Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

Адвокат Лукавський А.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Крижопільського районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому, з урахуванням нової редакції позовної заяви, поданої 05 лютого 2024 року, просить: - встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 21 листопада 2006 року по 10 жовтня 2023 року; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 70,9 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м., до складу якого входять: житловий будинок «А», прибудова «а», вхідний майданчик «а1», сарай «В», сарай «в», погріб «в/п», колодязь «К», огорожа «1-3»; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вантажного автомобіля ЗІЛ-ММЗ 45021, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1989 року випуску, самоскид-С. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка [PERSON] з 16 жовтня 1988 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вони разом із спільною дочкою [PERSON] , 1989 року народження, проживали в с. Івангород Христинівського району Черкаської області. Оскільки [PERSON] зловживав спиртними напоями, влаштовував сімейні дебоші, мав проблеми з правоохоронними органи, позивачка припинила сімейні відносини з ним та разом з дочкою переїхала до своєї матері в с. Вербка Крижопільського району Вінницької області, де [INFO] зареєструвала своє місце проживання. Після переїзду в с. Вербка позивачка познайомилася з [PERSON] , жителем цього ж села, який був розлучений та проживав одиноко. У них зав`язалися стосунки і вони почали спільно проживати в господарстві матері позивачки в с. Вербка. [INFO] у них народився син [PERSON] , батьківство відносно якого [PERSON] визнав і в свідоцтві про народження він записаний батьком дитини. В 2005 році вони перейшли на проживання в господарство баби [PERSON] , яка померла, в с. Вербка Крижопільського району і де були зареєстровані в книзі погосподарського обліку Вербської сільської ради. Проживаючи однією сім`єю, в 2006 році за спільні кошти позивачка [PERSON] та [PERSON] придбали вантажний автомобіль ЗІЛ-ММ 45021, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Даний автомобіль використовувався в інтересах сім`ї. Згодом дочка позивачки вийшла заміж і будинок, у якому вони проживали, став непридатним для проживання двох сімей, в зв`язку з чим 07 листопада 2008 року позивачка [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти та кошти батьків позивачки купили житловий будинок по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу та право власності на вказаний будинок було оформлено на [PERSON] . В 2009 році вони переїхали в цей будинок та зареєстрували своє місце проживання у ньому. В подальшому позивачка дізналася, що її чоловік [PERSON] був засуджений за скоєння злочину, а після повернення з місця позбавлення волі захворів та [INFO] помер. Представник позивачки вказує, що під час проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] працювали на різних роботах та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали в інтересах сім`ї. У них склалася гарна сім`я, але вони не надавали значення узаконенню сімейних стосунків і шлюб не зареєстрували. В 2021 році позивачка [PERSON] та [PERSON] вирішили продати житловий будинок в с. Голубече і придбати житло за місцем проживання брата позивачки в с. Богданівка Броварського району Київської області. Для цього 03 грудня 2021 року позивачка знялася з реєстрації місця проживання в будинку по [ADDRESS] і зареєструвалася в будинку своєї дочки по [ADDRESS] , але фактично залишилася проживати в будинку по [ADDRESS] , де проживає і по даний час. Після повномасштабного вторгнення росії в Україну 24 лютого 2022 року, всі дії щодо оформлення продажу житлового будинку було припинено. [PERSON] був мобілізований до лав Збройний Сил України, оскільки він з 2014 року приймав участь в АТО та являвся учасником бойових дій. [PERSON] та [PERSON] мали намір узаконити свої відносини та чекали коли [PERSON] зможе взяти відпустку. 16 жовтня 2023 року на ім`я їхнього сина [PERSON] надійшло повідомлення від Тульчинського ТЦК про те, що [PERSON] зник безвісти під час бойових дій біля населеного пункту Первомайське Донецької області. 07 грудня 2023 року тіло [PERSON] було доставлено в с. Голубече, де позивачка разом з дітьми здійснили його поховання. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли спірні житловий будинок та транспортний засіб, які були зареєстровані на нього, але придбані на спільні з [PERSON] грошові кошти. Спадкоємцями першої черги за законом до майна після смерті [PERSON] є спільний син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, необхідно в судовому порядку встановити факт такого проживання та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна, яке було придбане нею та [PERSON] за спільні кошти, оскільки це майно вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 10 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крижопільського районного суду від 07 лютого 2024 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача [PERSON] , а також прийнято до розгляду нову редакцію позовної заяви [PERSON] , подану 05 лютого 2024 року її представником \~адвокатом\~Лукавським\~А.В., зі зміненим предметом позову. Відповідно до ухвали Крижопільського районного суду від 06 березня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно було залишено без руху та надано позивачці п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви. Ухвалою Крижопільського районного суду від 12 березня 2024 року постановлено продовжити розгляд даної справи та призначено підготовче засідання. 20 березня 2024 року до суду від співвідповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог [PERSON] зазначає, що сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Дійсно, в свідоцтві про народження [PERSON] його батьком вказаний [PERSON] , при тому, що його мати [PERSON] на час його народження перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком [PERSON] . Разом з тим, ні наявність спільної дитини, ні додані до позову декілька фотографій, на яких зображено людей, серед яких є [PERSON] , не можуть бути безумовними підставами для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Достовірно знаючи про те, що в [PERSON] є син від першого шлюбу, позивачка у первісному позові відповідачем зазначила лише їхнього спільного сина [PERSON] , що свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку з боку позивачки. Посилання позивачки на спільну працю, спільні витрати та спільний бюджет є голослівними та жодними доказами не підтверджені. У своєму позові [PERSON] вказує на те, що вони з [PERSON] мали намір укласти шлюб під час відпустки останнього. Однак, в серпні 2023 року [PERSON] мав двотижневу відпустку із зони бойових дій, під час якої він навідувався до свого рідного села - Вербка, де зустрічався із своїми родичами та знайомими. Тому незрозуміло, що завадило укласти шлюб і чи взагалі у [PERSON] було бажання одружуватися. Також співвідповідач [PERSON] вказує, що між його батьком [PERSON] та [PERSON] склалися не найкращі стосунки, про що свідчить той факт, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Зокрема, в матеріалах адміністративної справи № 134/1442/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП містяться письмові пояснення [PERSON] , з яких вбачається, що вона та [PERSON] близько двох років проживають окремо. Таким чином, можна зробити висновок про те, що починаючи з 2018 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] не проживали разом, не мали стосунків, які притаманні подружжю, не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства. За цих обставин, твердження позивачки про якісь домовленості щодо продажу будинку та переїзду в іншу область є надуманими та не відповідають дійсності. Отже, враховуючи той факт, що позивачка з 2018 року не підтримувала стосунків з [PERSON] , до її позовних вимог слід застосувати строки позовної давності. Окрім того, вимога позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину вантажного автомобіля не підкріплена посиланням на правові норми, на підставі яких позивачка просить визнати за нею право власності, тобто позивачка не вказує в якому порядку це має відбутися. До того ж, згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу вбачається, що він був придбаний [PERSON] 19.01.2006 року, тобто в той час, коли [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . На підставі вищевикладеного, співвідповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Крижопільського районного суду від 26\~квітня 2024\~року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 12 липня 2024 року позивачка не з`явилася, під час вступного слова в судовому засіданні 28 травня 2024 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі та вказала, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю по день його смерті. У них є син [PERSON] , відносно якого [PERSON] визнав батьківство. В 2008 році вони придбали за спільні кошти житловий будинок в с. Голубече, в якому разом проживали. Часом між ними траплялися сварки та непорозуміння, оскільки [PERSON] періодично зловживав алкогольними напоями. Після повернення з зони АТО [PERSON] тяжко переживав події, свідком яких він був під час військової служби, міг бути дратівливим та нервовим. Але вони продовжували спільно проживати та бути сім`єю. Вона має право на 1/2 частину житлового будинку, оскільки також працювала та докладала зусиль, щоб його придбати. Від 1/2 частини вантажного автомобіля вона відмовляється, так як транспортний засіб знаходиться в розібраному стані та непридатний для використання. Представник позивачки адвокат Лукавський А.В. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Вказав, що факт проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується наявністю спільної дитини, фотографіями, виписками з погосподарських книг та показами свідків. Під час спільного проживання з [PERSON] позивачка формально ще перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим шлюб припинився, тому у позові вказаний період спільного проживання починаючи з 21 листопада 2006 року. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю по день смерті останнього. Вони оплачували навчання своєму спільному сину, купили йому квартиру. Як і в кожній сім`ї між ними часом виникали непорозуміння та складнощі, оскільки [PERSON] періодично зловживав алкогольними напоями. Напередодні війни позивачка [PERSON] та [PERSON] мали намір переїхати в Київську область, де хотіли придбати будинок. Позивачка не претендує на спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки розуміє, що спадкоємцями є його сини. Разом з тим, вона має право на 1/2 частину житлового будинку, який було придбано в період їхнього спільного проживання. Від позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частину вантажного автомобіля позивачка відмовляється. Співвідповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що в матеріалах справи недостатньо доказів, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] . Жоден зі свідків не підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю на час смерті останнього. Відсутні докази спільної участі в придбанні спірного будинку, його облаштуванні та ремонті. