, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в п.п.1.1.1.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Положеннями п.2.1. Договору позики встановлено, що позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційній анкеті клієнта -позичальника. Пунктом 2.2. Договору позики встановлено, що датою надання позики є дата списання грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на банківський картковий рахунок позичальника, передбачений у п.2.1. цього договору. Згідно з п. 2.3. Договору позики у випадку проведення сторонами пролонгації/реструктуризації заборгованості за раніше укладеним Договором позики, позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням позичальником заборгованості за цим договором в розмірі, що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім договором позики. Положеннями п. 3.1. Договору позики передбачено, що позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток № 1 до цього Договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи. Згідно додатків № 1 та № 2 до договору від 17 січня 2022 року, загальна вартість кредиту становіть 17128, 80 грн та складається із суми кредиту в сумі 12000 грн та процентів за користування кредитом в сумі 5128, 80 грн. Вказане відображено і в паспорті споживчого кредиту. Згідно довідки сервісу онлайн платежів iPay.ua, 17.01.2022 о 22:29:15, було успішно перераховано та зараховано на платіжну картку клієнта, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 131883489, грошові кошти в сумі 12000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом 08 квітня 2024 року за період часу з 17 січня 2022 року до 14 жовтня 2024 року в [PERSON] виникла заборгованість в сумі 30299, 80 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 12000 грн та відсотками в сумі 18299, 80 грн. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія». Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу, [PERSON] є боржником на суму 30299, 80 грн за договором № 555165212481. Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.\~205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. У постановах великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався. Щодо кредитного договору № 555165212481 від 17 січня 2022 року, суд зазначає, що згідно п. 1.1 заявлений строк кредитування складає 30 календарних днів з 17.01.2022 по 15.02.2022. Відповідно до додатку № 2 до договору позики № 555165212481 від 17 січня 2022 року, що є невід`ємною частиною договору визначено розрахунок загальної вартості кредиту, відповідно до якого загальна вартість кредиту становіть 17128, 80 грн, яка включає в себе суму кредиту в сумі 12000 грн та проценти за користування кредитом в сумі 5128, 80 грн. Отже, стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором № 555165212481 від 17 січня 2022 року в розмірі 17128, 80 грн, що складається з: суми заборгованості за тілом кредиту 12000 грн; суми заборгованості за відсотками 5128, 80 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, згідно розрахунку: 17128, 80 грн (задоволена частина вимог): 30299, 80 грн (ціна позову) х 100 = 56 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1695, 68 грн (56 % від 3028 грн). Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно договору №15-02/2024 про надання правової допомоги від 15.02.2024, правову допомогу позивачу у справі надавало адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс». Згідно заявки про надання юридичної допомоги № 76 від 02.04.2024, акту №1 про надання юридичної допомоги від 09.04.2024 вартість надання усної консультації з вивчення документів та складання позовної заяви становить 9000 грн. Згідно платіжної інструкції №422780051 від 16.04.2024 ТОВ «Факторинг партнерс» сплатило Лігал Ассістанс АО 36000 грн оплати послуг про надання правової допомоги згідно договору №15-02/2024 від 15.02.2024 про надання правової допомоги. Суд вважає, що надання усної консультації з вивченням документів не було необхідним для надання правової допомоги позивачу, а складання позовної заяви не зайняло 4 год. часу, зважаючи на те, що договір про надання правової допомоги укладено сторонами раніше до звернення з позовом до суду, що свідчить про те, що аналогічні позовні заяви уже складались адвокатським об`єднанням, а тому складання позовної заяви не потребувало значного часу. За таких обставин, суд вважає необхідним зменшити витрати на правову допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати в сумі 4500 грн, що буде розумним, справедливим та співмірним із складністю справи. На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved