Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці зі вказаним вище позовом. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27 лютого 2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис за №247. Під час перебування у шлюбі у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Разом з тим, подружнє життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. З вересня 2023 року вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Таким чином, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 03.07.2024 представник позивачки - адвокат Максимчук А.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її довірительки. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також до суду від відповідача [PERSON] поштовим зв`язком надійшла заява (відзив), де він просив розглядати справу без його участі. Позов визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Крім того зазначив, що на даний час проживає з іншою жінкою та має намір з нею створити сім`ю. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справине з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 27 лютого 2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис за №247 (а.с.2). Під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] (а.с.5-13). Спільне життя сторін не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позивачу слід повернути з Державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved