Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольга Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович, про скасування рішення про реєстрацію речового права. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 24.12.2020 між [PERSON] (як Позикодавцем) та нею (як Позичальником) укладено Договір позики, згідно з яким, [PERSON] позичила (взяла в борг) у [PERSON] 3 699 163, 00 грн. (три мільйони шістсот дев`яносто дев`ять тисяч сто шістдесят три), що на день укладення Договору позики за курсом Національного банку України становило еквівалент 130 000,00 доларів США. Відповідно до п. 3 Договору позики Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю зазначений у п. 1 цього Договору борг до дванадцятої години ранку двадцять четвертого лютого дві тисячі двадцять першого року. З метою забезпечення виконання Договору позики сторони уклали 24.12.2020 Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1659. Відповідно до п. 2.1. Договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві особистої приватної власності нерухоме майно, а саме: - земельну ділянку загальною площею 0,1612 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222485901:01:018:5098 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); - житловий будинок [ADDRESS] , позначений літерою «А», житловою площею 114,7\~кв.м, загальною площею 237,3 кв.м. Згідно з п. 2.2. Договору іпотеки сторони оцінюють земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:018:5098 в 1\~849\~581,50 грн. (один мільйон вісімсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня п`ятдесят копійок), що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 65 000 доларів США (шістдесят п`ять тисяч). Сторони оцінюють житловий будинок в 1\~849\~581,50 грн. (один мільйон вісімсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня п`ятдесят копійок), що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 65 000 доларів США (шістдесят п`ять тисяч). Як зазначила [PERSON] , нею частково повернуто заборгованість за договором позики, з моменту початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, тобто з 24.02.2022 [PERSON] не виходить на зв`язок, відомі номери телефонів не відповідають, його рідні не надають інформацію стосовно місцеперебування, а отже, залишок позики не повернуто. Також [PERSON] зазначає, що з моменту укладення Договорів позики, додаткових угод та іпотеки, вона жодних вимог від [PERSON] не отримувала, але при цьому на початку жовтня 2023 року, знайомими їй було повідомлено про оголошення, розміщене на сайті з продажу нерухомості оголошення про продаж належного їй на праві власності та переданого в іпотеку житлового будинку. З Державного реєстру речових прав, їй стало відомо, що 20.07.2021 право власності на житловий будинок (реєстраційний номер 2106828332224) та на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:018:5098, було зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, на думку [PERSON] , вбачається, що [PERSON] всупереч всім домовленостям, здійснив незаконні дії, які полягають у безпідставному та протиправному зверненні стягнення на предмет іпотеки з допущенням грубих порушень норм законодавства та умов договору позики та іпотеки. [PERSON] зазначила, що після отримання інформації про вчинену реєстраційну дію їй вдалося встановити, що [PERSON] не було дотримано вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки від 24.12.2020. Відповідно до п. 6.1.1. Договору іпотеки право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовими способами визначеними цим Договором виникає у випадку залишення без задоволення іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання або умов цього Договору згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 2 п. 6.2.3. Договору іпотеки право власності на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя переходить до іпотекодержателя з моменту державної реєстрації цього Договору у відповідних органах, за умови документального підтвердження надсилання на адресу Позичальнику/ Іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги та відсутності на оригіналі цього Договору іпотекодержателя відмітки про його розірвання. Зі слів [PERSON] , такі вимоги не направлялися, оскільки в матеріалах реєстраційної справи містяться докази направлення, які свідчать про направлення «Заяви», при цьому, як вбачається, що вимоги направлялися не [PERSON] , а приватним нотаріусом на адресу місцезнаходження майна, а не на адресу реєстрації, що також свідчить про цілеспрямовані дії, направлені на унеможливлення отримання [PERSON] відповідних вимог. Таким чином, [PERSON] наголошує на тому, що у відповідності до п.п. 6.1.1 та 6.2.3. Договору іпотеки, за умови відсутності попереднього направлення вимоги в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в іпотекодержателя було відсутнє право на здійснення позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно таке звернення є протиправним та незаконним. Також, [PERSON] вказала, що у Законі України «Про іпотеку» зазначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Як вбачається зі звіту про оцінку, здійсненого ТОВ «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ» від 12.07.2021, було зроблено та використано значно занижену оцінку житлового будинку та земельної ділянки, які нібито замовила безпосередньо Позивач [PERSON] , що не відповідає дійсності, та свідчить про підробність документів, оскільки навіть підпис замовника ( [PERSON] ) на звіті відсутній. Так, в Договорі іпотеки сторони домовились, що вартість земельної ділянки становить 1 849 581, 50 грн. (один мільйон вісімсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят один) гривень п`ятдесят копійок), що на день укладення Договору іпотеки за курсом Національного банку України становить еквівалент 65 000 доларів США (шістдесят п`ять тисяч), а у використаному звіті про оцінку зазначено вартість 266 000,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч гривень), що за курсом Національного банку України станом на дату оцінки еквівалентно 9 735 доларів США. [PERSON] наголосила, що така оцінка дуже далека від реальної, та не відповідає характеристикам самої земельної ділянки 0,16 га і в передмісті Києва, а тому не може коштувати орієнтовно 9-10 тис. доларів США. Аналогічно щодо житлового будинку було використано оцінку в розмірі 2 295 166,00 грн. (два мільйони двісті дев`яносто п`ять тисяч сто шістдесят шість), що за курсом Національного банку України станом на дату оцінки еквівалентно 84 000 доларів США. При цьому, умовами договору передбачено оціночну вартість житлового будинку у 65 000 тис. доларів США. Наразі, [PERSON] опубліковано оголошення про продаж житлового будинку на сайті з продажу нерухомості за 369 000 доларів США. При цьому, [PERSON] зазначила, що, здійснивши запит за аналогічними параметрами житлового будинку та земельної ділянки, вона отримала довідку про вартість об`єкта нерухомості станом на момент звернення із заявою про забезпечення, з якої вбачається, що вартість предметів іпотеки занижена в п`ять разів від вартості будинку та майже у дванадцять разів від вартості земельної ділянки (2 295 166 грн. на липень 2021 року вартість будинку та 266\~000,00 грн. вартість земельної ділянки), оскільки навіть з урахуванням дворічного строку довідок, вартість житлового будинку складає 10\~929\~102,80\~грн., а земельної ділянки 8 787 522,06 грн. Таким чином, вона вважає, що [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок та земельну ділянку без дотримання, встановленої чинним законодавством процедури досудового звернення стягнення на предмет іпотеки не забезпечено належного направлення та вручення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та використано оцінки, якими суттєво занижена вартість обох об`єктів З огляду на викладене та посилаючись на вимоги законодавства, [PERSON] просила суд: визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 59430678 від 23.07.2021) про реєстрацію права власності на житловий будинок (реєстраційний номер 2106828332224) за [PERSON] ; визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 59428970 від 23.07.2021) про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3222485901:01:018:5098) за [PERSON] . Ухвалою суду від 20.11.2023 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 24.01.2024 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . У відзиві [PERSON] зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] зазначив, що [PERSON] не надала жодного доказу на підтвердження свого твердження про часткове повернення заборгованості за договором позики. Також, [PERSON] наголосив на тому, що з моменту початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, тобто з 24.02.2022, [PERSON] через свого чоловіка неодноразово зв`язувалася, зокрема, із батьком [PERSON] , який є його повіреною особою в питаннях нерухомого майна, а потім вона та її чоловік неодноразово зустрічались з батьком [PERSON] з метою обговорення ситуації та варіантів погашення боргу через здачу в оренду чи через продаж спірних будинку та земельної ділянки. [PERSON] зазначив, що сторони вели переписку у додатку «Viber» ( [PERSON] через свого чоловіка, [PERSON] через свого батька), в якій домовлялися про укладення тристороннього договору оренди будинку. [PERSON] також зазначив, що вказана переписка підтверджує, що [PERSON] вже у вересніжовтні 2023 року чітко знала про те, що [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірні будинок та земельну ділянку. [PERSON] звернув увагу суду на те, що ще до реєстрації права власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку, він та [PERSON] , а також її чоловік домовлялися продати ці об`єкти, а отримані кошти від продажу поділити - [PERSON] мав отримати кошти в рахунок погашення заборгованості, а [PERSON] мала отримати решту суми. Перемовини від [PERSON] щодо цього постійно вів його повірена особа його батько [PERSON] . Як вказав [PERSON] , після досягнення усної домовленості про продаж будинку саме [PERSON] , в присутності батька [PERSON] [PERSON] , звернулася до спеціаліста з нерухомості [PERSON] . На думку [PERSON] , вказане повністю спростовує твердження [PERSON] про те, що їй було невідомо про продаж спірного майна, і вказує на недобросовісність її поведінки. [PERSON] у своєму відзиві наголосив, що у розписці від 24.12.2020 [PERSON] зобов`язалась при невиконанні умов позики надати [PERSON] згоду на застосування ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», зі змістом яких вона була ознайомлена. [PERSON] вказав, що з матеріалів справи вбачається, що він двічі надсилав вимогу про виконання порушеного зобов`язання із друкованим повідомленням про вручення із періодичністю не менше ніж один місяць, а саме 16.04.2021 (вимога від 15.04.2021) та 01.06.2021 (вимога від 31.05.2021). При цьому, як перша вимога так і друга вимоги були надіслані на адресу місця реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Так, у розписці від 24.12.2020 [PERSON] зазначила, щоб повідомлення надсилалися їй на адресу: [ADDRESS] . Крім того, перша вимога від 15.04.2021 також була надіслана на адресу місцезнаходження предмета Договору іпотеки. Також, [PERSON] звернув увагу суду, що він не є спеціалістом у галузі цивільного права, а тому звернувся до приватного нотаріуса Косенка Миколи Олександровича для правильного складання та направлення письмових вимог про виконання порушеного зобов`язання. Вказане відповідає статті 84 Закону України «Про нотаріат», якою визначено, що нотаріус передає заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви надсилаються поштовим відправленням з повідомленням про вручення або передаються адресатам особисто під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. Таким чином, факт направлення вимог про виконання порушеного зобов`язання саме приватним нотаріусом, а не [PERSON] жодним чином не порушує умов Договору іпотеки та положень чинного законодавства, оскільки законом не визначено, що іподекодержатель повинен лише особисто надсилати такі вимоги іпотекодавцю. У той же час, як зазначив [PERSON] , обидві вимоги були повернуті йому у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. [PERSON] вказав, що [PERSON] погодилась з умовами договору іпотеки, отже, вважала дані умови прийнятними. При укладенні вказаного правочину не існувало ніяких умов, які б примусили позивачку прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Таким чином, внаслідок невиконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань перед [PERSON] останній мав повне право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, укладаючи Договір іпотеки, [PERSON] надала згоду на перехід права власності (відчуження) предмета іпотеки до іпотекодержателя у позасудовому порядку в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин. На думку [PERSON] , неотримання [PERSON] письмових вимог про виконання порушеного зобов`язання ні в якому разі не можуть свідчити про неналежне надсилання таких вимог, оскільки, обидві вимоги були надіслані на адресу місця реєстрації позивача, а саме: [ADDRESS] , про що вона сама ж просила у розписці від 24.12.2020. Разом з тим, [PERSON] зазначає, що жодним чином не порушив встановлених домовленостей між сторонами та діяв виключно відповідно до вимог чинного законодавства. Також [PERSON] вказав, що він не є спеціалістом в галузі оцінки нерухомого майна, тому не міг і не може оцінити правомірність виготовлених суб`єктом оціночної діяльності звітів про оцінку спірних житлового будинку та земельної ділянки. Разом з тим, [PERSON] сама неодноразово наголошує у самій позовній заяві, що відповідно до договору іпотеки сторони погодили вартість переданих в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки по 65\~000 доларів США, тобто у 130\~000 доларів США два переданих в іпотеку об`єкти нерухомого майна, а отже, така ціна є для неї прийнятною. Крім того, відповідно до розписки, яку [PERSON] написала і надала [PERSON] вона отримала від нього у борг саме 130\~000 доларів США. А отже, на думку [PERSON] , прав [PERSON] оцінкою переданого в іпотеку майна, на яке було звернено стягнення в порядку іпотечного застереження, порушено не було у будь-якому разі. 24.01.2024 від [PERSON] також надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , в якій він просив суд: у разі задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович, державний реєстратор Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Мурашко Ольга Володимирівна, визнання неправомірними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності задовольнити його зустрічний позов; стягнути із [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість у сумі 133\~878,63 доларів США; стягнути із [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , судові витрати. Свої зустрічні позовні вимоги мотивував наступним. 24.12.2020 між [PERSON] (як Позикодавцем) та [PERSON] (як Позичальником) був укладений Договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила (взяла в борг) у [PERSON] грошові кошти в сумі 3\~699\~163,00\~грн. (три мільйони шістсот дев`яносто дев`ять тисяч сто шістдесят три) гривні 00 копійок, що на день укладення Договору позики за курсом Національного банку України становило еквівалент 130 000,00 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів та зобов`язалася їх повернути до дванадцятої години ранку двадцять четвертого лютого дві тисячі двадцять першого року. Факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , отримання останньою від [PERSON] вищезазначеної суми, а також волевиявлення [PERSON] повернути отримані в борг грошові кошти не пізніше дванадцятої години ранку двадцять четвертого лютого дві тисячі двадцять першого року підтверджується самим договором позики від 24.12.2020 та відповідною розпискою від 24.12.2020, підписаною [PERSON] . Попов звернув увагу суду на те, що з вказаної розписки також чітко вбачається, що [PERSON] отримала в борг від [PERSON] саме 130\~000 доларів США, а не їх гривневий еквівалент. Крім того, з метою забезпечення виконання Договору позики, 24.12.2020 сторони також уклали Договір іпотеки, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1659. Також [PERSON] звернув увагу суду на те, що до введення в Україні воєнного стану, тобто до 24.02.2022, на основний борг [PERSON] також нараховувалися 3 % річних у розмірі 3\~878,63 доларів США, з огляду на що заборгованість наразі становить 133\~878,63 доларів США. Станом на дату подання зустрічної позовної заяви одержані [PERSON] в борг кошти так і не були повернуті [PERSON] [PERSON] з огляду на вказане скористався іпотечним застереження в договорі іпотеки та звернув стягнення на передане [PERSON] в іпотеку майно шляхом реєстрації на своє ім`я права власності на нього, проте [PERSON] із цим не погодилась та оскаржила таку реєстрацію до суду. Разом з тим, у разі задоволення позову [PERSON] та визнання неправомірними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки права [PERSON] , як позикодавця, залишаться не захищеними, з огляду на що, [PERSON] був змушений звернутися із вказаним зустрічним позовом до [PERSON] . 