Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила розірвати шлюб із [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача та в порядку поділу майна визнати за нею право особистої власності на кв. [ADDRESS] , а за відповідачем визнати право особистої власності на автомобіль КІА р/н [NUMBER] . В обґрунтування вимог посилається на те, що тривалий час сімейні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання припинено, відповідач не надає допомоги на утримання, крім того під час шлюбу набуте рухоме та нерухоме майно яке при виниклих обставинах підлягає поділу. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивачки адвоката Шаврова І.І., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 50). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Надав до суду заяву про визнання позову із клопотанням про розгляд справи у його відсутність (а.с. 47, 48). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON] (Позивач) ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), 10.02.2007 року було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.02.2007 року виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, з відповідним актовим записом №46. Від шлюбу з відповідачем у подружжя народилась донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.11.2012 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовим записом №771. Тривалий час сімейні відносини припинені остаточно, збереження шлюбу неможливе, він носить формальний характер. Ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено. Донька - [PERSON] , проживає разом із матір`ю, за адресою її мешкання: [ADDRESS] . [PERSON] не приймає участь у вихованні дитини, проживає окремо. Добровільно не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання доньки. Позивачка [PERSON] , здійснює самостійне виховання доньки [PERSON] [INFO] . Також встановлено, що під час шлюбу подружжям набуто рухоме майно автомобіль KIA RIO синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2016, ідентифікаційний номер [NUMBER] , категорії М1, тип кузова D4, особливі примітки: загальний легковий хетчбек євро 5, зам. втрач. свід. CXM 393290 від 24.05.2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.06.2021 року. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 183СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином суд приходить до висновку про те, що вимоги позову підлягають задоволенню частково, а саме в частині розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визнання за відповідачем права особистої власності на автомобіль. В частині визнання права власності за позивачкою [PERSON] , на кв. [ADDRESS] , такі вимоги задоволенню не підлягають оскільки позивачкою не надано до суду документа, що підтверджує набуття права власності (цивільно-правовий договір за яким набуто право власності, або свідоцтво про право власності). Технічний паспорт на квартиру, наданий позивачкою (а.с. 14), не є правовстановлюючим документом на підтвердження набуття права власності, а за своєю природою є лише планом (малюнком) квартири з зазначенням технічної характеристики квартири. Саме з цих підстав суд не приймає до уваги заяву відповідача про визнання позову щодо визнання за позивачкою права особистої власності на квартиру. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам

Outcome: partial