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Судом були допитані заявлені стороною позивача свідки. Так, свідок [PERSON] показала, що вона в 2008 році продала [PERSON] житловий будинок в с. Голубече. Під час укладення договору купівлі-продажу він був з позивачкою [PERSON] і вона ( [PERSON] ) вважала їх чоловіком та дружиною. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] на початку 2000-х років почав проживати з [PERSON] в с. Вербка. Вони жили як одна сім`я, тримали домашнє господарство. [PERSON] їздив в м. Одесу на заробітки. Через деякий час [PERSON] разом з [PERSON] та їхнім сином переїхали проживати в с. Голубече. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає в с. Голубече і з 2009 року по сусідству з нею проживали позивачка [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] періодично їздив на заробітки в м. Одесу. [PERSON] також їздила на заробітки в м. Одесу, в м. Київ. Після повернення з зони АТО [PERSON] змінився, був тривожний. Вона бачила, що до будинку, де проживали [PERSON] та [PERSON] , приїжджали працівники поліції. Свідок [PERSON] , яка є дочкою позивачки [PERSON] , показала, що вона ще в дитинстві переїхала з матір`ю в с. Вербка. З того часу як її мати зійшлася з [PERSON] вона вважала його своїм батьком, з рідним батьком вона не спілкувалася і він в свою чергу її життям не цікавився. Вони проживали в с. Вербка, а пізніше переїхали в с. Голубече, де її мати разом з [PERSON] купили житловий будинок. [PERSON] був присутній на її весіллі як батько нареченої, коли у неї народився син, [PERSON] вважав його своїм онуком. У [PERSON] був складний характер, після повернення з зони АТО він почав зловживати алкогольними напоями, іноді з ним було важко. Але він продовжував проживати з її матір`ю, іншої сім`ї у нього не було. Саме вона ( [PERSON] ) їздила на впізнання тіла [PERSON] , коли він загинув у зоні бойових дій. Будинок в с. Голубече був придбаний [PERSON] та її матір`ю за спільні кошти. Її мати їздила на заробітки в м. Одесу та м. Київ, відповідно мала власні доходи. Від допиту свідка [PERSON] сторона позивача відмовилася і така відмова була прийнята судом. Також судом було допитано свідка, заявленого співвідповідачем [PERSON] [PERSON] , яка показала, що [PERSON] , який помер [INFO] , був її біологічним батьком. І хоча у її свідоцтві про народження він не записаний батьком, але за життя [PERSON] визнавав її дочкою, вони спілкувалися та підтримували стосунки. В 2007 році вона поїхала в гості до батька в с. Вербка та познайомилася з позивачкою [PERSON] , з якою він на той час проживав. Їй відомо, що [PERSON] працював в м. Одесі та збирав гроші, хотів придбати житловий будинок. Востаннє вона зустрічалася з батьком в серпні 2023 року, коли він перебував у відпустці. Він приїхав до неї в с. Рудницьке, хотів побачити її сина свого онука. В розмові батько казав, що проживає сам, просив її спілкуватися з братами [PERSON] та [PERSON] . Про намір батька одружитися з [PERSON] їй нічого не відомо. Від допиту свідка [PERSON] співвідповідач [PERSON] відмовився і така відмова була прийнята судом. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер в с. Первомайське Покровського району Донецької області у віці 58 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 грудня 2023 року. Згідно витягу № 796, виданого старостою Голубецького старостинського округу 25 жовтня 2023 року, на день смерті [PERSON] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи наявна копія спадкової справи № 1077/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що сини [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відповідно 27 грудня 2023 року та 18 січня 2024 року звернутися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 07 листопада 2008 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 7133, [PERSON] 07 листопада 2008 року придбав будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,0 кв. м., житловою площею 42,4 кв. м. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 6722792 від 07 листопада 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 21229008 від 11 грудня 2008 року, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Також згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 28 березня 2006 року [PERSON] на праві приватної власності належав транспортний засіб самоскид - С ЗИЛ-КМЗ 45021, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . До позовної заяви стороною позивача у якості доказів спільного проживання однією сім`єю без шлюбу позивачки [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , та придбання ними спільного майна долучено: - копію паспорта позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Крижопільським РВ УМВС України в Вінницькій області 17 квітня 1997 року, із відмітками про її місце проживання: 28 квітня 1997 року місце проживання зареєстровано в с. Вербка, 09 червня 2009 року знято з реєстрації місця проживання, 11 червня 2009 року місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , 03 грудня 2021 року знято з реєстрації місця проживання, 03 грудня 2021 року місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; - копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 01 жовтня 2002 року, де його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ; - копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 жовтня 1988 року, з якого вбачається, що позивачка [PERSON] 16 жовтня 1988 року одружилася з [PERSON] та в зв`язку з одруженням змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] »; - копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , повторно виданого 13 березня 2007 року, з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області; - копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17 липня 1990 року, з якого вбачається, що [PERSON] 03 липня 1990 року розірвав шлюб з [PERSON] ; - копію повідомлення [INFO] від 16 жовтня 2023 року № 2/2341 на ім`я [PERSON] про те, що його батько [PERSON] вважається безвісти зниклим з 10 жовтня 2023 року. Попередньо встановлено, що 10 жовтня 2023 року під час виконання обов`язків військової служби, завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, поблизу населеного пункту Первомайське Донецької області під час штурмових дій противника зник безвісті старший солдат [PERSON] , місцезнаходження на теперішній час невідоме; - копію довідки, виданої старостою Голубецького старостинського округу від 25 жовтня 2023 року № 795, про те, що відповідно до запису погосподарських книг № 6 за 2006 - 2010 роки, № 8 за 2011 2015 роки, № 7 за 2016 2020 роки, № 7 за 2021 2025 роки за адресою: [ADDRESS] проживають: голова двору [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , цивільна дружина [PERSON] , [INFO] ; - копію витягу з погосподарської книги № 8 за 2006 2010 року, виданого старостою Городківської сільської ради від 26 жовтня 2023 року, про те, згідно погосподарської книги № 8 за 2006 2010 року до складу домогосподарства за адресою: [ADDRESS] входили: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , зять [PERSON] , внучка [PERSON] Проживали всі разом і вели спільне господарство. - копії фотографій (без зазначення дати і часу зйомки); - копію технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] 10 січня 2024 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 70,9 кв. м, житлова площа 39,7 кв. м). За клопотанням співвідповідача [PERSON] судом було витребувано та досліджено в судовому засіданні: - копію актового запису № 12 від 01.10.2002 року з книги записів актів громадянського стану про народження; - копії записів із погосподарських книг, а саме: № 6 за 2006-2010 роки, № 8 за 2011-2015 роки, № 7 за 2016-2020 роки, № 7 за 2021-2025 роки стосовно будинковолодіння [ADDRESS] ; - копії записів з погосподарської книги № 8 за 2006-2010 роки стосовно будинку [ADDRESS] ; - матеріали адміністративних справ № 134/639/17 та № 134/1442/20. Так, згідно копії запису акта про народження № 12 від 01 жовтня 2002 року батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . Підставою запису про встановлення батьківства є спільна заява батьків від 01 жовтня 2002 року, що підтверджується копією запису акта про встановлення батьківства № 3 від 01 жовтня 2002 року. Згідно копії записів з погосподарської книги № 8 за 2006-2010 роки щодо домогосподарства по [ADDRESS] список членів домогосподарства наступний: Папшоя А.І. голова домогосподарства, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] син, [PERSON] зять, [PERSON] внучка. Згідно записів із погосподарської книги № 6 за 2006-2010 роки стосовно будинковолодіння [ADDRESS] список членів домогосподарства наступний: Мельник Т.М. - голова двору, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка; з 2009 року голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] . Відповідно до записів із погосподарської книги № 8 за 2011-2015 роки стосовно будинковолодіння [ADDRESS] відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради наступні: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] співмешканка, [PERSON] син. Згідно записів із погосподарської книги № 7 за 2016-2020 роки стосовно будинковолодіння [ADDRESS] відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради наступні: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] (запис щодо родинних стосунків до голови домогосподарства стертий та нечитабельний), [PERSON] син. Згідно записів із погосподарської книги № 7 за 2021-2025 роки стосовно будинковолодіння [ADDRESS] відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради наступні: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] співмешканка. [PERSON] вибула з вказаного домогосподарства 03.12.2021 року. За результатами розгляду справи № 134/639/17 (номер провадження 3/134/296/17) суддею Крижопільського районного суду Вінницької області 24 травня 2017 року було винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком на 30 годин за вчинення 06 травня 2017 року домашнього насильства відносно співмешканки [PERSON] . Також за результатами розгляду справи № 134/1442/20 (номер провадження 3/134/721/20) суддею Крижопільського районного суду Вінницької області 08 жовтня 2020 року було винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення 14 вересня 2020 року домашнього насильства відносно співмешканки [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Згідно з частиною другою\~статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом пункту 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї можуть належати не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Однак при цьому умовою для визнання таких осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність зокрема спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім`ї у спірних випадках вирішується судами при розгляді кожної конкретної справи. Згідно з частинами першою, другою\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим національне законодавство України передбачає можливість виникнення взаємних прав та обов`язків у чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до\~статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту необхідно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, показання свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання необхідно зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, від 19 лютого 2021 року у справі № 738/1093/19, від 22 червня 2021 року у справі № 554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі № 280/1710/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61- 8522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються\~\~беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою\~статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). У даній справі позивачка звернулася з позовом про встановлення факту проживання з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 21 листопада 2006 року по [INFO] . Встановлення заявленого факту необхідне їй для визнання житлового будинку та транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя. Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачкою [PERSON] не доведено факт постійного проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже в матеріалах справи відсутні докази ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків. Відтак суд не вбачає правових підстав для встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю у заявлений позивачкою період. При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, який вказав, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16 зазначено, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених\~ЦПК\~України, вжив необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин справи та прийшов до висновку, що надані стороною позивача докази не є достатніми для підтвердження заявленого факту та не свідчать про спільне проживання позивачки однією сім`єю з [PERSON] . Вказані докази відображають характер відносин, які склались між позивачкою та [PERSON] , проте не доводять факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Спільні фотографії не можуть бути безумовною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такі фото свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких стосунків. Такі відносини не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 676/3545/19,\~\~від 12 грудня 2019 року у справі\~№ 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі\~№ 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі\~№ 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі\~№ 490/10757/16-ц. Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, який вказав, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова Верховного Суду у справі № 712/7830/16-ц від 05 лютого 2020 року). Стороною позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б достеменно підтверджували обставини наявності між позивачкою [PERSON] та [PERSON] прав та обов`язків притаманних подружжю. Та обставина, що [PERSON] у 2017 році та 2020 році притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , не свідчить про наявність між ними сталих стосунків, які притаманні чоловіку і жінці без реєстрації шлюбу. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] та [PERSON] мали спільні витрати, вели спільний бюджет, здійснювали купівлю майна для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу один одному. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат; вказані обставини судом не встановлено, а показання свідків та спільні фотографії не можуть бути безумовними підставами для встановлення вказаного факту. Законодавцем в частині другій\~статті 21 СК України\~імперативно зазначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Положеннями\~статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 149/2697/21, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19,\~\~від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, провадження № 6-1026цс15 зроблено висновки, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. … Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті\~3,\~74 СК України). ….Предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна має вставити обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці сторін. З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Позивачка вказує, що будинок був придбаний за спільні кошти та за кошти її батьків. Однак ця обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Зокрема, до позову не додано жодних квитанцій, які б підтверджували факт сплати позивачкою коштів за користування комунальними послугами, купівлі майна для спільного користування, здійсненні витрат на утримання житла, його ремонт. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що стороною позивача не доведено, що спірний житловий будинок був придбаний [PERSON] під час того, коли він та позивачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах, тому відсутня презумпція спільності майна сторін щодо цього майна. Крім того, на підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку позивачка не надала доказів, з яких можливо було б встановити факт набуття вказаного будинку нею та [PERSON] внаслідок їх спільної праці, або за спільні кошти,\~\~а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] \~\~про визнання за нею права власності на 1/2 його частину. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. З урахуванням того, що позивачка у вступному слові вказала, що відмовляється від позовних вимог в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину вантажного автомобіля ЗІЛ-ММЗ 45021, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1989 року випуску, самоскид-С, що під час судових дебатів підтвердив також її представник, а суд в силу\~ст. 13 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог, суд не досліджує обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення учасників процесу, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо поданої співвідповідачем [PERSON] заяви про застосування строків позовної давності, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Виходячи з вимог\~ст. 261 ЦК України,\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх недоведеністю, суд вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачці не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed