Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

адвокат Притикін І.І. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача інфляційні збитки на суму 118 602,82 грн та 3 % річних на суму 23 227,39 грн, а всього у розмірі 141 830,21 грн, а також судові витрати у розмірі 1 418,30 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області розглянуто кримінальне провадження відносно обвинуваченого [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2021 року набрав законної сили 08 березня 2021 року. Суд ухвалив: [PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді сім років і шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , 300 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. У провадженні Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження за № 66447829, яке відкрито відносно [PERSON] , щодо примусового стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] 300 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Проте до теперішнього часу боржник не виконав своїх зобов`язань. Зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 304/1227/18, позовні вимоги потерпілого [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за вироком суду на даний час боржником не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Одночасно звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Відповідач знає про грошове зобов`язання, що підтверджується ухваленим рішенням, яке набрало законної сили, та порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року №6-194цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Позивач звернувся до ДВС із заявою про примусове стягнення боргу з боржника 20 липня 2012 року та виконавче провадження відкрито 09 серпня 2021 року. Рішення суду не виконувалось відповідачем у період часу з 08 березня 2021 року по 05 жовтня 2023 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушення і право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з цим позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості 300 000 грн за період часу з 08 березня 2021 року по 05 жовтня 2023 року, 3 % річних у розмірі 23 227,39 грн та інфляційні збитки за цей же період у розмірі 141 830,21 грн, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Притикін І.І. не з`явилися, однак останній в електронній формі через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Суд встановив, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2021 року, який набрав законної сили 08 березня 2021 року, зокрема, [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді сім років і шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки. Цивільний позов представника потерпілого [PERSON] - адвоката Притикіна Ігора Ігоровича про відшкодування матеріальної та моральної\~ шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] - 300 000 (триста тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні цивільного позову представника потерпілого [PERSON] - адвоката Притикіна Ігора Ігоровича у частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень відмовлено (а. с. 7-23).\~ Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також суд встановив, що 06 липня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 304/1227/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] - 300 000 (триста тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди (а. с. 39).\~ Постановою головного державного виконавця Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжорегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пекар І.І. про відкриття виконавчого провадження від 09 серпня 2021 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №304/1227/18, виданого 06 липня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення\~ з [PERSON] на користь [PERSON] 300 000 грн у відшкодування моральної шкоди (ВП № 66447829) (а. с. 43-44). Також матеріали справи свідчать про те, що на даний час вищевказане виконавче провадження триває; відповідачем не виконано своїх зобов`язань (а. с. 34-76).\~ Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частини першої статті 509 ЦК України). Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Грошове зобов`язання це цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми права нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У справі, що є предметом розгляду, встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини внаслідок спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, що підтверджено судовим рішенням. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України). Вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувався, а тому є таким, що набрав законної сили. Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з [PERSON] на користь позивача завданої моральної шкоди, у відповідача настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Також суд установив, що відповідач [PERSON] не виконує своє грошове зобов`язання, що не відповідає загальним засадам зобов`язального права. Як вбачається з наданих адвокатом Притикіним І.І. розрахунків, проведених за період з 08 березня 2021 року по 05 жовтня 2023 року з розрахунку, що сума заборгованості становить 300 000 грн, 3 % річних становить 23 227,39 грн та інфляційні збитки 118 602,82 грн (а. с. 24-32).\~ Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з моменту наявності самого факту прострочення. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження №12-45гс23). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Оскільки між сторонами на час звернення позивача до суду з позовом існували боргові зобов`язання з виплати 300 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди, та, як наслідок, у відповідача настав строк для такої виплати, що надає можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання, а доказів протилежного останнім в ході судового розгляду не подано, тому суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved