Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

Представник заявника, адвокат Матухно Ю.О., звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в обґрунтування якої зазначила, що 31.10.2000 батьками заявниці особисто та від її імені, яка на той момент була неповнолітньою, укладено договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначений договір викладений українською мовою, де прізвище заявниці переведено з російської мови на українську як « [PERSON] ». Право власності на нерухомість за цим Договором зареєстровано у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним штампом на самому договорі. У подальшому, 25.12.2013 заявницею отримано паспорт громадянки України, в якому російською мовою прізвище заявниці зазначено як « [PERSON] », а українською - « [PERSON] » (з апострофом згідно з правилами правопису українських прізвищ). Таким чином, паспорт заявниці та договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 31.10.2000 містять розбіжності у написанні її прізвища, а саме: прізвище заявниці, зазначене українською мовою у договорі купівлі-продажу як « [PERSON] » (написане без апострофу) не відповідає її прізвищу, що зазначене українською мовою у паспорті як « [PERSON] » (написане через апостроф). На підставі викладеного просить встановити факт належності їй договору купівлі-продажу від 31.10.2000. Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі заявника, заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за умови наявності усіх необхідних документів та доведення обставин справи, не заперечує проти заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.01.1988 [PERSON] народилась [INFO] у місті Вроцлав Польської народної республіки (ПНР), про що у книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №234. Запис у вищезазначеному свідоцтві про народження зроблений повністю російською мовою та зазначено прізвище, ім`я та по-батькові заявниці: « [PERSON] ». 31.10.2000 між батьками заявниці особисто та від імені заявниці, яка на той момент була неповнолітньою та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, а саме: домоволодіння: житловий будинок «А-1», загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] ; та земельної ділянки, площею 0,1272 га, яка знаходиться за тією ж адресою. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за №12072. Право власності на нерухомість за цим договором зареєстровано у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним штампом на самому договорі. Договір викладений українською мовою, де прізвище заявниці переведено з російської мови на українську як « [PERSON] ». 25.12.2013 заявницею отримано паспорт громадянина України, в якому російською мовою прізвище заявниці зазначено як « [PERSON] », а українською - « [PERSON] » (з апострофом згідно з правилами правопису українських прізвищ). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що зазначене у договорі купівлі-продажу від 31.10.2000 прізвище заявника « [PERSON] », не відповідає дійсному, яке згідно з паспортом громадянина України - « [PERSON] ». Отже враховуючи, що факт, заявлений [PERSON] для встановлення у судовому порядку має юридичне значення для реалізації заявником права власності, суд вважає можливим встановити вказаний факт в порядку, визначеному нормами глави 6 розділу IV ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved