Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

18 березня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 15 жовтня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із [PERSON] не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю. Постійні негаразди стали причиною подачі цивільного позову про розірвання шлюбу. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача по справі. За таких обставин просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 жовтня 2006 року Виконкомом Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №11; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу; строку примирення не давати. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року справу прийнято до розгляду суддею, відкрито провадження та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року постановлено: заяву відповідача [PERSON] про надання сторонам строку для примирення - задовольнити; надати сторонам у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про\~розірвання\~шлюбу строк на примирення тривалістю 2 (два) місяці; провадження у справі зупинити до 18 червня 2024 року. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про\~розірвання\~шлюбу; продовжено слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання у справі призначено на 09:30\~годину\~05\~липня 2024\~року в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, разом з матеріалами позовної заяви подав заяву про розгляд справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки надання строку на примирення не дало бажаного результату. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON] . Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписамист.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. 15 жовтня 2006 року Виконкомом Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №11. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] в селі Оляниця Тростянецького району, Вінницької області народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 19.09.2023 (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області 11.02.2011, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Відповідно достатті 51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до положень статтей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2ст. 104 СК Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на бажання відповідача не змінювати прізвище на дошлюбне, суд вважає за можливе залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд вважає за необхідне розподілити судові витрати згідно з вимогами статтей 141,142 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір»: стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн та зобов`язати ГУ ДКСУ у Вінницькій області повернути [PERSON] (РНОКПП- [NUMBER] ) 50% сплаченого судового збору відповідно до квитанції №0.0.35243361731 від 13.03.2024 в сумі 605,60 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано договір про надання правової допомоги від 01.03.2024 укладений між адвокатом Бодачевським Р. В. та клієнтом [PERSON] ; Акт прийома-передачі виконаних робіт від 13.03.2024 (щодо надання правничої допомоги), квитанція до прибуткового касового ордера від 13.03.2024 на суму 2000,00 грн. Отже, на підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, для стягнення з відповідача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved