Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

у лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 135 682,58 грн - вартість відновлювального ремонту, 10 000,00 грн - компенсації завданої моральної шкоди, 5 000,00 грн - витрат з оплати послуг по проведенню оцінки та судові витрати. На мотивування позовних вимог позивач вказує, що 08.12.2023 року відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та припаркованим автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , володільцем якого він є. В результаті ДТП автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2024 року винним у скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , на момент настання ДТП застрахована не була. З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу як володільцю транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт». Згідно висновку № 490/12-23 від 28.12.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , становить 135 682,58 грн. Позивач посилається на те, що він законно володів та користувався транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , на підставі довіреності від 24.01.2023 року, а тому має право на отримання відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП від відповідача. Також позивач вказує, що пошкодження автомобіля, неможливість ним користуватися, витрачений час на пошук станцій технічного обслуговування, оцінювачів та адвокатів, які б захистили його права, завдало йому моральних страждань. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 42). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.12.2023 року об 11 год. 30 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по вул. Метрологічна 19, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Після чого покинув місце ДТП. Тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. п. 2.10а, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, а автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2024 року в справі № 752/26544/23 визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП відносно [PERSON] закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] не відповідали вимогам ПДР України, а тому він є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП, яка відбулась 08.12.2023 року. Згідно з інформацією із сайту МТСБУ, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , на момент настання ДТП застрахована не була та відповідний поліс в системі не знайдено. З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу як володільцю транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», який здійснив таку оцінку. Згідно висновку № 490/12-23 від 28.12.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , становить 135 682,58 грн. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.12.2022 року, власником автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . За змістом посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. довіреності від 24.01.2023 року (зареєстрована в реєстрі № 314), [PERSON] уповноважила [PERSON] , в тому числі, представляти її інтереси з питань, пов`язаних з користуванням (керуванням автомобілем на території України), автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , керувати вказаним транспортним засобом на території України, бути представником та вести її справи з питань, пов`язаних з користуванням, експлуатацією автомобілем, зокрема, й в судових установах усіх інстанцій, з усіма правами наданими законом позивачу. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене і упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідних висновків дійшов у своїй постанові Верховний суд України в справі № 638/11853/15-ц від 22.06.2017 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до п.1.6. ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. У ст. 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, серед яких зазначено право володіння. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі, й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові № 6-183цс14 від 03.12.2014 року, де вказано, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Також суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, зазначену в постанові від 24.03.2021 року в справі №755/2656/19, де зокрема, вказано, що згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п. 2.2 ПДР, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 року в справі № 6-18Зцс 14. Встановивши, що керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та довіреності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що оскільки він не є власником пошкодженого у результаті ДТП автомобіля марки «Mazda», тому не має право на відшкодування завданої шкоди». Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 11.10.2017 року в справі № 6-1365цс17 і від 06.06.2018 року в справі № 597/1070/15-ц. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач законно володів транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , а тому має право на отримання відшкодування збитків завданих, внаслідок ДТП. Згідно положень ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позивачем були доведені обставини на які позивач посилався при зверненні до суду із цим позовом. З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача як винуватця ДТП на користь позивача, який законно володів на користувався транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , збитків, завданих внаслідок ДТП, в розмірі 135 682,58 грн, в якості вартості відновлювального ремонту, та 5 000,00 грн - витрат з оплати послуг по проведенню оцінки, є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне. Позивач стверджує, що пошкодження автомобіля, неможливість ним користуватися, витрачений час на пошук станцій технічного обслуговування, оцінювачів та адвокатів, які б захистили його права, завдало йому моральних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 10 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.п.3,9) № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Суд погоджується з доводами позивача про те, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого 08.12.2023 року відбулась ДТП, позивачу були завдані певні моральні страждання, однак вважає, що визначена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди є завищеною. З огляду на зазначене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення останньому моральних страждань, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме в розмірі 3 000,00 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 439,02 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial