Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності документу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.03.1993 [PERSON] отримала громадянина України евакуйованого(ої) із зони відчуження за [NUMBER]. Проте, в подальшому заявник з`ясувала, що в свідоцтві її ім`я зазначено « [PERSON] », в той час коли вірним є « [PERSON] ». Встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання пенсії за віком. Проте, оскільки в документах містяться розбіжності, останні отримала відмову в призначенні пенсії, в зв`язку з чим звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту. Заявник в судове засідання не з`явилась, просила проводити розгляд справи в її відсутність, заяву підтримала і просила задовольнити. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 10.08.1991 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.08.1991 за №322272 /а.с.6/. 10.03.1993 Житомирською обласною державною адміністрацією [PERSON] видано довідку №БЮ-781 відповідно до якого остання з моменту аварії по 19.09.1989 постійно проживала у зоні безумовного обов`язкового відселення та має право на отримання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеної до категорії 2 /а.с. 7/. 22.03.1993 [PERSON] отримала посвідчення категорії 2 за № [NUMBER] /а.с. 12/. Проте в останньому її ім`я записане як « [PERSON] », в той час коли вірним є « [PERSON] ». Наявні у матеріалах справи копії документів, а саме: паспорта громадянина України, свідоцтва про народження, копії свідоцтва про шлюб та довідки, узгоджуються між собою. Судом також взято до уваги, що у долучених до матеріалів справі копій документів, а саме: копії паспорта громадянина України, копії свідоцтва про шлюб, копії довідки та копії свідоцтва про народження, згідно яких ім`я заявника зазначено « [PERSON] ». Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судові витрати у справах окремого провадження розподілу не підлягають.

Outcome: approved