Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у цій справі. Позивач АТ «СЕНС БАНК», в порядку представництва, котре здійснює адвокат Мужик Н.Т. (довіреність № 020686/24 від 10.01.2024 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000550 у належно засвідчених копіях приєднані до матеріалів позовної заяви), сформувавши документ в системі «Електронний суд», 07.05.2024 року звернувся в Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором 501408359 у загальному розмірі 387 616 грн. 46 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору у розмірі 4 651 грн. 40 коп., позивач АТ «СЕНС БАНК» просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.12.2021 року відповідач [PERSON] , уклав з АТ «АЛЬФА-БАНК» угоду про надання споживчого кредиту № 501408359. Відповідно до умов цього кредитного договору, АТ «АЛЬФА-БАНК» зобов`язувався надати відповідачеві [PERSON] як позичальнику кредит, а останній зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання відповідачем [PERSON] як позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед АТ «АЛЬФА-БАНК» протягом 30 календарних днів з дня отримання від останнього інформації. АТ «АЛЬФА-БАНК» належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачеві [PERSON] як позичальнику кредиту, однак останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 387 616 грн. 46 коп. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. До стягнення з відповідача [PERSON] станом на 05.10.2023 року підлягає: загальна сума заборгованості - 387 616 грн. 46 коп., з яких 246 792 грн. 07 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 140 824 грн. 39 коп. - заборгованість по відсотках, підсумовує свою позовну заяву позивач АТ «СЕНС БАНК». Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву АТ «СЕНС БАНК» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором не подав, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач АТ «СЕНС БАНК», у порядку представництва, котре за довіреністю № 020693/24 від 08.01.2024 року здійснює адвокат Рудницький Ю.І., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 27.05.2024 року скерував у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, в якому просив про розгляд цієї справи по суті за відсутності зазначеного представника, не заперечував також проти заочного розгляду цієї справи. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідач а [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 09.05.2024 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , з-поміж іншого,вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 04.06.2024 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 04.06.2024 року задоволено заяву позивача АТ «СЕНС БАНК» про судовий розгляд цієї справи за відсутності уповноваженого представника, проте судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, тобто у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] , котра мала місце вперше, без повідомлення нею про причини своєї неявки. Нове судове засідання у цій справі призначено на 09.07.2024 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 09.07.2024 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі наявних матеріалів (доказів). Сторони двічі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених судових засідань по їх справі, про що свідчать наявні у справі письмові докази цьому. Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін та постановлення ухвали про заочний розгляд цієї справи, вважав за доцільне та можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності її учасників та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача АТ «СЕНС БАНК» за пред`явленими вимогами цивільного характеру, а також причетність відповідача [PERSON] до порушення таких прав зазначеного позивача, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що 17.12.2021 року між [PERSON] та АТ «АЛЬФА-БАНК» була підписана оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408359 від 17.12.2021 року, паспорт споживчого кредиту від 17.12.2021 року, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит (тип кредиту - «Кредит готівкою») у розмірі 250 000 грн., шляхом переказу на рахунок відповідача [PERSON] , строком на 60 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом 35,0 % річних, реальна річна процентна ставка - 41.19%. При цьому, згідно паспорту споживчого кредиту, процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 35,00 %, та штрафи за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів 200 грн., за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів та більше 400 грн.. Такі платежі висвітлені в графіці платежів, що одночасно являється додатком 1 до угоди про надання споживчого кредиту № 501408359 від 17.12.2021 року(копії містяться у справі, а. с. 11-15). Перерахування кредитних коштів АТ «АЛЬФА-БАНК» на рахунок відповідача [PERSON] підтверджується меморіальним ордером № 786032569 від 17.12.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 24). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501408359 від 17.12.2021 року станом на 05.10.2023 року та виписки по особовим рахункам з 17.12.2021 року по 05.10.2023 року, загальна заборгованість відповідача [PERSON] становить 387 616 грн. 46 коп. (копії містяться у справі, а. с. 25-32). 12.08.2022 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» було прийнято рішення про заміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 30.11.2022 року та Витягом з державного реєстру банків від 01.12.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 9). 31.01.2024 року позивачем АТ «СЕНС БАНК» на адресу відповідача [PERSON] , було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань стосовно погашення заборгованості за кредитним договором № 501408359 від 17.12.2021 в розмірі 387 616 грн. 46 коп. (копія міститься у справі, а. с. 33). Так, станом на 05.10.2023 року, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «СЕНС БАНК» за заявою-договором складає 129 464 грн. 92 коп., яка складається з: 1) заборгованості за кредитом у розмірі - 115 326 грн. 69 коп., з яких прострочено 188 грн. 23 коп.; 2) заборгованість за відсотками у сумі - 14 138 грн. 23 коп., з яких прострочено відсотків 12 132 грн. 49 коп.. Відтак, позивач АТ «СЕНС БАНК» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві [PERSON] кредит у встановленому відповідною угодою, розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, порушив графік погашення заборгованості, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Релевантні норми та джерела права, які застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за договором про надання банківських послуг, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів», іншими актами цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про надання банківських послуг, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим договір про споживчий кредит АТ «СЕНС БАНК», який до 01.12.2022 року найменувався як АТ «АЛЬФА-БАНК», від 23.08.2018 року, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання його сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань перед позивачем АТ «СЕНС БАНК» за цим договором щодо погашення заборгованості за графіком платежів, відтак допущену заборгованість ним у встановленому порядку не погашено. З огляду на вказане, суд дійшов висновку що позов АТ «СЕНС БАНК» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем АТ «СЕНС БАНК» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 4 651 грн. 40 коп. і підтверджуються меморіальним ордером № 62297044 від 17.04.2024 року, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь вказаного позивача з відповідача [PERSON] , оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів понесення сторонами цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, її матеріали не містять.

Outcome: approved