Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника\~ адвоката Манзар Тетяну Володимирівну, звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.04.2023 о 22\~год. 10\~хв. у м.\~Черкаси на регульованому перехресті проїзних частин бул. Шевченка та вул.\~Небесної Сотні, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , при виконанні маневру поворот ліворуч на регульованому перехресті на зелений сигнал світлофору, не надав переваги у русі автомобілю Citroen, д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофора. Вказаними діями водій [PERSON] порушив п.\~16.6 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Як зазначено, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.11.2023 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.\~124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на день розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №\~ЕР-210845714 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» зі строком дії з 02.09.2022 по 01.09.2023, сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 160\~000\~грн., франшиза нуль. У позовній заяві також вказано, що у результаті ДТП, вона, як власник автомобіля Citroen DS5, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , зазнала матеріальних збитків, які виражаються в отриманих значних механічних пошкодженнях, що відповідно до висновку експерта №\~22 від 13.02.2024, вартість матеріального збитку заподіяного власнику легкового автомобіля Citroen DS5, д.н.з.\~ [NUMBER] , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 18.04.2023, складає 387\~543\~грн. 99\~коп. Позивач зазначає, що 18.03.2024 ПрАТ «СК «Еталон» повідомила її про виплату страхового відшкодування у сумі 160\~000 грн.(ліміт страхового відшкодування) та у період з 18.03.2024 по 20.03.2024 здійснила їй часткову виплату у 50\~000\~грн. 00\~коп., що підтверджується випискою по надходженням по її картці/рахунку. Отже, на її думку, відповідач повинен відшкодувати їй матеріальні збитки, внаслідок пошкодження автомобіля Citroen DS5, д.н.з. [NUMBER] , під час ДТП, яка мала місце 18.04.2023, у розмірі 227\~543\~грн. 99\~коп., що складається: 387\~543\~грн. 99\~коп. вартість матеріального збитку відповідно до висновку експерта №\~22 від 13.02.2024, 160\~000 грн. 00 коп. виплата страхового відшкодування, 387\~543 грн. 99 коп. 160\~000 грн. 00 коп. = 227\~543 грн. 99\~коп. Крім того, внаслідок ДТП, яка трапилася з вини відповідача, їй завдано не лише матеріальних збитків, а й моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження майна - автомобіля Citroen DS5, д.н.з. [NUMBER] , що призвело до неможливості з моменту ДТП, 18.04.2023, по теперішній час використовувати автомобіль за призначенням, порушенням її нормальних життєвих зв`язків (на її утриманні перебуває малолітня дочка, яку треба возити до лікаря, на масажі та ін.), а саме користуватися своєю власністю в особистих цілях, що призводить до незручностей та додаткових зусиль для організації свого життя. Тож, з урахуванням душевних страждань та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, свої моральні страждання вона оцінює у сумі 40\~000\~грн. 00\~коп. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 227543\~грн. 99\~коп.\~ матеріальні збитки, 40000\~грн. 00\~коп.\~ моральну шкоду, 18000\~грн. 00\~коп.\~ понесені судові витрати за оплату правничої допомоги, 4800\~грн. 00\~коп.\~ за оплату висновку експерта, 2676\~грн. 00\~коп.\~ судовий збір. Ухвалою суду від 08.05.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони заперечень не подали. Крім того, сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом з тим, 22.07.2024 представником позивача\~ адвокатом Манзар\~Т.В. подано до суду письмову заяву від 22.07.2024 про розгляд справи без її участі та участі позивача. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у цій справі не заперечувала. Крім того, зазначила, що докази про розмір витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, будуть подані до суду протягом 5-ти днів ,у порядку ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України. У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.\~131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того,\~виклик відповідача\~у судове\~засідання здійснювався\~шляхом розміщення\~оголошення на\~офіційному веб-порталі\~судової влади\~України,\~враховуючи відсутність\~інформації про\~місце реєстрації,\~проживання та\~перебування відповідача,\~а тому,\~суд вважає,\~що з опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що18.04.2023 о 22\~год. 10\~хв. у м.\~Черкаси на регульованому перехресті проїзних частин бул.\~Шевченка та вул.\~Небесної Сотні, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з.\~ [NUMBER] , при виконанні маневру поворот ліворуч на регульованому перехресті на зелений сигнал світлофору, не надав переваги у русі автомобілю Citroen, д.н.з.\~ [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофора. Вказаними діями водій [PERSON] порушив п.\~16.6 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини\~встановлені під\~час розгляду Соснівським районним судом м.\~Черкаси справи №\~712/9648/23, за результатами розгляду якої винесено постанову від 30.11.2023, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.\~124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на день розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 12.12.2023. Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч.ч.\~4, 6 ст.\~82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, судом враховано і висновок експерта за результатами проведення судової авто-технічної експертизи у кримінальному провадженні №12023250310001580 від 27.07.2023 №991/23-23, відповідно до якого, в дані дорожній обстановці водій [PERSON] повинен був діяти, відповідно до вимог п.16.6 ПДР України. За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ,\~- автомобіль Citroen, д.н.з.\~ [NUMBER] , належить [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , тобто водія транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~ЕР-210845714 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» зі строком дії з 02.09.2022 року по 01.09.2023, сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 160\~000\~грн., франшиза нуль. Відповідно до висновку судового експерта Березовського\~А.А. №\~22 від 13.02.2024, вартість матеріального збитку заподіяного власнику легкового автомобіля Citroen DS5, д.н.з.\~ [NUMBER] , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 18.04.2023\~ складає 387\~543\~грн. 99\~коп. Як зазначено позивачем у позовній заяві, ПрАТ «СК «Еталон» повідомило її про виплату страхового відшкодування у сумі 160\~000\~грн. 00\~коп. (ліміт страхового відшкодування). З наданої позивачем виписки по надходженням по її картці/рахунку в АТ\~КБ\~«Приватбанк» вбачається, що у період з 18.03.2024 по 20.03.2024 їй було зараховано від ПрАТ\~«СК\~«Еталон» страхове відшкодування у загальному розмірі\~ 50\~000\~грн. 00\~коп. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2\~ст.\~16\~ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2)\~визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті\~22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019 у справі №\~676/518/17). Відповідно до положень статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті\~1166\~ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №\~6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.\~1, 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною першою статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)\~причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ст. 979 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу,\~Закону України\~"Про\~страхування",\~інших законодавчих\~актів. Законом\~може бути\~встановлено обов`язок\~фізичної або\~юридичної особи\~укласти договір\~страхування (обов`язкове\~страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Предметом договору\~страхування є\~передача страхувальником\~за плату\~ризику,\~пов`язаного з\~об`єктом страхування,\~страховику на\~умовах,\~визначених договором\~страхування або\~законодавством України. Об`єктом\~страхування можуть\~бути: життя,\~здоров`я,\~працездатність та/або\~пенсійне забезпечення; майно\~на праві\~володіння,\~користування і\~розпорядження та/або\~можливі збитки\~чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст. 980 ЦК України). Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст.982ЦК). Як передбачено\~ст.\~1192\~ЦК України,\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~з урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов`язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з положеннями\~статті 11 ЦК України,\~заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Статтею 33 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до\~абз.\~4\~п.\~16\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про деякі\~питання застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів про\~відшкодування шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки»\~від 01.03.2013\~№ 4, \~у разі\~невиконання особою,\~відповідальність якої\~застрахована,\~обов`язку\~письмового надання\~страховику,\~з яким\~укладено договір\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності (у\~передбачених випадках\~-\~МТСБУ),\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду встановленого\~МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як передбачено п.п. 33.1.1 - 33.1.4, абз. 1, 2 п. 33.2 ст. 33 згаданого вище Закону №1961-IV, у разі\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка може\~бути підставою\~для здійснення\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати),\~водій транспортного\~засобу,\~причетний до\~такої пригоди,\~зобов`язаний: дотримуватися\~передбачених правилами\~дорожнього руху\~обов`язків\~водія,\~причетного до\~дорожньо-транспортної\~пригоди; вжити\~заходів з\~метою запобігання\~чи зменшення\~подальшої шкоди; поінформувати\~інших осіб,\~причетних до\~цієї пригоди,\~про себе,\~своє місце\~проживання,\~назву та\~місцезнаходження страховика\~та надати\~відомості про\~відповідні страхові\~поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону,\~-\~МТСБУ),\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду встановленого\~МТСБУ зразка,\~а також\~відомості про\~місцезнаходження свого\~транспортного засобу\~та пошкодженого\~майна,\~контактний телефон\~та свою\~адресу.\~Якщо водій\~транспортного засобу\~з поважних\~причин не\~мав змоги\~виконати зазначений\~обов`язок,\~він має\~підтвердити це\~документально. У\~разі настання\~дорожньо-транспортної\~пригоди за\~участю лише\~забезпечених транспортних\~засобів,\~за умови\~відсутності травмованих\~(загиблих)\~людей,\~а також\~за згоди\~водіїв цих\~транспортних засобів\~щодо обставин\~її скоєння,\~за відсутності\~у них\~ознак алкогольного,\~наркотичного чи\~іншого сп`яніння\~або перебування\~під впливом\~лікарських препаратів,\~що знижують\~увагу та\~швидкість реакції,\~ці водії\~мають право\~спільно скласти\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього\~Закону,\~-\~МТСБУ)\~представник (працівник\~або експерт),\~а також\~забезпечити йому\~можливість провести\~огляд пошкодженого\~майна (транспортних\~засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (ч.\~33.3 ст. 33 згаданого Закону №1961-IV). Згідно із п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30\~днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.\~37.1.4 ст.\~37 згаданого Закону №1961-IV). За матеріалами справи встановлено, що звернення до страхової компанії із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування мало місце, оскільки ПрАТ\~«СК\~«Еталон» проводиться виплата позивачу страхового відшкодування у сумі 160\~000\~грн. 00\~коп. (ліміт страхового відшкодування). На теперішній час проведена часткова виплата у загальному розмірі\~ 50\~000\~грн. 00\~коп. До того ж, відповідно до постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 за наслідками розгляду справи №\~6-691цс15, позиція якого підтверджена постановою Верховного Суду від 15.10.2020 під час розгляду справи № 755/7666/19 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно із позицією Верховного Суду, приведеної у постанові від 15.10.2020 за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі №755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судом встановлено, що у цьому випадку, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням складає: 387\~543\~грн. 99\~коп.\~ 160\~000\~грн. 00\~коп.\~= 227\~543\~грн. 99\~коп. Сукупність всіх встановлених у справі обставин та досліджених доказів, свідчить про те, що позивачем [PERSON] пред`явлені позовні вимоги до винуватця ДТП [PERSON] , як належного відповідача, і обраний нею спосіб захисту відповідає нормам ст.\~16 ЦК України. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, наявні у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь матеріальної шкоди у розмірі 227\~543\~грн. 99\~коп., як матеріального збитку, заподіяного власнику легкового автомобіля Citroen DS5, д.н.з.\~ [NUMBER] , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 18.04.2023 (різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням). Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди у розмірі 40000\~грн. 00\~коп., то слід зазначити наступне: відповідно до\~ст.\~23\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у\~приниженні честі\~та гідності\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.\~1 ст.\~1167 ЦК України). Відповідно до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема у рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею\~41 Конвенції. Так, у рішеннях\~«THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про те, що доведеними є обставини про пошкодження відповідачем рухомого майна, належного позивачу. Відповідно, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини й про те, що їй завдано відповідачем моральної шкоди. Враховується наявність встановлених фактів пошкодження майна позивача, протиправність дій відповідача щодо позивача, глибина душевних страждань (наявність негативних наслідків\~ негативні емоції, пригнічений стан, які досягли рівня страждань, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 10000\~грн. 00\~коп., а не 40000\~грн. 00\~коп., як просить позивач. Як на думку суду, визначений позивачем розмір моральної шкоди не є доведеним та обґрунтованим і є явно завищеним. Отже, позовні вимоги у частині відшкодування позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а саме на суму 10000\~грн. 00\~коп. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 2676\~грн. 00\~коп., що підтверджується платіжною інструкцією №\~0.0.3560650162.1 від 01.04.2024. Разом з тим, враховуючи розмір ставок судового збору, які визначені ст.\~4 Закону України\~«Про судовий збір» позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 3486\~грн. 64\~коп. (2275\~грн. 44\~коп.\~ за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 1211\~грн. 20\~коп.\~ за вимогу про відшкодування моральної шкоди). Крім того, позивачем здійснено оплату за проведення судової експертизи експертом [PERSON] у розмірі 4800\~грн. 00\~коп., що підтверджується платіжною інструкцією №\~0.0.3432935106.1 від 23.01.2024. Таки чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1767\~грн. 60\~коп. (1464\~грн. 80\~коп.\~ сплачених за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди [100\~% від задоволених вимог\~ 810\~грн. 64\~коп. недоплаченої позивачем суми судового збору при подачі до суду цього позову] та 302\~грн. 80\~коп.\~ за вимогу про відшкодування моральної шкоди [25\~% від задоволених вимог]). Крім того, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені за проведення судової експертизи у розмірі 4262\~грн. 40\~коп., враховуючи те, що загальний розмір задоволених позовних вимог становить 88,8\~%. При цьому, як уже зазначалось вище, при подачі до суду цього позову, позивачем не доплачено судовий збір, враховуючи розмір ставок судового збору, які визначені ст.\~4 Закону України\~«Про судовий збір», а саме\~ 810\~грн. 64\~коп., а тому, вказану суму слід стягнути з відповідача у дохід держави, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. До того ж, враховуючи заяву, яка подана позивачем [PERSON] через її представника\~ адвоката Манзар\~Т.В. щодо розподілу судових витрат, та її покликання на норми ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України,\~- слід призначити відкрите судове засідання щодо розгляду питання про розподіл судових витрат за заявою позивача на 05.08.2024 о 08\~год. 30\~хв., про що повідомити учасників справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial