Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

24.04.2024 до суду звернулась [PERSON] з позовом, який обгрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку товарного сільськогосподарського виробництва, частку у квартирі в с. Уланів та права на приватизацію земельної ділянки. Позивачка звернулась до нотаріуса у визначений законом термін з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились, подавши відповідні заяви нотаріусу. Позивачка з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку товарного сільськогосподарського виробництва у нотаріальному порядку виготовляє документи, проте отримати свідоцтво на іншу частину спадщини позбавлена можливості у зв"язку з відсутністю оригіналів правоустановчих документів. У зв"язку з чим просить визнати за нею право власності на 1/4 чстину квартири за [ADDRESS] та право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що в с. Уланів Хмільницького району. Ухвалою суду від 23.05.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання та за клопотанням позивача витребувано спадкову справу до майна померлого [PERSON] . Ухвалою від 25.06.2024 закрито підготовчк провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Представник відповідача Уланівської сільської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, причини ниявки суду не відомі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] 01.06.1980 року уклали шлюб (а.с. 14) [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6) За життя [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 1, 75 га, що підтверджується державним актом на право власності на землю (а.с. 8) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1995 року 1/10 долі житлового будинку, що в [ADDRESS] належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (копія на а.с. 9-10) Згідно додатку №2 до рішення виконавчого комітету Уланівської сільської ради від 22.01.1993 року [PERSON] виділено присадибну дялянку для індивідуального будівництва площею 0,25 га (копія на а.с. 11,12) Позивачка після смерті спадкодавця звернулась до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину та було заведено спадкову справу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовились, подавши відповідні заяви (а.с. 13,38-47) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідност. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, тобто є такою, що спадщину прийняла. Відповідачі на прийняття спадщини не претендують. Згідно ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та на підставі прийняття спадщини . Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зіст. 125 ЗК Україниправо власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 10постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування`передбачено, що відповідно достатті 1225 ЦК Україниправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зіст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з наданих роз`яснень, правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Оскільки в судовому засідані доведено, що спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки на індивідуального будівництва, проте не встиг завершити її, тому позивачка, прийнявши спадщину, має право на завершення приватизації земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засідані не встановлено домовленості між співвласниками квартири (спадкодавцем та сторонами по справі) щодо розміру їх часток у майні, отже, частки кожного із них є рівними, по 1/4, що передбачено законом. Таким чином, померлому [PERSON] за життя належала 1/4 частка у квартирі [ADDRESS] , яку прийняла у спадщину позивачка. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач має достатні правові підстави на визнання за нею права власності на 1/4 частки в зазначеному вище нерухомому майні, в порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги після померлого. За встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved