Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

22 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 10030 грн. 77 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 84104 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 1000180260 від 11 вересня 2011 року, укладеним між позивачем та АТ «ОТП Банк», за період з 11 вересня 2011 року по 25 травня 2021 року в сумі 14831 грн. 44 коп. та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса № 84105 від 03 червня 2021 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження № 66330544, в межах якого з позивача стягнуто 10030 грн. 77 коп., що підтверджується розрахунковими листами з місця роботи [PERSON] . Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року по справі № 623/3643/21 зазначений вище виконавчих напис визнано таким, який не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів, набутих на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного таким, який не підлягає виконанню. Відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, рішенням Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2023 року № 399/0/15-23 з 01 травня 2023 року змінено територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області на Дзержинський районний суд м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 08 червня 2023 року матеріали заяви надійшли в провадження судді Аркатової К.В. та були фактично передані судді 13 червня 2023 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року справу прийнято до провадження судді Аркатової К.В., справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач до суду не прибув, просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. 14 листопада 2023 року директор ТОВ «Вердикт Капітал» [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою позицію правомірністю стягнення коштів з позивача до моменту визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 84104 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 1000180260 від 11 вересня 2011 року, укладеним між позивачем та АТ «ОТП Банк», за період з 11 вересня 2011 року по 25 травня 2021 року в сумі 14831 грн. 44 коп. та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса № 84105 від 03 червня 2021 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження № 66330544, в межах якого з позивача стягнуто 10030 грн. 77 коп., що підтверджується розрахунковими листами з місця роботи [PERSON] . Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року по справі № 623/3643/21 зазначений вище виконавчих напис визнано таким, який не підлягає виконанню. Главою 83 ЦК України\~визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення\~статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року по справі № 910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3\~ст.1212 ЦК України\~положення\~глави 83 цього Кодексу\~застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року по справі\~№\~910/22442/16. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису № 84105 від 03 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з [PERSON] коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 10030 грн. 77 коп. було безпідставним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. [PERSON] заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 20000 грн. моральної шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦП України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Згідно зі статтею 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розглядає факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та понесення моральних страждань. На підставі зазначеного та

Outcome: approved