Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної повнолітньої дитини [PERSON] , яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їх спільна донька проживає на даний час з ним, знаходиться повністю на утриманні батька та продовжує навчання на денному факультеті у Державному біотехнологічному університеті. Також вказував, що донька хворіє, потребує постійного медичного нагляду та обслуговування. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнала частково вказала, що може сплачувати 1000,00 гривень, щомісяця, на утримання своєї доньки. Також вказала, що вона довгий час не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, фактично вона перебуває на утриманні свого сина, крім того має захворювання хребта. Сторони надали заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд оцінив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, і вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.2005. На час подання позову [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми здобуття освіти спеціальності 071 Облік і оподаткування факультету економічних відносин та фінансів Державного біотехнологічного університету. Навчається за рахунок коштів державного бюджету, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027, на підтвердження чого надана довідка № 458 від 16.11.2023. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, враховуючи ті обставини, що [PERSON] досягла 18 років, на даний час є студентом денної форми навчання, а тому не має змоги працювати, а відповідач знаходиться у працездатному віці, тому має змогу утримувати свою повнолітньою доньку до закінчення нею навчання, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, а мати має змогу її надавати. В той же час, суд враховує що відповідач [PERSON] , на даний час не працює, допомогу по безробіттю не отримує, має проблеми зі здоров`ям (остеохондроз грудного та поясничного відділів хребта з правосторонньою парамедіанною грижею), тому суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, і вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки в розмірі 1000,00 гривень, щомісяця. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який на даний час не є пенсіонером, відсутність відомостей про наявність інших осіб, на утримання яких він сплачує аліменти, позовні вимоги визнала частково, матеріальне становище дитини, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь повнолітньої доньки в твердій грошовій формі у розмірі 1000 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved