Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

Позивач, через свого уповноваженого представника, звернулась до суду із вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказано, що після смерті батька [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 2/9 часток права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Лука», розміром 3,42 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало раніше її померлій матері [PERSON] відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) серії ЖТ №0034492, яка розташована на території Станишівської сільської ради (колишня Луківська сільська рада) Житомирського району Житомирської області, однак отримала відмову з причини відсутності правовстановлюючих документів. У зв`язку з наведеним та з урахуванням уточнень (а.с. 34-43), позивач просить суд визнати за [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~право на\~2/9\~часток земельної\~частки (паю)\~розміром 3,42\~в умовних\~кадастрових гектарах\~земельної ділянки,\~яка перебуває\~у колективній\~власності КСП\~"Лука",\~що належало\~померлому на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~від 29.11.2001\~року виданого\~державним нотаріусом,\~в.о.\~завідуючої Третьої\~житомирської державної\~нотаріальної контори,\~ [PERSON] \~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~2-1750. У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 233). Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились; про розгляд справи повідомлені належним чином; причини неявки суду не відомі. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що померла [INFO] [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] , є батьками [PERSON] (а.с. 50-53, 77). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0034492 (а.с. 54-55) [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Лука», що знаходилося в с. Лука Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до\~копії спадкової\~справи №\~514/2001\~заведеної до\~майна померлої\~ [INFO] [PERSON] \~(а.с.\~170-195)\~наданої на\~виконання вимог\~ухвали суду\~про витребування\~доказів (а.с.\~164)на підставі вище вказаного сертифікату, після смерті останньої успадкували: - позивач в 7/9 частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.04.2002 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-735 (а.с. 194). - чоловік померлої, [PERSON] , в 2/9 частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.11.2001 року, яке зареєстровано в реєстрі за №2-1750 (а.с. 186). Згідно листа Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області за №11-18/3415 від 21.12.2023 року, земельна ділянка [PERSON] у приватну власність, право на яку у нього було відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2001 року, зокрема щодо 2/9 часток права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Лука», розміром 3,42 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало раніше померлій [PERSON] відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) серії ЖТ №0034492, яка розташована на території Станишівської сільської ради (колишня Луківська сільська рада) Житомирського району, Житомирської області не передавалася і відповідні рішення щодо передачі у приватну власність не приймалися. Згідно даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка, відокремлена від паю №323, після виділення з нього у приватну власність [PERSON] 7/9 частки з нього та на яку мав право [PERSON] або його спадкоємці, часткою 2/9 орієнтовною площею 0,5155 га, на даний час вільна та не виділена в натурі (на місцевості). Дані координат місця розташування не внесені до Державного земельного кадастру (а.с. 72-73). За життя [PERSON] склав заповіт від 16.05.2001 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, все те на що він за законом матиме право на день смерті, останній заповів своїй дочці [PERSON] (а.с. 115, 133). Зазначене також підтверджується копією спадкової справи № 441/2005 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 109-159) наданої на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів (а.с. 94). Окрім того, з матеріалів зазначеної копії спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с. 106). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.06.2023 року державним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Поліщук А. І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 85-86). Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 4\~ст. 25 ЦК України\~цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до\~ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття, у спадкоємця, який прийняв спадщину, право на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї. Відповідно до\~ст. 549 вказаного Кодексу\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 524 ЦК УРСР 1963 року\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до приписів\~ст. 1216 ЦК України (в редакції 2003 року)\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до пункту 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7\~Указу Президента України № 720 /95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~/далі - Указ №720/95/, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі, можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювати в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). За змістом статей\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) та Указу №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: -перебування в членах КСП на час паювання; -включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; -одержання КСП цього акта. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»\~встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), районною державною адміністрацією. Такими документами, також є: - свідоцтво про право на спадщину; - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 6\~Європейської Конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] , який за життя не встиг оформити право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , зважаючи на відсутність у позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на майно у нотаріуса або в уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, суд вважає за потрібне задовольнити позовну заяву та визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved