Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

29 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з ним та встановити факт, що він самостійно виховує сина. Позов мотивований тим, що з 26.02.2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Полонського районного суду від 16 грудня 2016 року. За період перебування в шлюбі у сторін народились діти: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю, а позивач сплачував на їх утримання аліменти відповідно до рішення суду. В подальшому [PERSON] зареєструвала інший шлюб та створила нову сім`ю. Однак спільний син сторін [PERSON] не зміг знайти спільної мови та порозуміння з чоловіком відповідачки та через часті конфлікти, невжиття заходів [PERSON] для їх врегулювання 23.08.2023 самостійно покинув місце проживання з матір`ю та переїхав до батька. Позивач відразу звернувся до служби в справах дітей для фіксації даного факту, зареєстрував місце проживання сина [PERSON] у своєму будинку, уклав декларацію з лікарем-педіатром КНП «ЦПМСД», оформив необхідні документи для навчання сина в Полонському ліцеї № 2 ім.О.Боброва, здійснив купівлю одягу та шкільного приладдя. Батько створив за місцем свого проживання всі умови для проживання та розвитку сина, вирішує всі питання пов`язані з його навчанням та здоров`ям, займається його вихованням, має постійне місце роботи (служби) та може матеріально забезпечувати сина, який бажає надалі з ним проживати. Відповідачка з часу самостійного переїзду дитини до позивача жодного разу не цікавилась життям, навчанням, здоров`ям сина, не займалась його вихованням та утриманням. Виконавчим комітетом Полонської міської ради затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] із батьком [PERSON] . Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , однак на прохання відповідачки у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем та небажанням загострювати відносини сина з матір`ю відмовився від пред`явлених позовних вимог, відповідачка ж також забрала виконавчий документ про стягнення аліментів з позивача з органів ДВС. [PERSON] вважає, що в силу обставин, що склались він самостійно утримує та виховує малолітнього сина [PERSON] , який проживає спільно з ним, в той час як [PERSON] самоусунулась від виконання покладених на неї законом таких обов`язків. За наведених обставин просить визначити місце проживання сина з батьком иа встановити факту самостійного виховання сина, що необхідно позивачу для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі на переміщення дитини, на здійснення медичних втручань, в також для отримання соціальних послуг або документів, можливості одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на утримання державної соціальної допомоги як батьку-одинаку. Ухвалою судді від 03 червня 2024 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19 червня 2024 року [PERSON] подала до суду відзив на позов, копія якого одночасно була надіслана позивачу. У поданому відзиві відповідачка зазначила про визнання позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком та заперечила проти встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, оскільки вона систематично спілкується з сином, приймає участь у його вихованні, купує для нього речі, цікавиться його життям, має з ним дружні та хороші відносини, однак відповідач періодично чинить перешкоди у їх спілкуванні. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з наведених в ньому підстав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] при розгляді справи позов визнала частково, пояснила, що є матір`ю спільного з позивачем сина [PERSON] , на даний час перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, хотіла б, щоб син проживав з нею, однак він виявив бажання жити з батьком, проти встановлення факту самостійного виховання сина батьком заперечила, зазначила що бере участь у вихованні дитини. Представники третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Полонської міської ради Іванченко Н.В. та Вощатинський О.О. в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Допитаний в судовому засіданні в присутності батьків та педагога Іванченко Н.В. малолітній [PERSON] пояснив, що раніше проживав з матір`ю [PERSON] , яка вийшла заміж та має іншого чоловіка, але стосунки з вітчимом у нього не склались, тому він переїхав проживати до батька, з яким хоче жити надалі. Заслухавши пояснення учасників процесу, малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06.06.2023 Полонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.12). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Полонського районного суду від 16 грудня 2016 року (а.с.11). Після розірвання шлюбу з [PERSON] мати дитини створила нову сім`ю, зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та на даний час має прізвище « [PERSON] », що визнається учасниками процесу, а відтак дана обставина відповідно до ч. 1 ст 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до даних копії довідки про склад сім`ї № 1667 від 16.01.2024, виданої КП Полонської міської ради «Благоустрій» малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою разом з батьком [PERSON] (а.с.14). Відповідно до даних акту обстеження умов проживання службою в справах дітей виконкому Полонської міської ради ОТГ без дати при обстеженні умов проживання за заявою [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] та його син [PERSON] . Дитина забезпечена всім необхідним, має свою кімнату, наявні необхідні меблі та шкільне приладдя. Родина веде звичайний спосіб життя, скарг до служби в справах дітей щодо неналежної поведінки членів родини не надходило (а.с.26). Згідно з відомостями довідки депутата Полонської міської ради Гуменюк Н.І. від 30.04.2024, виданої [PERSON] , на його утриманні, вихованні знаходиться син [PERSON] , який проживає з батьком (а.с.28). [PERSON] призваний по мобілізації на військову службу з 27.02.2022 по теперішній час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується відомостями довідки № 57, виданої в/ч [NUMBER] 27.05.2024 (а.с.10) та має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, про що свідчать відомості довідок ВЛК № 612 віл 12.05.2023 та№ 3361 від 10.07.2023 (а.с.29, 30). Згідно даних копії довідки КНП «ЦПМСД» від 11.04.2024, виданої [PERSON] (законний представник [PERSON] ) декларація із педіатром Цимбалюк Є.Г. укладена 10.12.2021 (а.с.15). Як вбачається з відомостей копії довідок № 136/03-23 від 01.04.2024 та № 162/03-23 від 13.05.2024, виданих Полонським ліцеєм № 2 ім.Н.О.Боброва, [PERSON] з 01.09.2023 навчається в 7-му класі вказаного навчального закладу, його мати [PERSON] контакту з ліцеєм не підтримує, з вчителями не спілкується, не відвідує батьківські збори (а.с.19, 27). Відповідно до даних копії ухвали Полонського районного суду від 28 березня 2024 року [PERSON] звертався до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на дитину з батька та стягнення таких з матері, провадження по даній справі було закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову (а.с.20). Виконавчий лист по справі № 681/181/18, виданий Полонським районним судом 20.03.2018 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , зокрема на утримання сина [PERSON] , [INFO] , повернений стягувачці за її заявою без виконання, що підтверджується даними постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.04.2024 (а.с.22). Відповідно до даних акту обстеження умов проживання без дати при обстеженні умов проживання заявою [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] та його син [PERSON] . Дитина забезпечена всім необхідним, має свою кімнату, наявні необхідні меблі та шкільне приладдя. Рішенням виконавчого комітету від 28 листопада 2023 року № 258 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Полонської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з разом з батьком [PERSON] (а.с.16-18). Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (частина 2 статті 141 СК України). Частиною 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1). Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина 2). На підставі викладеного, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, наявність висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з [PERSON] , суд вважає, що позовна вимога про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком підлягає до задоволення. Що ж стосується позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , то в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20) вказано, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Позивач, звертаючись в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання ним малолітнього сина [PERSON] , не зазначив безпосередню мету встановлення такого факту. Посилання позивача на необхідність реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі на переміщення дитини, на здійснення медичних втручань, в також для отримання соціальних послуг або документів, можливості одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на утримання державної соціальної допомоги як батьку-одинаку, саме по собі не свідчить про наявність у нього особистого права, яке безпосередньо порушується чи оспорюється відповідачем. Слід зауважити, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання дитини батьком не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто, від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі №462/5368/16-ц зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог, тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 СК України, а їх права щодо виховання дитини закріплені у ст. 151 СК України. Так, за приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За положеннями ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 157 СК України визначає порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Позивач в позовній заяві зазначив, що дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні та самостійному вихованні. Відповідачка заперечила, що не бере участі в вихованні сина, що свідчить про наявність між сторонами спору щодо участі матері у вихованні дитини, а отже мати не усунулась від виконання батьківських обов`язків, а проживання дитини окремо від матері в силі ст. 141 СК України на впливає на обсяг її прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За положеннями ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів того, що відповідачка ухиляється від виховання спільного сина [PERSON] , а відтак в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання [PERSON] малолітнього сина [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. На підставі зазначеного та

Outcome: partial