Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

В провадженні судді перебуває вищевказана справа. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб 26 січня 2013 року. [INFO] у них народилася спільна дочка [PERSON] , яка мешкає разом із Позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка з квітня 2023 року проживає окремо від дитини, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям, останнє її фактичне місце проживання яке йому відоме - [ADDRESS] . При цьому, звертає увагу суду, що починаючи з квітня 2023 року, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з дружиною [PERSON] , він взяв на себе всі батьківські зобов`язання, самостійно виховує та утримує малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка залишилася проживати разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що є не судимим, не зловживає алкоголем та тютюном, не вживає наркотики, веде моральний та здоровий спосіб життя. В нього стабільний дохід. Він любить свою доньку і спроможний забезпечити її всім необхідним. Дитина відвідує дитячий садочок, облікована в медичних установах. Він забезпечую свою доньку харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан її здоров`я, водить її на медичні обстеження, займається її навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її психічним, соціальним та фізичним розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою стійкий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Зауважує, що пройшло майже 15 місяців з того часу, як мати, [PERSON] , перестала приймати будь-яку участь в житті та вихованні їхньої доньки, не турбується про неї, не цікавиться її станом здоров`я, матеріальну допомогу не надає. Відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею взагалі. За останньою інформацією в найближчий час збирається переїжджати жити за кордон на постійне місце проживання. Таким чином, зазначає, що Відповідачка, як мати, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у матеріальному утриманні дитини. Відповідачка живе своїм життям, останні 3 роки не приймає в житті дитини ніякої участі, спілкується з нею лише іноді. Позивач вважає, що Відповідачка не надає дитині материнського тепла та турботи, не приділяє їй стільки уваги, скільки вона потребує. Поведінка Відповідачки свідчить про її байдужість до дитини. Зазначає, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з Позивачем і перебуває на його повному утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, стан здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини. На підставі вищевикладеного, просить суд позбавити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) батьківських прав щодо дитини: [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на його користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. У підготовче судове засідання відповідачка не з`явилася, надала до суду нотаріально засвідчену заяву, у якій визнає обставини, зазначені у позовній заяві, позов визнає та просить справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради міста Кривий Ріг в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, до суду надано письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги заяви сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] , є матір`ю, а позивач [PERSON] , є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.04.2018. З висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вважають за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] . З довідки, виданої сімейним лікарем встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 2024 року проходить у сімейного лікаря періодичні медичні обстеження, лікування. Запис на прийом дитини здійснював лише батько. На прийом дитину також завжди приводив батько. Рецепти на придбання ліків для лікування дитини надавалися батьку, відповідно забезпечення ліками здійснював лише батько. Про матір дитини лікарю нічого не відомо, на контакт з сімейним лікарем вона не виходила. Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідачка [PERSON] не бажає приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини, свідомо не бажає дбати про свою дитину. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідачка [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку малолітньої дитини, не дбає про її розвиток, здоров`я, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також, при винесені рішення по суті спору, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що судом достовірно встановлено, що відповідач не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, а й свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, її розвитку, а отже ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не проявляє материнської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки, а тому є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки суд враховує, що [PERSON] є працездатною особою та відповідно може утримувати малолітню доньку. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь Позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 14.06.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів, починаючи з дати пред`явлення позову згідно вимог частини першої статті 191 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України допускається ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то му наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved