Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2023 справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про визнання кредитного договору недійсним передано на розгляд до Голосіївського районного суд м. Києва. У грудні 2023 року вищевказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва. В обґрунтування позову зазначив, що 03.06.2023 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 5672607. [PERSON] зауважує, що має діагнози, які впливають на його психічний стан та здатність оцінювати свої дії, впливають на його аналітичні здібності. Зазначає, що не розумів свої дії, коли укладав кредитні договори з фінансовими компаніями, чим поставив свою сім?ю у дуже скрутне становище. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним кредитний договір від 03.06.2023 № 5672607, укладений між [PERSON] та ТОВ «Маніфою». Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.02.2024 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У травні 2024 представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що 03.06.2023 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства між [PERSON] та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики №5672607, згідно якого позичальнику надано кошти у сумі 1000,00 гривень у позику строком на 80 днів, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позичальнику було надано інформацію щодо фінансової послуги, яку розміщено у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою». Будь-яких запитань щодо інформації на сайті, умов надання позики, форми укладення договору при поданні заявки на укладення договору та безпосередньо при укладенні договору від [PERSON] не надходило. Для отримання фінансової послуги позичальником 20.07.2022 року створено особистий кабінет в ІТС Товариства. Товариством було надано позичальнику на ознайомлення для вивчення пропозицію укласти договір позики - оферту. Оферта містила всі умови договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів, а також посилання на Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою». Позичальник, вивчаючи умови оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитися від укладення договору. [PERSON] було підписане електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно погоджені всі запропоновані Товариством умови договору. Позивачем умови договору не виконано, жодних звернень щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним договором від позивача не надходило. Позивачем не надано істотних доводів щодо несправедливості умов договору позики або щодо його недійсності. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК). За наявними в матеріалах справи доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач просив визнати недійсним електронний договір про надання фінансового кредиту № 5672607 від 03.06.2023 року, укладений між ним та ТОВ «Маніфою», посилаючись на порушення його прав при укладенні договору. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зазначеними частинами ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики №5672607, відповідно до умов якого відповідач, як позикодавець, надав позивачу, як позичальнику, позику в сумі 1000,00 гривень у позику строком на 80 днів, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим (ідентифікатором), про що зазначено в договорі і не оспорюється позивачем. Як вбачається з копії спірного договору, при його підписанні позичальник використав електронний підпис - одноразовий ідентифікатор d98583/ Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Стаття 627 ЦК України та ст.6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному). Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.11 Закону про електронну комерцію, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 6 ст.11 Закону про електронну комерцію встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону про електронну комерцію). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.7, 12 ст.11 Закону про електронну комерцію). Договір позики № 5672604 від 03.06.2023 року містить всі істотні умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», розмір кредиту - 1000,00 грн., строк, на який надається кредит - 80 днів. Як вбачається з п.2.4.2. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 2.49000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; п. 2.4.3. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 3.00000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики/ Згідно з додатком до Договору позики № 5672607 від 03 червня 2023 року, загальна вартість позики та процентів складає 1000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, підписавши договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Разом з цим, позивач зазначив, що Епікризом виписаним з медичної карти хворого №9309 відділення №13 йому поставлено діагноз: легкий когнітивний розлад F06.7 - (Помірне порушення пізнавальної функції органічного ґенезу - розлад, який характеризується погіршенням пам`яті, труднощами у навчанні, та нездатністю концентруватися на одному завданні тривалий час. Часто відмічається відчуття розумової стомленості під час вирішення розумових задач, та сприйняття нового матеріалу є суб`єктивно складним, навіть якщо об`єктивно є успішним. Жоден з цих симптомів не є досить не\-серйозним для встановлення діагнозу деменції (F00-F03) або делірію ( FО5.-). Такий діагноз мол се бути поставлений лише у зв`язку з уточненим фізичним розладом, та може встановлюватися за умови наявності психічних розладів або розладів поведінки, класифікованих у рубриках FІ0-F99. Розлад може передувати, супроводжувати або мати місце після багатьох інфекційних захворювань та фізичних порушень, як церебральних так і системних, але не обов`язково є безпосереднє підтвердження впливу церебральної системи), синдром залежності від алкоголю, стимуляторів, канабіноїдів П9.21 (Розлади психіки та поведінки внаслідок впсивання декількох препаратів та інших психоактивиих речовин). Також, позивач проходив лікування за діагнозами: F.06.32 (Біполярнийрозлад, пов`язаний з органічним ушкодженням головного мозку), 1.10.21 (Розлади психіки та поведінки внаслідок впливання алкоголю). Крім того, позивачу діагностували органічний депресивний розлад. Позивач зазначає у позові, що вищезазначені діагнози значно впливають на психічний стан та здатність об`єктивно оцінювати свої дії, впливають на аналітичні здібності позивача. [PERSON] не розумів свої дії, коли укладав кредитні договори з фінансовими компаніями, чим поставив його сім`ю у дуже скрутне становище. Вперше позивач звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103) в 2010 році. 26.10.2011 [PERSON] повторно звернувся у зв`язку з порушенням особистості внаслідок вживання алкоголю F 10.71. Позивач декілька разів проходив лікування на протязі 2011 та 2012 років, у зв`язку з ускладненням порушення особистості та виникненням проблем з комунікацією з іншими людьми та об`єктивним сприйняттям життєвих ситуацій. В 2022 році симптоми психічних хвороб знову проявилися. Позивач знову звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» та проходив лікування в період з 02.09.2022 по 12.09.2022 (відповідно до Епікризу виписаного з медичної карти стаціонарного хворого № 9576 від 12.09.2022). В анамнезі захворювання зазначено: «Зловживав алкоголем, канабіноїдами, стимуляторами з 1997 року. У 2010 лікувався у відділенні № 13 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», «кодування» від алкоголізму, ремісія 4 роки. Повторне «кодування» в 2014 р., ремісія 1,5 роки. Ремісія з 2016, спонтанні ремісії до 3-4 місяців. Рецидив алкоголізму в червні 2022 р., поновив наркотизацію. Проходив лікування у відділенні № 13 з 22.08.2022 по 24.08.2022 з діагнозом: F 19.30; 25.08.2022-01.09.2022 з діагнозом: F06.7. Рекомендовано лікування у відділенні № 13 з діагнозом: F06.32». Також, позивач проходив лікування в КНП Клінічна лікарня «Психіатрія» в періоди з 31.01.2023 по 06.02.2023; з 07.02.2023 по 13.02.2023; з 14.02.2023 по 20.02.2023. В епікризі виписаного з медичної карти стаціонарного хворого № 2047 від 20.02.2023 в розділі «психічний стан» зазначено: «Фон настрою знижений. Емоційно невиразний. Мислення послідовне, уповільнене. Інтелектуально - мнестичне зниження». Суд зазначає, що для визначення тимчасового стану особи, при якому він внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення ним правочину, необхідно обов`язково призначення судово-психіатричної експертизи. У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено, що в момент укладання договору позивач не усвідомлював зазначення своїх дій та не міг керуватися ними. З доданих до позовної заяви додатків, які містяться в матеріалах справи, а саме: епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого №14350, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (02.01.2023); Довідка видана КЕП «КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ «ПСИХІАТРІЯ», про перебування на стаціонарному лікуванні з 22.08.2022 по 12.09.2022; епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 9309, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (01.09.2022); епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 9166, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (24.08.2022); епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 2047, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (20.02.2023); епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 10174, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (29.09.2022); епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 14222, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (19.12.2022); епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 1696, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (13.02.2023); епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 9576, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (12.09.2022); виписка з історії хвороби № 1076, виписаний зі стаціонару - 12.03.2012; епікриз виписаний з медичної карти стаціонарного хворого № 1363, який підтверджує факт виписки пацієнта зі стаціонару (06.02.2023); виписка з історії хвороби № 7130, виписаний зі стаціонару - 24.11.2011, вбачається, що позивач був здатен 03.06.2023 укласти договір з Відповідачем, оскільки позивач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «МАНІФОЮ», тобто самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з Товариством в договірні відносини на умовах визначених Правилами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про визнання кредитного договору недійсним, - не підлягає задоволенню, оскільки позивачем недоведено, що він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними в момент укладення 03.06.2023 договору з відповідачем. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed