Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

24.01.2024 до суду надійшла дана позовна заява. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АТ «Ощадбанк». Заповіту немає. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , в усному порядку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через пропуск встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, оскільки позивач [PERSON] , на час смерті батька, знаходилась за кордоном, а саме у Канаді, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та початком ведення бойових дій та не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини, а тому вважає, що строк на подачу заяви про прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась про час, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву в якому вказує, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому в разі незгоди позивача замінити неналежного відповідача належним, просять відмовити у задоволенні позовної заяви. Дослідивши, матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АТ «Ощадбанк» (а.с.10). Заповіт відсутній. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , в усному порядку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через пропуск встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання\~визначення особі\~додаткового строку\~для прийняття\~спадщини,\~суд досліджує\~поважність причини\~пропуску строку\~для прийняття\~спадщини.\~Водночас необхідно\~виходити з\~того,\~що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові\~висновки викладені\~у\~постановах Верховного\~Суду України\~від 04\~листопада 2015\~року у\~справі №6-1486цс15,\~від 23\~серпня 2017\~року у\~справі №6-1320цс17,\~Верховного Суду\~у постановах\~від 26\~червня 2019\~року у\~справі №565/1145/17,\~від 17\~жовтня 2019\~року у\~справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі №626/274/22. Поважними причинами\~пропуску строку\~визнаються,\~зокрема: 1)\~тривала хвороба\~спадкоємців;\~2)\~велика відстань\~між місцем\~постійного проживання\~спадкоємців і\~місцем знаходження\~спадкового майна;\~3)\~складні умови\~праці,\~які,\~зокрема,\~пов`язані\~з тривалими\~відрядженнями,\~в тому\~числі закордонними;\~4)\~перебування спадкоємців\~на строковій\~службі у\~складі Збройних\~Сил України;\~5)\~необізнаність спадкоємців\~про наявність\~заповіту тощо\~(постанови\~Верховного Суду\~від 28\~березня 2022\~року у\~справі №750/2158/21,\~від 08\~червня 2023\~року у\~справі №585/2163/22,\~від 09\~жовтня 2023\~року у\~справі №671/208/22,\~від 17\~січня 2024\~року у\~справі №357/10080/22). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до\~ст.76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~Ці дані\~встановлюються такими\~засобами:\~1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~2)\~висновками експертів;\~3)\~показаннями свідків. Водночас, позивач [PERSON] у своїй позовній заяві вказує, що причиною пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , стало її тривале перебування за кордоном, а саме у Канаді, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та початком ведення бойових дій (а.с.2-3), проте жодних доказів, що свідчать про її перебування за кордом не надано. Відповідно до п.2.1 Розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України (далі\~ Порядку), спадкова\~справа заводиться\~нотаріусом за\~місцем відкриття\~спадщини на\~підставі поданої\~(або\~такої,\~що надійшла\~поштою)\~першою заяви\~(повідомлення,\~телеграми),\~що свідчить\~про волевиявлення\~щодо спадкового\~майна про прийняття спадщини. Згідно п.6.1 Розділу 7 Порядку, нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, спадкоємець, може написати заяву про прийняття спадщини, засвідчити справжність підпису нотаріально та надіслати її засобами поштового зв`язку нотаріусу, який знаходиться на території розташування спадкового майна протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2022 року у справі №148/1923/20. Крім того, позивач мала можливість подати заяво про прийняття спадщини і до консульської установи і в такому випадку засвідчувати нотаріально підпис спадкоємця не потрібно. Тому, в даному випадку, суд не може вважати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, як проживання позивача [PERSON] за кордоном. Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Із аналізу даної норми закону слідує, що заміна первісного відповідача належним відповідачем можлива лише за клопотанням позивача. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Належними відповідачами у спадкових спорах є\~спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради). Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 червня 2021 року у справі №939/2207/19. Таким чином, позивачем було заявлено позо до неналежного відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими\~та такими,\~що не\~підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог, судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed