Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

28.03.2024 року позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, просить суд стягнути з МТСБУ на користь позивача невиплачену частину регламентної виплати у розмірі 26 604,56 грн; стягнути з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 18 832,36 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.10.2023 приблизно о 16:10 год. у м. Києві по вул. Кільцева дорога навпроти автосалону «Lexus» відбулася ДТП за участю ТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , яка належать на праві власності [PERSON] , внаслідок чого вказані ТЗ отримали механічні пошкодження з вини відповідача та позивачу завдано матеріальної шкоди. В подальшому за результатами розгляду заяви потерпілої особи, МТСБУ виплатило позивачу виплату у розмірі 133 395,44 грн. З метою визначення дійсної вартості пошкодження автомобіля, позивач замовив огляд пошкодженого ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] на підставі чого було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №714/11-23 від 06.11.2023, відповідно до якого вартість пошкодженого автомобіля склала 178 832,36 грн, а ліміт відповідальності МТСБУ складає 160 000,00 грн, а тому МТСБУ повинен сплати на користь позивача недоплачену частину регламентної виплату у розмірі 26 604,56 грн. Що стосується вимог до [PERSON] , то позивач зазначив, що відповідно до згаданого звіту вартість відновлювального ремонту ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] склала 164 204,94 грн, а величина втрати товарної вартості склала 14 627,42 грн, а тому відповідач повинен сплатити на користь позивача різницю між розміром заподіяної шкоди і лімітом відповідальності МТСБУ, що становить 18 832,36 грн. Крім цього, позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки належний йому автомобіль ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] був його основним засобом пересування, а його пошкодження, внаслідок ДТП завдало йому душевних страждань та вплинуло негативно на його моральний стан. Поряд з цим позивач зазначив тілесних ушкоджень, який обмежує його у здійснені професійної діяльності, таким чином моральна шкода, завдана протиправними діями [PERSON] має бути відшкодована у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою судді 29 березня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 46, 47). Ухвалою суду відповідачам надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 22.04.2024 року представник відповідач МТСБУ скористався правом подати відзив на позовну заяву виклавши свої міркування де, вважає, що вимоги позивача є безпідставними на просив відмовити у задоволенні позову, з підстав того, що згідно Звіту №54563 від 29.10.2023 складеного СОД ТОВ «БВН ЕВ Груп» за дорученням МТСБУ вартість відновлювального ремонту ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] склала 133 395,44 грн, вказану суму МТСБУ перерахувало на рахунок позивача, у свою чергу позивач просить доплатити з фонду захисту потерпілих суму у розмірі 26 604,56 грн, посилаючись на висновок, складений на його замовлення ФОП [PERSON] за №714/11-23 від 06.11.2023 року, також згідно ремонтної калькуляції №714/1-23 від 08.10.2023 вартість відновлювального ремонту складає 164 204,94 грн, де зазначено, що при розрахунку визначені з нарахуванням ПДВ -20%, проте позивач не надав суду підтвердження відновлення свого ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] на СТО, яка є платником податку на додану вартість, у зв`язку із чим у відповідача не виникло перед позивачем обов`язку щодо проведення доплати на суму ПДВ (164 204,94 - 20% = 131 200,00) МТСБУ виплатило 133 395,44 грн. Окрім цього, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобу, який спричинив ДТП; шкоду пов`язану із втратою товарного вигляду ТЗ; згідно з п. 12.1. ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Позивач не обмежений права отримати повне відшкодування збитків за рахунок винуватця ДТП, який не виконав вимоги Закону та не застрахував свою відповідальність перед третіми особами (а.с. 52-55). 06.05.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що у Звіті №714/11-23 від 06.11.2023 відсутні відомості про те, що оцінювач ФОП Баранов повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо не правдивий висновок, та відсутні дані, що звіт підготовлений для подання до суду, а отже він не може слугувати належним, допустимим та достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його автомобілю. Що стосується моральної шкоди, то відповідач зазначив, що позивач не надав жодного доказу того, що він зазнав, зазнає і невизначений час буде зазнавати фізичний біль та страждання. Щодо стягнення правової допомоги відповідач не погоджується із цією вимогою та ї розміром, оскільки ним не надано жодних доказів понесених витрат у розмірі 28 000,00 грн, а також не долучено доказів щодо обґрунтування таких витрат, а тому така вимога не підлягає до задоволення (а.с. 73-77). 19.06.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , де останній зазначає, що позиція сторони є безпідставною, зокрема його посилання на ст. 106 ЦПК України, оскільки вказаний Звіт є письмовим доказом, який виступає підставою вимог позивача, і який був складений суб?єктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства, а не висновками судового експерта, відтак з огляду на вищенаведені положення законодавства і правозастосовну практику Верховного Суду є належними, допустимим і достовірним доказом у даній категорії справ. Позивач таким чином реалізував своє право на встановлення дійсної суми збитку, завданого йому, при цьому вказаний Звіт був виконаний уповноваженою на це Законом особою та містить інформацію щодо предмета доказування. Щодо моральної шкоди, позивач зазначив, що сам по собі факт пошкодження його автомобіля є підтвердженням, що йому завдано моральних страждань. Крім цього, позивач заперечує відносно твердження відповідача щодо не подання належних доказів понесених витрат на правову допомогу, такі витрати підтверджуються Договором про надання правової допомоги, ордером на надання правничої (правової) допомоги, Актом виконаних робіт, що містить детальний перелік робіт, їх вартості та часом, що був необхідний для їх виконання та квитанціями про оплату таких робіт (а.с. 92-95). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 08.10.2023 приблизно о 16.10 годин, в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, навпроти автосалону «Lexus» керуючи ТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, яка не відповідає обстановці; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій [PERSON] відмовився. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху. Крім того, [PERSON] 08.10.2023 приблизно о 16.10 годин, в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, навпроти автосалону «Lexus» керуючи ТЗ «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 11, 12). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 4855/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність, відповідача не була застрахована, що підтверджується перевіркою чинності полісу внутрішнього страхування (а.с. 13). Моторне (транспортне) страхове бюро України, виплатило потерпілій особі [PERSON] шкоду заподіяну в результаті ДТП, яка мала місце 08.10.2023 у розмірі 133 395,44 грн., що також підтверджується випискою із банку АТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 14, 15). На замовлення позивача, 06.11.2023 складено Звіт №714/11-23 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] (сертифікат [NUMBER]від 22.01.2021 діючий до 22.01.2024) згідно якого вартість відновлюваного ремонту становить 164 204,94 грн, величина втрати товарної вартості становить 14 624,42 грн та вартість матеріального збитку складає 178 832,36 грн (а.с. 16-29). За проведення оцінки матеріального збитку авто «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , позивачем було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] суму у розмірі 3000,00 грн (а.с. 30). Також у матеріалах справи міститься Звіт №54563 від 29.10.2023 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТХ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , складеного на замовлення МТСБУ, згідно якого вартість матеріального збитку станом на 08.10.2023 дорівнює без врахування ПДВ 133 395,44 грн (а.с. 59-71). Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Звертаючись з даним позовом, сторона позивача посилається на те, що МТСБУ здійснено часткову виплату відшкодування шкоди. Судом встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 133 395,44 грн, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, висновками експертів. За положенням частини 1 статті 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Згідно з нормою статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності в Україні визначає Закон «Про судову експертизу», стаття 3 якого проголошує, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судову експертизу» законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів. До таких нормативно-правових актів відноситься, зокрема, Інструкція про порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 у редакції Наказу від 20.12.2012 № 1950/5 (далі - Інструкція). За правилом, закріпленим у пункті 1.4. Інструкції, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Відповідно до висновку №714/23-11 від 06.11.2023 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] становить 671 647,47 грн Отже, як було визначено судом, вартість відновленого ремонту автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] в наслідок отриманих механічних пошкоджень при ДТП, становить 164 204,94 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] на дату настання події 08.10.2023 року з урахуванням ПДВ. складає 174 832,36 грн. Водночас факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ реалізації складових і матеріалів тощо. Таким чином, суд бере до уваги висновок експерта щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ від №714/23-11 від 06.11.2023, як доказ про наявність матеріального збитку та вартості відновленого ремонту автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку з чим, підлягає стягненню на користь позивача з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) сума матеріального збитку у розмірі 160 000,00 грн (належний розмір регламентної виплати, що становить ліміт відповідальності МТСБУ) - 133 395,44 грн (розмір страхового відшкодування) = 26 604,56 грн Що стосується позовних вимог про стягнення на користь з відповідача [PERSON] суми матеріальної шкоди у розмірі 18 832,36 грн, слід зазначити наступне. У постанові від 01 липни 2020 року у справі № 420/998/18, проваджений № 61- 11714св19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив: «Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. У постанові від 23 березня 2021 року у справі № 759/13780/20 (провадження № 22-ц/824/4392/202) Київський апеляційний суд зазначив, що відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу мас право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е"). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача суми матеріального збитку в результаті пошкодження «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] під час скоєння ДТП, що мало місце 08.10.2023, наступним чином: 178 832,36 грн (розмір збитку, заподіяного позивачеві - вартість матеріального збитку) - 160 000,00 грн (ліміт відповідальності МТСБУ) = 18 832,36 грн. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з [PERSON] у розмірі 20 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що з вини відповідача пошкоджено транспортний засіб позивача, а отже, очевидним є те, що він зазнав негативних переживань та емоцій від пошкодження свого майна, а також суд враховує ту обставину, що позивач зазнав фізичних ушкоджень, що також впливає на його емоційний стан внаслідок протиправних дій відповідача. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи надані позивачем докази, які свідчать про спричинені душевні страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, враховуючи наявності вини у діях відповідача [PERSON] вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 5 000,00 грн. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення, що є обґрунтованими, і такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає, за необхідне стягнути з [PERSON] як із винної особи, що спричинила ДТП, яке мало місце 08.10.2023 витрати пов`язані збирання доказів, а саме проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача з відповідача МТСБУ на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 211,20 грн. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково до відповідача [PERSON] то на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 743,35 грн виходячи з розрахунку: (23832,36грн (сума задоволених позовних вимог до вказаного відповідача * 100 % / 38 832,36 грн (ціна позову) = 61,37% * 1 211,20 грн (сплачений при поданні позову судовий збір). Що стосується судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 28 000,00 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: договір про надання правової допомоги №23/01/24-ЮП/ІL від 23.01.2024; ордер №1123653; акт виконаних робіт №1 та дві квитанції про оплату послуг адвоката на загальну суму 23 500,00 грн. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial