Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Рівненської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 02 червня 2003 року між нею та її колишнім чоловіком - [PERSON] був розірваний шлюб. Після розлучення з першим чоловіком, вона познайомилася з [PERSON] , а з грудня 2005 року та по день смерті [PERSON] , а саме по 05 квітня 2022 року вони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . За час їхнього спільного проживання з [PERSON] вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт за місцем свого проживання, купували меблі, побутову техніку, спільно сплачували комунальні послуги, разом одружували її дітей від першого шлюбу, доглядали онуків, яких вважали спільними. Після смерті [PERSON] вона здійснила обряд його поховання, майном, яке залишилося після його смерті користується по теперішній час. Після смерті цивільного чоловіка [PERSON] залишилося спадкове майно, яке вона має намір успадкувати, однак через відсутність укладеного офіційного шлюбу між ними і відсутністю встановленого факту постійного проживання з померлим, в позасудовому порядку оформити свої спадкові права вона не може. 26.06.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача Н.Мозоль подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує, що позивачкою не долучено до позову своїх паспортних даних, не надано доказів того, що позивачка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, а долучені до матеріалів справи чеки на придбання позивачкою в інтересах померлого [PERSON] ліків, товарів, меблів викликають сумніви. Крім того, наявні в матеріалах справи фотокопії вважає такими, що не можуть підтвердити факт спільного проживання позивачки з померлим [PERSON] , оскільки не можуть бути єдиною підставою для встановлення даного факту. Не погоджується із твердженням того, що позивачка здійснювала обряд поховання [PERSON] , оскільки до матеріалів справи не додано договору про здійснення поховання. Також вказує, що акт спільного проживання однією сім`єю не підтверджує факту проживання однією сім`єю, оскільки виданий після смерті [PERSON] . Позивачка та її представник адвокат Меркулов С.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. [PERSON] допитана в судовому засіданні у порядку ст. 234 ЦПК України як свідок згідно із ст. 230-232 ЦПК України підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Пояснила, що з грудня 2005 року вона з [PERSON] почали проживати однією сім`єю, як дружина та чоловік за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Вказала, що всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. [PERSON] спілкувався з її батьками та родичами. Крім того, вона з [PERSON] їздила до його батьків допомагати по господарству в с. Щечикин Корецького району Рівненської області. З часом доглядала його батьків до смерті. Похованням батьків померлого чоловіка здійснювала разом із покійним [PERSON] . За життя [PERSON] її доньку від першого шлюбу сприймав як за рідну, а її дітей як за своїх онуків. На весіллі її доньки від першого шлюбу [PERSON] ніс коровай як батько. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що проживає в [ADDRESS] , є сусідом позивачки і відповідно був сусідом [PERSON] до моменту смерті останнього. Позивачку та померлого її цивільного чоловіка знає давно, як сусід постійно спілкувався з ними. Вважає, що відносини, які були між позивачкою та померлим [PERSON] є характерними відносинами як чоловіка і дружини. Всі дозвілля вони проводили разом, займалися побутовою роботою, по господарству, робили ремонти, придбавали речі. Померлий [PERSON] добре спілкувався з дітьми позивачки від першого шлюбу, доглядав їхніх дітей, яких вважав своїми онуками. Часто дітей привозили до нього, поки позивачка була на роботі, дітей доглядав [PERSON] . Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що відносини, які були між позивачкою та померлим [PERSON] мали ознаки шлюбних, оскільки вони спільно проживали, вели спільно господарство, мали спільний бюджет. Заслухавши пояснення позивача та її представника адвоката Меркулова С.А., покази свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 квітня 2022 року. [PERSON] , який є батьком [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 липня 2016 року, а [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 грудня 2016 року, тобто батьки [PERSON] померли до смерті останнього. З довідки № 396 від 14 червня 2023 року виданої Виконавчим комітетом Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області вбачається, що [PERSON] , 1961 року народження, дійсно похоронила свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у с. Щекичин Рівненського району Рівненської області. [PERSON] , [INFO] спільно проживала однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] і на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про спільне проживання однією сім`єю № 4 від 20 червня 2022 року виданим ОСББ «Моя рідна оселя». [PERSON] , як вважає позивачка, був її цивільним чоловіком. До зустрічі із нею, [PERSON] не був одружений, дітей не мав, тому він з ніжністю і любов`ю ставився до позивачки та її дітей від першого шлюбу, піклувався про них та їхніх дітей, яких вважав своїми онуками. 3 метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивачка звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Марини Степанівни. 02.06.2023 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Мариною Степанівною їй було розяснено та повідомлено, що з поданих документів не вбачається за можливе встановити родинні стосунки (факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу) між [PERSON] та померлим [PERSON] , тому [PERSON] необхідно звернутися до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу. З досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук Мариною Степанівною після смерті [PERSON] вбачається, що така була заведена за заявою позивачки [PERSON] , інших спадкоємців, які звернулися в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст. 3, 21 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1258, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц. Не викликає в суду сумнівів той факт, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , вони спільно замінювали вікна та двері, здійснювали заміну лічильника на електроенергію, купували меблі, побутову техніку, пилосос, що підтверджується чеками, які зберігаюся у позивачки. Також позивачка оплачувала від імені померлого комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про оплату за газ, світло, ОСББ, теплокомуненергія, які також зберігаються у позивачки. Проплати здійснювалися як готівкою, так і безпосередньо з банківської картки позивачки, що підтверджується відповідними квитанціями. Квитанція до прибуткового касового ордера, наявна в матеріалах справи підтверджує той факт, що позивачка разом із померлим [PERSON] здійснювали обряд поховання матері останнього - [PERSON] , яка померла [INFO] , тоді вони разом придбавали на похорони труну, хрест, ритуальний набір. 15 березня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , була укладена Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-М8МХ-ЕМ00, згідно якої надавачем ПМД є КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» РМР, лікар, який надає ПМД [PERSON] , довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом [PERSON] . Світлини, наявні в матеріалах справи підтверджують факт перебування в шлюбних відносинах позивачки та померлого [PERSON] в різні періоди їхнього життя. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16. З висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Всі вищеперераховані обставини знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд критично відноситься до доводів представника відповідача, як на підставу заперечення позовних вимог, стосовно ненадання паспортних даних до позову, оскільки дана обставина не відповідає дійсності, копія паспорта додана до матеріалів справи. Також суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що світлини, наявні в матеріалах справи не можуть підтверджувати факт постійного проживання позивачки із померлим [PERSON] , оскільки вони є єдиними доказами. Суд звертає увагу, що світлини, наявні в матеріалах справи є не єдиними доказами, на які посилається позивачка і оцінюються судом як окремо кожен так і в сукупності з іншими доказами. Щодо тверджень представника відповідача стосовно не надання договору про здійснення поховання суд зазначає, що позивачкою надано суду довідку № 396 від 14 червня 2023 року видану Виконавчим комітетом Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, яка не викликає сумнівів у здійсненні обряду поховання позивачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином позивачем доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки встановлено, що позивач спільно проживала з померлим [PERSON] з грудня 2005 року до смерті останнього, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved