Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 09.04.2024р., 16.05.2024р., 06.06.2024р., 05.07.2024р., 22.07.2024р., будучи належним чином сповіщені, не явились, про причину неявки суд не сповістили, були попереджені, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у їх відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надали. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.11.2023р.; копія технічного паспорту на на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія звіту від 31.01.2024р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості; копія договору дарування 7/10 частин житлового будинку від 26.10.1992р.; копія протоколу опитування особи [PERSON] за її згодою від 02.02.2024р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.1995р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 25.03.2024р.; копія заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 03.06.1992р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія запису акту про народження [PERSON] ; копія договору дарування від 23.05.1969р.; копія довідки-характеристики на будинок; копія рішення нарсуду Ренійського району Одеської області від 05.02.1992р.; копія рішення нарсуду Ренійського району Одеської області від 12.05.1992р.; копія заяви [PERSON] від 19.10.1991р.; копія листа нотаріуса Ренійської нотконтори від 1991р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 12.03.1992р.; копія листа нотаріуса Ренійської нотконтори від 12.03.1992р.; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.1992р.; копія заяви [PERSON] та [PERSON] від 13.09.1995р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.1995р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22.03.2024р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] ). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діючий через представника адвоката Златі Д.С., звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що 15.11.2023 р. між ним та [PERSON] і [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного їм та [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] - за 1500 доларів США (114150 грн.). 15.11.2023р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на житловий будинок (які були в них в наявності). У майбутньому відповідачі пообіцяла позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаною нерухомістю, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачів, однак [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивача про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка [PERSON] пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (15.11.2023р.) вони, продавці, не рахувалися зареєстрованими власниками домоволодіння, а фактично володіли ним. Так, вищевказаний житловий будинок належав [PERSON] (батькові позивача та [PERSON] , [PERSON] ) 2/5 частини та [PERSON] (матері [PERSON] ) 3/5 частини. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті його спадкоємцями були: мати [PERSON] ; дружина [PERSON] ; троє його синів. Всі вони прийняли спадщину, але не всі оформили її із отриманням свідоцтва про право на спадщину. У 1992р. [PERSON] подарувала 7/10 частин (що складались із 3/5 частин будинку, що належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.1984р., та 1/10 частини нерухомості, що перейшла у спадок після смерті сина [PERSON] ) домоволодіння [PERSON] . Залишкові 3/10 частини спадкового будинку, що залишились після смерті [PERSON] вважалися такими, що були прийняті його спадкоємцями (деякими фактично, деякими юридично). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 15.11.2023р. було укладено від імені продавців, який на той час не були оформлені ( не оформили спадкове право на житловий будинок та не зареєстрували належне їм право власності) власниками нерухомості. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не мали права на відчуження нерухомості у зв`язку із тим, що вони належним чином не оформили право на спадщину після смерті [PERSON] (не зареєстрували її належним чином). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] - за 1500 доларів США (114150 грн.). 15.11.2023р. позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали позивачу документи на будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved