Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 300,00 грн з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття та судові витрати. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 20.08.1994 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2019 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, а відповідач відмовляється брати участь у забезпеченні та утриманні сина, жодним чином не сприяє його фізичному, розумовому та духовному розвитку. Як вказує позивачка, відповідач працевлаштований, має дохід, у власності транспортний засіб, яким користується та має кошти на його обслуговування, також має у власності нерухоме майно, є заможною працездатною людиною. Вона здійснює утримання житла, в якому проживає неповнолітній син, сплачує комунальні та інтернет, купляє продукти харчування, речі та необхідні засоби, сплачує за репетитора та навчання, перераховує сину грошові кошти на дитячу картку на необхідні йому витрати. Вказує, що син у 2023 році вступив до відокремленого структурного підрозділу фахового коледжу інформаційних систем і технологій «Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана» 1-го рівня та навчається на першому курсі денного відділення; з 23.03.2019 року до 12.03.2023 року проходив навчання у Малій Комп`ютерній Академії та наразі продовжує навчання в «IT STEP ACADEMY» з 20.06.2023 року, сплачено за навчання сина з 01.08.2019 року до 21.02. 2022 року - 49 850,00 грн, з квітня 2023 року до грудня 2023 року - 55 440,00 грн та за січень 2024 року - 1 500,00 грн. В середньому на навчання сина в місяць вона витрачає - 5 700,00 грн, в 2019-2022 роках також вона оплачувала навчання. Середній розмір витрат на дитину щомісяця складає: на комунальні послуги та інтернет - 4 282 грн; на продукти та супермаркети - 7 046,00 грн; на кіно/розваги - 509,00 грн, розмір перерахувань дитині в місяць складає 2 832,00 грн; на одяг - 4 526,00 грн, на репетитора з математики - 4 185,00 грн. Вважає, що стан здоров`я батька не має особливостей, які б могли впливати на його можливість сплачувати аліменти, інших дітей на утриманні відповідача не має, у власності має земельну ділянку площею 0,2439 га під кадастровим номером: 3222782602:02:002:0076, за адресою: Київська обл., Макарівський район, с. Березівка; нежитлове приміщення, загальною площею 82,5 кв. м, адреса: [ADDRESS] , придбане за договором купівлі-продажу від 26 травня 2023 року, ціна нерухомого майна в договорі - 453 800,00 грн; земельну ділянку площею 0,4244 га під кадастровим номером1825680800:01:000:0290, за адресою: Житомирська обл., Черняхівський район, сільська рада Бежівська, цех з обробки природного каменю, загальною площею 753, 4 кв. м, адреса: Житомирська обл., Черняхівський р-н, сільська рада Бежівська, комплекс будівель і споруд; 1/4 будинку, загальною площею 205,3 кв. м, адреса: [ADDRESS] , а також транспортний засіб марки Volkswagen Touareg, який обслуговує та яким користується. Відповідач має достатній рівень доходу, має в наявності нерухоме та рухоме майно, що визначає його матеріальне становище, однак, незважаючи на ці обставину, ухиляється від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо належного утримання та забезпечення сина. Таким чином вважає, існують всі підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на сина до досягнення повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 15 300,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.04.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. Справа передана судді 09.04.2024 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 56). 23.04.2024 року представник відповідача -адвокат Сіваченко В. В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позов частково, а саме в частині стягнення на користь позивача аліментів у твердій грошовій суму в розмірі 3 196,00 грн, у решті позову просив відмовити, зазначивши, що він регулярно надає матеріальну допомогу своєму сину, сприяє фізичному, розумовому та духовному розвитку дитини. Зазначені позивачем витрати на навчання сина відносяться до додаткових витрат, які можуть бути стягнуті на підставі статті 185 СК України. При визначенні розміру аліментів у цій справі має бути враховане вкрай складне матеріальне становище відповідача, відсутність працевлаштування та будь-якого доходу, а також наявність на повному утриманні відповідача невиліковно хворої, непрацездатної матері. Посилання позивачки на те, що вона повністю оплачує комунальні послуги за сина не відповідають дійсності, оскільки останній зареєстрований з відповідачем з 29.09.2011 року і до теперішнього часу. Представник відповідача вказує на відсутність доказів на підтвердження наявності у відповідача транспортних засобів, а зазначене позивачкою нерухоме майно придбане у шлюбі, а тому відсутні підстави для врахування його при визначенні розміру аліментів. 01.05. 2024 року представник позивача [PERSON] в системі «Електронний суд» сформувала відповідь на відзив, у якій зазначала, що домовленість між сторонами про сплату аліментів у розмірі 3 000,00 грн відсутня. Розмір, визначений відповідачем, а саме 3 196,00 грн не є достатнім та необхідним для забезпечення утримання неповнолітнього сина. Добровільне перерахування коштів відповідачем сину в незначних сумах не є виконанням обов`язку щодо утримання дитини. Позивачка стверджує про наявність у власності відповідача транспортних засобів, що підтверджується відповіддю Сервісного центру МВС в м. Києві на адвокатський запит. Крім того, представник відповідача вводить суд в оману щодо рухомого та нерухомого майна, оскільки відповідач придбав транспортні засоби в 2021 та 2022 роках, а нежитлове приміщення, загальною площею 82,5 кв. м, адреса: [ADDRESS] , в 2023 році, будучи безробітним. Підлягають врахуванню судом витрати відповідача на нерухоме та рухоме майно, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачка вказує, що неповнолітній син хоч і зареєстрований з відповідачем, проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та вказала, що відповідач працездатний, не надав доказів, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, подані ними докази підтверджують суму аліментів, яку просять стягнути, вказана сума забезпечить гідний рівень життя дитини. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та вказав, що вважає суму аліментів 15 300,00 грн неадекватною, значно завищеною. Відповідач самостійно перераховує кошти на утримання дитини, а тому посилання позивача щодо ухилення відповідача від утримання дитини невідповідають дійсності. Позивачем не обгрунтовані потреби дитини у визначеному нею розмірі. Визначаючи рівень життя необхідно виходити з реальних потреб. Відповідач не заперечує щодо сплати аліментів у визначеному законом розмірі, які будуть витрачатись саме на дитину. Витрати на навчання вважають додатковими витратами. Відповідач не має заробітку, є доглядачем невиліковно хворої матері, однак має рухоме та нерухоме майно, яке набуте до початку догляду. Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Суд встановив, що 20.08. 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва зроблено актовий запис № 1023 (а. с. 14). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 14, 15). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 15), який проживає разом з позивачкою, що не заперечується сторонами. Згідно довідки від 21.02.2024 року відокремленого структурного підрозділу фахового коледжу інформаційних систем і технологій «Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана» [PERSON] у 2023 році вступив до коледжу і навчається в ньому на 1 курсі денного відділення (а.с. 16). Згідно академічної довідки комп`ютерної академії ШАГ вих. № 422 від 26.02.2024 року за договором № 051014438 [PERSON] сплатила 106 790,00 грн (а.с. 16-17). На підтвердження витрат на утримання сина [PERSON] надала: виписку «монобанк» про рух коштів клієнта [PERSON] , випуску по картці «Кредобанк» (а.с. 21-26, 26-29,33-36), квитнції та чеки на придбання продуктів харчування (а.с. 29-30), копію договору про надання репетиторських послуг від 02.10.2023 року (а.с. 50-52). [PERSON] перераховував на рахунок сина [PERSON] грошові кошти, що підтверджується наданими ним платіжними дорученнями (а. с. 91 - 139). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). З огляду на статтю 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати своїх дітей. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте враховується судом при визначенні розміру аліментів. Позивач визначилася зі способом стягнення аліментів та просила стягувати їх з відповідача у твердій грошовій сумі. Так, в законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду. Грошовою одиницею України є гривня (стаття 99 Конституції України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (із змінами та доповненнями). Абзацами першим, третім пункту 10-4 вказаного Порядку встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів. Частиною першою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Статтею 5 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що для спостереження за динамікою рівня життя в Україні на основі статистичних даних про рівень споживчих цін центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, розраховує щомісяця фактичний розмір прожиткового мінімуму на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Аналіз вказаних положень свідчить про те, що механізм та порядок щорічного визначення розміру прожиткового мінімуму та щорічної індексації розміру аліментів є в значній мірі схожим. Це робить можливим та доцільним проведення такої індексації лише за умови визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі із зазначенням конкретної грошової суми у грошовій одиниці України - гривні, а не з прив`язкою до розміру прожиткового мінімуму чи до її частини. Зазначене узгоджується з приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка, зокрема, регулює питання щодо проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. При таких обставинах, приймаючи до уваги положення зазначених вище правових норм, ураховуючи законодавчо встановлений механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, за наявності відповідної заяви одержувача про обрання ним способу стягнення аліментів у вигляді твердої грошової суми, суди у резолютивній частині рішення про стягнення аліментів повинні зазначати конкретну грошову суму, визначену у грошовій одиниці України - гривні. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 351/1886/20 (провадження № 61-13598св21) Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем у підтвердження вимог позову не надано будь яких належних та допустимих доказів, що для гармонійного розвитку та задоволення індивідуальних потреб сина сторін [PERSON] необхідно 30 600,00 грн на місяць, а тому достатній розмір аліментів має становити 15 300,00 грн. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3 196,00 грн. Частина перша статті 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши надані у справі докази, з огляду на те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в Україні, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні останнього непрацездатної матері, яка є невиліковно хворою, що є перешкодою для його працевлаштування, часткове визнання позову відповідачем, беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача, та стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 3 196,00 грн, починаючи з 05 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо ствердження позивача про здійснення нею витрат на репетитора, навчання та відпочинок суд зазначає наступне. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати на дитину - це витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Вказаний перелік особливих обставин не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину підлягають до сплати незалежно від вирішення питання про сплату аліментів на утримання дитини, відсутності вимог про сплату аліментів, припинення права на аліменти (в порядку визначеному статтею 190 СК України). Додаткові витрати повинні сплачувати виключно батьки дитини. У разі відсутності домовленості батьків або у разі спору між ними щодо розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину розмір участі визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, позивач не позбавлена права на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у порядку статті 185 СК України. Суд враховує вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 211,20 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то сторони мають право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладено та

Outcome: partial