Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

19.03.2024 до суду надійшла зазначена позовна заява. Ознайомившись з позовом та матеріалами справи, суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Про що постановлено відповідну ухвалу та надано строк позивачу для усунення визначених недоліків. 02.04.2024 представниця позивача на усунення недоліків надала суду квитанцію про сплату судового збору та позовну заяву у новій редакції. У позовній заяві представниця позивача зазначає, що 22 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS] ( 57/100 частки). Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,035га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала дарувальниці на підставі Державного акту на землю серії ЯБ № 511910, виданого 27.11.2006. 43/100 частки зазначеного будинку належать [PERSON] , яка здійснює самостійно формування земельної ділянки під свою частку будинку із визначенням власної площі та інших родових ознак такого об`єкта нерухомості, тобто позовні вимоги не впливають на права та обов`язки такої особи, а відповідно просили суд залучити її до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області В.С. Бабак, номер реєстрації 862. Фактично за цим договором позивач набув у власність як будинок, так і земельну ділянку площею 0,035 га, однак, у зв`язку із відсутністю відомостей про земельну ділянку у договорі дарування позивач не має можливості здійснити реєстрацію права власності на неї, а саме внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки за чинним законодавством реєстрацію переходу права власності на будинок можливо здійснити виключно із одночасним переходом права власності на земельну ділянку. Крім того, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 511910 від 27.11.2006 помилково зазначено кадастровий номер, який присвоєно іншій земельній ділянці. Представниця позивача, посилаючись на неможливість належного оформлення права власності на земельну ділянку та ст.ст.174-175 ЦПК України, просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0350 га цільового призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 09.04.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання на 09.05.2024, яке не відбулося та було відкладено на 03.06.2024, оскільки не з`явилася третя особа та не повідомила суд про причини своєї відсутності. 02.05.2024 на адресу суду надійшла заява представниці позивачки про зміну предмета позову, а саме: просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3221655100:01:026:0068, площею 0,0350 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.57-66). Одночасно надала докази надіслання заяви іншим учасникам провадження ( а.с.67, 68). 03.06.2024 суд прийняв до розгляду заяву представниці позивача про зміну предмета позову та закрив підготовче провадження у справі і призначив до судового розгляду по суті на 02.07.2024. 02.07.2024 судовий розгляд справи не відбувся та був знятий з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. 03.07.2024 суд призначив судовий розгляд справи на 09.07.2024. 09.07.2024 позивач та його представниця не в судове засідання не з`явилися, про відкриття провадження та про час і місце проведення належним чином повідомлені. ( а.с. 55, 56, 75, 77, 78). Представниця позивача просила провести судовий розгляд справи без її участі та без участі позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі ( а.с. 72, 79, 99-100). Відповідач Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області свого представника у судове засідання не направили. На адресу суду надійшла заява якою просить суд проводити судовий розгляд справи без участі їх представника, за наявними матеріалами ( а.с.69). Третя особа - [PERSON] просила суд розгляд справи проводити у її відсутність, проти вимог позивача не заперечує ( а.с.76, 97). Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції позивача та його представниці, відповідача та третьої особи викладені у відповідних заявах, що надійшли до суду та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.04.2009 згідно договору дарування житлового будинку [PERSON] був обдарований [PERSON] та прийняв у дарунок належних дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності 57/100 частки житлового будинку під [ADDRESS] з відповідними до нього належними частинами будівель та споруд по [ADDRESS] , який знаходиться на приватизованій земельній ділянці, яка належить дарувальнику на підставі Державного акту на землю серії ЯБ №511910, виданого 27.11.2006 Володарською селищною радою Володарського району Київської області ( а.с.10). 09.12.2022 [PERSON] , [INFO] , померла, про що складено відповідний актовий запис № 348 ( а.с.11). 01.05.2024 своїм рішенням № 72904446 державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив у проведенні реєстраційних дій зазначаючи, що надані [PERSON] документи не дають змоги встановити набуття, зміну, або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( а.с.60). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.04.2024 спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3221655100:01:026:0068, площею 0,0350 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 61-67). Наразі неможливо у позасудовому порядку переоформити і передати у власність позивачу (обдарованому) ділянку землі, на якій розташований будинок подарований йому [PERSON] , що у свою чергу і стало підставою для звернення останнього до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) , до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18). Суд доходить висновку , що фактично позивач набув право власності на земельну ділянку, на якій розташовано належний йому житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, суд виснує, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2000 у справі 689/26/17 вказала на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки ( закріпленому у цивільному та земельному законодавстві ) та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не передбачено умовами договору чи приписами законодавства . При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. За наведених обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який належить позивачу на праві власності з 2009 року.

Outcome: approved