Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 вересня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0971094843/1 та отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №3272427, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом. У подальшому кредитодавцем було перераховано на рахунок зазначений відповідачем грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Підписанням договору позики відповідач, також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №16.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики №0971094843/1 від 26 вересня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно, в тому числі за договором позики №0971094843/3 від 26 вересня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 15 березня 2024 року становить 119010,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 115010,00 грн. Однак враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 48643,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000,00 грн та заборгованість за відсотками - 44643,00 грн, а також понесені судові витрати: 3028,00 грн судового збору та 13000,00 грн витрат на правничу допомогу. Представник відповідачки адвокат Безсмертний С.М. подав відзив на позов, в якому зазначає, що розмір заявленої позивачем заборгованості за договорм позики не узгоджується із матеріалами справи та нормами права. Так із змісту заявки-анкети на отримання кредиту №3272427 від 26 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] подала заявку на отримання кредиту на таких умовах: сума кредиту - 4 000,00 грн, термін кредиту - 30 днів. Згідно Акцепт оферти від 26 вересня 2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0971094843/1 від 26 вересня 2020 року та отримання кредиту згідно та Заявки - анкети №3272427 встановлено строк користування кредитом - 30 днів та строк дії Договору - 3 роки. Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 28 березня 2018 року ( справа № 444/9519/12), вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом в даному випадку припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування. Тому розмір відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування становить лише 4 200,00 грн ( 4000,00 грн * 3,5% ) / 365 днів * 30 днів ). Крім того, зазначає у відзиві, що позивачем не доведено, що саме [PERSON] ідентифікована ТОВ «ІНФІНАНС» як боржник та не доведено як те, що вона дійсно отримала від ТОВ «ІНФІНАНС» кредитні кошти, так і те, що позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», має право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0971094843/1 від 26.09.2020 року. Також відповідач вважає недоведеними витрати на правову допомогу в сумі 13000грн. Просить у позові відмовити повністю з огляду на викладене. У відповіді на відзив позивач зазначив, що посилання представника відповідачки на те, що нарахування відсотків за межами строку кредитування є протиправним, не заслуговує на увагу, оскільки ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а в Договорі було зазначено, що максимальна відсотовка ставка за наданий кредит становить 3,5% за кожен день користування кредитом. В договорі передбачено, що протягом 3 років позивачльнику надається право користування кредитними коштами. Тобто обумовлений строк користуванння траншем- це ніщо інше як пільговий строк користуанння такими коштами, а умовами договору позики чітко передбачено нарахування відсотків протягом 3 років і до факту погашення кредиту. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» адвокат Морозова В.В. позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідачки позивача [PERSON] адвокат Безсмертний С.М. та сама позивач в судове засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. 26 вересня 2020 року на підставі Заяви-Анкети №3272427 на отримання кредиту, пропозиції укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0971094843/31 від 26 вересня 2020 року (оферта) та акцепту оферти від 26 вересня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено договір надання позики, який підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису. Умовами договору визначено: розмір кредиту 4000,00 грн; строк користування кредитом - 30 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка - 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова ставка -3,5 % за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору, реальна річна процентна ставка за кредитом становить - 1277,5%, за умови неналежного виконання умов договору ( Основні умови кредиту). Всі інші умови викладені у Правилах, з якими відповідач ознайомилася до укладення Договору, є невід`ємною частиною Договору (абз. 16 розділу Основні умови кредиту). Квитанцією про сплату №67474137 від 26 вересня 2020 року підтверджується перерахування коштів у сумі 4000,00 грн на картку. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №16.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики №0971094843/1 від 26 вересня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно, в тому числі за договором позики №0971094843/3 від 26 вересня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 15 березня 2024 року становить 119010,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 115010,00 грн. Однак враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 48643,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000,00 грн та заборгованість за відсотками - 44643,00 грн, а також понесені судові витрати: 3028,00 грн судового збору та 13000,00 грн витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже відповідно до вищевказаних договорів до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 0971094843/1 боржником в якому виступає [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, зокрема в судовому засіданні було встановлено, що відповідач грошові кошти згідно кредитного договору отримала та використала на власні потреби, однак свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому заявлені вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають до повного задоволення. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, то суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою\~статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за вказаним договором позики, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки. Відповідно до умов договору № 0971094843/1 від 26 вересня 2020 року сума кредиту становила 4000,00 грн, максимальна процентна ставка за один день користування кредитом - 3,5%. Строк кредитування 30 днів. Отже, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за договором складає 4200,00 грн (4000*3,5%*30). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина першастатті 141 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 510,44 грн. Водночас відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору N 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, копію прайс-листа АО "Лігал Ассістанс", копію заявки на надання юридичної допомоги N 1083 від 07 лютого 2024 року, копію витягу з акту N 2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 року та копію платіжної інструкції N 413000008 від 09 лютого 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 13 000,00 гривень. Враховуючи складність цієї справи, обсяг виконаних адвокатом робіт,

Outcome: approved