Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , є єдиним власником трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Бучанської міської ради 11.10.2011 року. У вказаній квартирі проживають без реєстрації її мати [PERSON] (Відповідач 1), та її брат [PERSON] (Відповідач 2). Факт проживання Відповідачів підтверджується Актом депутата Бучанської міської ради на звернення заявника(ці) про встановлення факту проживання без реєстрації від 08.09.2023 року. Відповідач 1 проживає в квартирі з 2013 року, Відповідач 2 - з 2016 року. Дозволу від позивача на проживання вони не отримували, договори оренди, зберігання, безоплатного користування тощо не укладали. Зазначила, що відповідачі не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги, чим завдають їй матеріальних збитків. У зв`язку з погіршенням стосунків між сторонами та неможливістю подальшого спільного проживання, позивач неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою виселитися з її квартири. Позивач вимушена орендувати окрему квартиру, де тимчасово проживає (договір оренди від 10.08.2023). Сплата орендної плати за орендну квартиру покладає на позивача додаткові фінансові витрати, при тому що вона продовжує сплачувати комунальні послуги за свою квартиру, де не може проживати. Вказала, що відповідачу 1 [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] , де вона зареєстрована (Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , вид. Шевченківської районною у м. Києві державною адміністрацією 28.09.2004); а відповідачу 2 [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований (Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 29.11.1999). На підставі вищевикладеного, просила суд виселити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , вид. Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 08.07.1997), з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виселити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , вид. Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16.06.1998), з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.11.2023 через канцелярію суду від представника позивача адвоката Чудовської І.В. надійшла уточнена позовна заява про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, у відповідності до вимог якої позивач просить суд: усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , вид. Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 08.07.1997), з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , вид. Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16.06.1998), з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 18.01.2024 через канцелярію суду надійшло клопотання від відповідача 1: [PERSON] , в якому зазначено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи. Вказує, що квартира побудована за спільні кошти всієї родини, однак зареєстрована на позивачку, враховуючи її хворобливий стан, наявність дитини та фінансову неспроможність заробити на власну квартиру. Вказує, що позивач є інвалідом 3 групи з прогресуючими хворобами, стан її постійно погіршується, лікування не дає результатів. Позивач має власне житло і проживати на орендованій квартирі не мусить. Враховуючи вищенаведене, просить суд відмовити в задоволені позову та стягненні судового збору. Також, 18.01.2024 через канцелярію суду надійшло клопотання від відповідача 2: [PERSON] , де зазначено, що квартира, щодо якої розглядається справа, є спільною власністю родини, оскільки позивач не мала коштів на самостійну її купівлю, внески на придбання робила вся родина. Вказав, що позивач хворіє давно, а саме з 16 років, має у власності 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , тому твердження, що вона вимушена наймати житло оскільки їй немає де жити є недостовірним. У зв`язку з вищенаведеним, просить суд відмовити в задоволені позову та стягненні судового збору. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Чудовська І.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 14.09.2023 до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Чудовської І.В. про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суд не повідомили. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 339341021 від 17.07.2023, [PERSON] , є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Бучанської міської ради 11.10.2011.(а.с.8-10) Також встановлено, що відповідно до копії Акту депутата Бучанської міської ради на звернення заявниці про встановлення факту проживання без реєстрації від 08.09.2023 та довідки про фактичне проживання №18-д/2023 від 11.09.2023, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 21-22) Крім того встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 28.09.2004, [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , де вона також і зареєстрована.(а.с.14, 30) Згідно з\~копією свідоцтва\~про право\~власності на\~житло № [NUMBER] \~від 29.11.1999\~та витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~№ 353285765,\~ [PERSON] належить\~на праві\~спільної сумісної\~власності 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , де він також і зареєстрований. (а.с.18, 31, 41). При прийнятті рішення суд враховує долучені до матеріалів справи копії довідки та виписки із банківського рахунку про оплату комунальних послуг, відповідно до яких такі послуги оплачувалися [PERSON] .(а.с.92-98) Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не укладала будь-які правочини з власником квартири [PERSON] щодо порядку користування будинком. Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. У спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту першого статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Положення даної статті кореспондуються із частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом\~ виселення. Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Проживання сторонніх осіб (відповідачів) в будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Крім того, встановлено, що відповідачі мають у праві власності інші відповідні квартири, в яких і зареєстроване місце їх проживання. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, враховуючи, те що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а відповідачам на праві власності належать інші житлові приміщення (квартири), а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з квартири. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 147,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.09.2023 року. (а.с.1) Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 02.09.2002 [PERSON] є інвалідом 2-ої групи довічно.(а.с.66) Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, а відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то з державного бюджету позивачу слід повернути суму сплаченого судового збору у розмірі 1\~073,60 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~073, 60 грн.

Outcome: approved