24.04.2024 від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] . У своєму відзиві [PERSON] зазначила, що позовні вимоги [PERSON] є надуманими, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, а сама зустрічна позовна заява містить перекручені та спотворені факти, які не відповідають дійсним обставинам справи та не підлягають задоволенню. [PERSON] вказала, що дійсно, 24.12.2020 між [PERSON] (як Позикодавцем) та нею (як Позичальником) було укладено Договір позики, згідно з яким, вона позичила (взяла в борг) у [PERSON] 3\~699\~163,00 грн. (три мільйони шістсот дев`яносто дев`ять тисяч сто шістдесят три), що на день укладення Договору позики за курсом Національного банку України становило еквівалент 130\~000,00 доларів США (сто тридцять). [PERSON] ще у липні 2021 року здійснив дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики. З огляду на що, [PERSON] вказує на відсутність у [PERSON] права на стягнення будь-яких грошових коштів за договором позики, оскільки всі зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] вважаються виконаними. На думку [PERSON] , у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у зв`язку з його передчасністю, оскільки у [PERSON] за зустрічним позовом відсутні на дату звернення вимоги до [PERSON] за договором позики, а також відсутні фактичні порушені права. Крім того, [PERSON] зазначила, що 20.07.2021 [PERSON] вже було задоволено вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності. З огляду на зазначене, а також посилаючись на пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, [PERSON] вважає, що нарахована сума 3% річних в порядку статті 625 ЦК України за період з 25.02.2021 до 23.02.2022 також не підлягає задоволенню. 13.05.2024 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на його зустрічну позовну заяву, у якому він зазначив наступне. У своїй відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що [PERSON] намагається ввести суд в оману, оскільки не надає жодного доказу на підтвердження того, що вона позичила (взяла в борг) у [PERSON] саме 3\~699\~163,00 грн., а не їх доларовий еквівалент у розмірі 130\~000,00 доларів США. Натомість позивач за зустрічним позовом надав суду розписку [PERSON] як доказ того, що вона отримала від нього в борг саме 130\~000,00\~доларів США. [PERSON] зауважив, що наразі предмет іпотеки не реалізовано, і, відповідно, погашення його вимог за рахунок іпотеки не відбулося. Крім того, у випадку задоволення первісного позову [PERSON] автоматично відновиться порушення права [PERSON] на повернення йому позичених ним коштів, так як в такому разі реєстрація права власності на предмет іпотеки на його ім`я буде скасована, цей спосіб захисту прав іпотекодержателя стане не реалізованим. Отже, в разі задоволення первісного позову зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] за договором позики будуть відновлені, їх не можна буде вважати припиненими, що надасть право [PERSON] стягувати прострочену [PERSON] заборгованість за договором позики та розпискою. З огляду на вказане, право вимоги [PERSON] про повернення позики і сплату 3% річних у разі задоволення первісного позову є доцільними, обґрунтованим, законним та таким, що підлягає судовому захисту. До того ж, задоволення зустрічних вимог [PERSON] за основним зобов`язанням у разі задоволення первісного позову [PERSON] не призведе до подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки [PERSON] просить задовольнити його зустрічні вимоги тільки у випадку задоволення первісного позову [PERSON] . [PERSON] також зазначив, що способи захисту у вигляді стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки є повністю відмінними один від одного, регулюються різними нормативно-правовими актами та не виключають один одного. Таким чином, у разі коли вимоги іпотекодержателя за основним зобов`язанням задоволенні шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, то заборгованість за основним зобов`язанням далі не стягується і навпаки, коли іпотекодержатель задовольнив свої вимоги до боржника у повному обсязі шляхом стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, то необґрунтованим буде звернення стягнення на предмет іпотеки. У даній справі, у випадку задоволення первісного позову [PERSON] та скасування рішення реєстратора, [PERSON] має право задовольнити свої вимоги іншим способом, а саме: шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Також [PERSON] вказав, що доводи [PERSON] про те, що нараховані за період з 25.02.2021 до 23.02.2022 3 % річних не підлягають стягненню є необґрунтованими та помилковими, оскільки відповідно до усталеної судової практики нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, з огляду на що до відповідальності за\~порушення грошового\~зобов`язання, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, не може бути застосовано положення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Разом з тим, до введення в Україні воєнного стану, тобто до 24.02.2022, на основний борг [PERSON] також нараховувалися 3 % річних у розмірі 3\~878,63 доларів США, з огляду на що заборгованість наразі становить 133\~878,63 доларів США. Позивач за зустрічним позовом вважав, що у разі задоволення первісного позову має право вимагати від відповідача за зустрічним позовом повернення позичених ним та неповернутих в строк сум, а саме: 130\~000 доларів США основного боргу та 3\~878,63 доларів США 3%\~річних згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 24.12.2021 до 24.02.2022, а всього 133\~878,63 доларів США. Підсумовуючи, [PERSON] зазначив, що [PERSON] не було спростовано доводів позивача за зустрічним позовом та підстав для задоволення його вимог, тому зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі у разі задоволення первісного позову. Ухвалою суду від 12.04.2024, внесеною до протоколу судового засідання, було постановлено прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 29.04.2024 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, подали заяви про подальший розгляд справи у їх відсутність. Державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольга Володимирівна у судове\~засідання не\~з`явилась,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи була\~повідомлена,\~причини своєї\~неявки та\~позицію щодо\~позову суду\~не повідомила. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Крім цього, КЦС ВС у постанові від 30.09.2022 № 761/38266/14 роз`яснив, що, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про повне задоволення первісного позову та повне задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. 24.12.2020 між [PERSON] (як Позикодавцем) та [PERSON] (як Позичальником) був укладений Договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила (взяла в борг) у [PERSON] грошові кошти в сумі 3\~699\~163,00 грн. (три мільйони шістсот дев`яносто дев`ять тисяч сто шістдесят три гривні 00 копійок), що на день укладення Договору позики за курсом Національного банку України становило еквівалент 130\~000,00 (сто тридцять тисяч) доларів США. Відповідно до п. 3 Договору позики Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю зазначений у п. 1 цього Договору борг до дванадцятої години ранку двадцять четвертого лютого дві тисячі двадцять першого року. Відповідно до змісту розписки від 24.12.2020, підписаною [PERSON] , вбачається що [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 130\~000 доларів США. У вказаній розписці від 24.12.2020 [PERSON] зобов`язалась при невиконанні умов позики надати [PERSON] згоду на застосування ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», зі змістом яких вона була ознайомлена. 24.12.2020 [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) також уклали Договір іпотеки, посвідчений Косенком М.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1659. Відповідно до п. 2.1. Договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві особистої приватної власності нерухоме майно, а саме: - земельну ділянку загальною площею 0,1612 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222485901:01:018:5098 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); - житловий будинок [ADDRESS] , позначений літерою «А», житловою площею 114,7\~кв.м, загальною площею 237,3 кв.м. Згідно з п. 2.2. Договору іпотеки сторони оцінюють земельну ділянку з кадастровим номером 3222485901:01:018:5098 в 1\~849\~581,50 грн. (один мільйон вісімсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня п`ятдесят копійок), що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 65 000 доларів США (шістдесят п`ять тисяч). Сторони оцінюють житловий будинок в 1\~849\~581,50 грн. (один мільйон вісімсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня п`ятдесят копійок), що на день укладення цього Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 65 000 доларів США (шістдесят п`ять тисяч). Відповідно до п. 6.1.1. Договору іпотеки право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовими способами визначеними цим Договором виникає у випадку залишення без задоволення іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання або умов цього Договору згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У пункті 6.1.2. Договору іпотеки сторони досягли згоди про звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього Договору, наступними способами: - передача Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателю в рахунок виконання Основного зобов`язання в порядку, передбаченому цим Договором та статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право Іпотекодержателя на продаж Предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі шляхом укладення Договору купівлі-продажу Предмету іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором та статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 6.1.3. Договору іпотеки право вибору способу звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно із цим Договором належить Іпотекодержателю. Згідно з п.п. 6.2.1. та 6.2.2. Договору іпотеки Іпотекодавець дає свою згоду на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Цей Договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки, згідно статті 37 Закону України «Про Іпотеку». У п. 6.2.3. Договору іпотеки Сторони дійшли згоди про те, що Іпотекодержатель має право набути у власність Предмет іпотеки на наступний день після спливу строку усунення порушень Основного зобов`язання, вказаного в Письмовій вимозі, надісланій Іпотекодавцю згідно статті 35 Закону України «Про Іпотеку» та пункту 5.3 цього Договору, і якщо в цей строк вказані порушення не будуть усунені Іпотекодавцем або Письмова вимога Іпотекодержателя буде залишена Іпотекодавцем без задоволення. Право власності на Предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог Іпотекодержателя переходить до Іпотекодержателя з моменту державної реєстрації цього Договору у відповідних органах, за умови документального підтвердження надсилання на адресу Позичальнику/Іпотекодавця письмової Вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги та відсутності на оригіналі цього Договору Іпотекодержателя відмітки про його розірвання. Пунктом 5.3. Договору іпотеки встановлено, що у разі порушення Основного зобов`язання та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Позичальнику/Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій Іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених Іпотекодавцем зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у строк 31 (тридцять один) день та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом 31\~(тридцяти одного) дня письмова вимога залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2023 № 351956274 право власності на об`єкт житловий будинок, реєстраційний номер 2106828332224, загальна площа (кв.м): 237.3, житлова площа (кв.м): 114.7, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 20.07.2021 [PERSON] , виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області, за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59430678 від 23.07.2021 та Договору іпотеки, серія та номер: 1661, виданий 24.12.2020, видавник: Косенко М.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Також відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2023 № 349205384 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222485901:01:018:5098, площа (га): 0.1612, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 20.07.2021 [PERSON] , виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області, за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59428970 від 23.07.2021 та Договору іпотеки, серія та номер: 1661, виданий 24.12.2020, видавник: Косенко М.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 18.10.2023 № 201-20231018-0006785296, оціночна вартість житлового будинку, реєстраційний номер 2106828332224, загальна площа (кв.м): 237.3, житлова площа (кв.м): 114.7, за адресою: [ADDRESS] , складає 10\~929\~102,80 грн. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 18.10.2023 № 201-20231018-0006785313, оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером 3222485901:01:018:5098 складає 8\~787\~522,06 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2020 № 213630689 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , належав житловий будинок, реєстраційний номер 2106828332224, загальна площа (кв.м): 237.3, житлова площа (кв.м): 114.7, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , також належала земельна ділянка, кадастровий номер 3222485901:01:018:5098, площа (га): 0.1612, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія АЕР № 810648 від 06.04.2002. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 12.07.2021 здійсненого ТОВ «ЮНІТЕД ФІНАНС ГРУП» (сертифікат СОД №\~600/20 від 14.07.2020) ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер 3222485901:01:018:5098, площа (га): 0.1612, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , становить 266\~000 грн. (двісті шістдесят шість тисяч грн.), що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 9\~735 (дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) дол. США. Наказом Фонду державного майна України від 23.11.2020 № 1872 було анульовано сертифікат оціночної діяльності від 14.07.2020 № 600/20 виданий Фондом державного майна України товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТЕД ФІНАНС ГРУП» (ЄДРПОУ 43646458). З відкритих джерел https://opendatabot.ua/c/43646458 вбачається, що ТОВ «ЮНІТЕД ФІНАНС\~ГРУП»засноване 04.06.2020, з 31.08.2020 перебуває в процесі припинення. Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.07.2021 здійсненого ТОВ «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ» (сертифікат СОД № 315/21 від 20.04.2021) ринкова вартість житлового будинку, загальною площею (кв.м): 237.3, житлова площа (кв.м): 114.7, за адресою: [ADDRESS] , становить 2\~295\~166,00 грн. (два мільйони двісті дев`яносто п`ять тисяч сто шістдесят грн.), що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 84\~000 (вісімдесят чотири тисячі) дол. США. Звіт про оцінку майна від 12.07.2021 виконав експерт оцінювач [PERSON] (свідоцтво № [NUMBER] від 16.07.1999, посвідчення про підвищення кваліфікації МФ 0706-ПК від 27.01.2021). Наказом Фонду\~державного майна\~Українивід 09.09.2022 № 996 було анульовано сертифікат оціночної діяльності від 20.04.2021 № 315/21 виданий товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 44174581). Наказом Фонду\~державного майна\~Українивід 09.07.2021 № 1191 було позбавлено [PERSON] свідоцтва № 162, виданого 16.07.1999 Фондом та ТОВ «Навчально-консалтинговий центр «Експерт-Л», та кваліфікаційного документа оцінювача сертифіката оцінювача № 26-194, виданого 07.04.2001 Фондом та міжнародним центром приватизації, інвестицій та менеджменту за спеціалізацією 1.1 «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них», з дати видання цього наказу. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що після досягнення усної домовленості між сторонами про продаж будинку та реєстрації права власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку за [PERSON] , а також те, що [PERSON] особисто звернулася до спеціаліста з нерухомості [PERSON] для продажу спірного нерухомого майна. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Частинами 1-3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 759/7645/18, від 23.07.2021 у справі № 755/19453/17, від 21.07.2021 у справі № 758/2418/17 та багато інших). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~п.\~18.\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України,\~встановлено,\~що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Постанова Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 301/2052/18). Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №\~154/3443/18 та в подальшому була підтримана в постановах Суду від 02.06.2021 у справі № 757/62714/18 та від 16.06.2021 у справі № 464/340/19. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої\~статті 7\~Закону України\~«Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно зі\~статтею 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закон України «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (див: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19). Частиною 1 ст. 37 Закон України «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 5 ст. 37 Закон України «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з п. 6 далі Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Пункт 18 Порядку №1127 визначає, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав. Пункт 40 Порядку №1127 встановлює, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Відповідно до п. 61 Порядку №1127 для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчену іпотекодержателем копію письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчену іпотекодержателем копію повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або - засвідчену іпотекодержателем копію рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або - засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або - засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). При цьому, у разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначено більш тривалий строк. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. З огляду на ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77\~ЦПК України\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з\~ч.ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Так, [PERSON] стверджує, що [PERSON] був порушений порядок направлення вимоги про виконання порушеного зобов`язання. Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] двічі надсилав вимогу про виконання порушеного зобов`язання із друкованим повідомленням про вручення із періодичністю не менше ніж один місяць, а саме 16.04.2021 (вимога від 15.04.2021) та 01.06.2021 (вимога від 31.05.2021). При цьому, як перша вимога так і друга вимоги були надіслані на адресу місця реєстрації позивача, а саме: [ADDRESS] . Крім того, факт направлення вимог про виконання порушеного зобов`язання приватним нотаріусом, а не [PERSON] жодним чином не порушує умов Договору іпотеки та положень чинного законодавства, оскільки вказане повністю відповідає статті 84 Закону України «Про нотаріат», якою визначено, що нотаріус передає заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви надсилаються поштовим відправленням з повідомленням про вручення або передаються адресатам особисто під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. У той же час, обидві вимоги були повернуті [PERSON] у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що\~він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц (провадження\~№ 14-706цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №\~757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зроблено правовий висновок про те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення\~іпотекодержателя\~про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя». При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 в справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21). Таким чином, внаслідок невиконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань перед [PERSON] останній мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а неотримання [PERSON] письмових вимог про виконання порушеного зобов`язання ні в якому разі не свідчать про неналежне надсилання таких вимог [PERSON] . Також, [PERSON] стверджує, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося на підставі недійсних звітів про оцінку. Суд в\~цій частині\~повністю погоджуєтьсяз таким твердженням [PERSON] , зважаючи на наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відбулася на підставі звіту про оцінку майна від 12.07.2021, здійсненого ТОВ «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ», та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 12.07.2021, здійсненого ТОВ «ЮНІТЕД ФІНАНС ГРУП». Звіт про оцінку майна від 12.07.2021 виконав експерт оцінювач [PERSON] (свідоцтво № [NUMBER] від 16.07.1999, посвідчення про підвищення кваліфікації МФ 0706-ПК від 27.01.2021). При цьому, на момент здійснення вказаних звітів ТОВ «ЮНІТЕД ФІНАНС\~ГРУП»перебувало в процесі припинення, а експерт оцінювач [PERSON] був позбавлений права здійснювати оцінку нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них». Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося на підставі недійсних звітів про оцінку, а отже, з порушенням порядку звернення стягнення на нерухоме майно в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З огляду на викладене, суд задовольняє первісний позов [PERSON] у повному обсязі. Разом з цим, суд враховує, що права [PERSON] , як позикодавця, у такому випадку, залишаються не захищеними, оскільки зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики відновлюються, їх не можна буде вважати припиненими, що надає право [PERSON] стягнути прострочену [PERSON] заборгованість за Договором позики та відповідною розпискою. З огляду на вказане, суд зазначає, що право вимоги [PERSON] про повернення позики і сплату 3% річних у такому разі є доцільними, обґрунтованим, законним та таким, що підлягає судовому захисту. За змістом\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі\~статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. У цій справі суд задовольнив первісний позов [PERSON] , що надає [PERSON] право задовольнити свої вимоги іншим способом, а саме: шляхом стягнення заборгованості за Договором позики. Так,\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що одержані\~ [PERSON] \~в борг\~кошти не\~були повернуті\~ [PERSON] . Крім того, матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про часткове повернення заборгованості за Договором позики, про що стверджувала [PERSON] у своїй позовній заяві. При цьому, відповідно до змісту розписки від 24.12.2020, підписаною [PERSON] , вбачається що [PERSON] отримала в борг від [PERSON] саме 130\~000 доларів США, а не гривневий еквівалент. Щодо нарахування 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України за період з 25.02.2021 до 23.02.2022 суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~п.\~15\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3\~% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Постанова Велика Палата Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Такої ж позиції дотрималась Велика Палата Верховного Суду і у постановах від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, від 19.06.2019 у справах №№\~703/2718/16, 646/14523/15, а також від 27.11.2019 у справі № 340/385/17. Враховуючи викладене, суд зазначає, що твердження [PERSON] про те, що нараховані за період з 25.02.2021 до 23.02.2022 3 % річних не підлягають стягненню є необґрунтованими та помилковими, оскільки відповідно до усталеної судової практики нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, з огляду на що до відповідальності за\~порушення грошового\~зобов`язання, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, не може бути застосовано положення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Разом з\~тим,\~відповідно до\~п.\~18.\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України,\~встановлено,\~що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (Постанова Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17). Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №\~373/2054/16-ц зазначила, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст.\~1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки,\~в розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Крім того, при розрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц та від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц. Таким чином, до введення в Україні воєнного стану, тобто до 24.02.2022, на основний борг [PERSON] також нараховувалися 3 % річних у розмірі 3\~878,63 доларів США, з огляду на що заборгованість наразі становить 133\~878,63 доларів США. З огляду на викладене, суд також задовольняє зустрічний позов [PERSON] у повному обсязі. При цьому суд враховує, що задоволення зустрічних вимог [PERSON] за основним зобов`язанням не призводить до подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки суд також задовольнив первісний позов [PERSON] Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17 зазначила, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03.02.2016 у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6- 1080цс15) та від 09.09.2014 у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14). Тобто, способи захисту у вигляді стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки є повністю відмінними один від одного, регулюються різними нормативно-правовими актами та не виключають один одного. Таким чином, у разі, коли вимоги Іпотекодержателя за основним зобов`язанням задоволенні шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, то заборгованість за основним зобов`язанням далі не стягується і навпаки, коли Іпотекодержатель задовольнив свої вимоги до боржника у повному обсязі шляхом стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, то необґрунтованим буде звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, суд прийшов до висновку про повне задоволення первісного позову та повне задоволення зустрічного позову. Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом було заявлено 2\~немайнові вимоги, за які потрібно було сплатити 2\~147,20 грн, що і було зазначено в ухвалі судді про залишення позовної заяви без руху від 31.10.2023, позивачем за первісним позовом було надано суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 15 566,00 грн., що включає в себе суму 2\~147,20 грн. Позивачем за зустрічним позовом було сплачено 15\~140,00 грн. судового збору. Таким чином, роблячи взаємозалік обов`язку сторін щодо сплати на користь один одного судового збору, суд стягує із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 12\~992,80 грн. Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення первісного та зустрічного позовів. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі зазначеного,

Outcome: approved