Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

У квітні 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна\~заява від\~представника позивача [PERSON] адвоката Усенка Андрія Ігоровича про поділ майна подружжя, в якій позивач просить суд поділити майно, шо є спільною сумісною власністю подружжя, та: -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1202 га, за кадастровим номером 3222481601:01:052:5211, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 127,1 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (додаткові відомості: житловий будинок А-2, споруди №1-3); -стягнути з [PERSON] грошову компенсацію\~на користь [PERSON] замість її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб: автомобіль марки BMW, легковий, номер шасі (VIN код): [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2019 року випуску у сумі 437\~000,00 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25.04.2014 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі по 14.11.2022, зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.04.2014 та рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14.11.2022 по справі №758/6045/22. Вказує, що під час перебування у шлюбі подружжям було набуто наступне майно: - земельна ділянка, площею 0,1202 га, за кадастровим номером 3222481601:01:052:5211, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок, загальною площею 127,1 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (додаткові відомості: житловий будинок А-2, споруди №1-3); - транспортний засіб: автомобіль марки BMW, легковий, номер шасі ((VIN код): [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2019 року випуску. У зв`язку з тим,\~що після розлучення не може дійти згоди з відповідачем щодо розподілу спільного майна, змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею Янченко А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. До початку підготовчого засідання від представника відповідача [PERSON] , адвоката Вдовиченко Вікторії Олександрівни, надійшла заява про визнання позовних вимог згідно якої відповідач визнає позов та просить його задовольнити. У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися та подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25 квітня 2014 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 25.04.2014. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.03.2024 року за [PERSON] на праві власності значиться: - земельна ділянка, площею 0,1202 га, за кадастровим номером 3222481601:01:052:5211, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13655820 від 12.03.2016 року); -\~житловий будинок,\~загальною площею\~127,1\~кв.\~м.,\~який знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(додаткові\~відомості:\~житловий будинок\~А-2,\~споруди №1-3) (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22965133 від 20.10.2017 року); Згідно витягу\~з Єдиного\~державного реєстру\~Міністерства внутрішніх\~справ стосовно\~зареєстрованих транспортних\~засобів від\~01.03.2024 [PERSON] \~на праві\~власності володіє\~також транспортним засобом, а саме: автомобіль марки BMW, легковий, номер шасі ((VIN код): [NUMBER] , білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2019 року випуску, державна реєстрація 11.07.2020 року. Також, судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14.11.2022 по справі №758/6045/22 шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, суд робить висновок, що спірне майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов в повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У даній справі презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Статтями\~70,\~71 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі N 910/3009/18\~(пункт 63)). Враховуючи зазначене суд вважає правомірною вимогу позивача щодо виплати компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом\~статті 141 ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 9\~084,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved