Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що [INFO] померла\~ [PERSON] .Позивач є спадкоємицею вказаного спадкового майна на підставі заповіту. Постановою приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської Дучко В.М. від 06.12.2021 №774/02-31 відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] за життя право власності не зареєструвала. У зв`язку з чим в неї виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з позовом до суду. Ухвалою від 15 квітня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено здійснювати розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від\~28\~травня 2024\~року залучено співвідповідача [PERSON] . Ухвалою від "17" червня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. В судове засіданні представник відповідача Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без їх участі, проти позовних вимог не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. На підставі\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до\~ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та іншими законами. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 06 та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя\~ [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . Постановою приватного\~нотаріуса Березівського\~районного нотаріального\~округу Одеської\~Дучко В.М.\~від 06.12.2021\~№774/02-31\~ [PERSON] \~відмовлено у\~вчиненні такої\~нотаріальної дії,\~як видача\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом на\~житловий будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Підстава відмови:\~згідно підпункту\~4.14,\~4.15.\~пункту 4\~глави 10\~розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних нотаріусами\~України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України 22.02.2012\~року №296/5,\~видача свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на майно,\~яке підлягає\~реєстрації,\~проводиться нотаріусом\~після обов`язкової\~перевірки складу\~спадкового майна\~та подання\~документів щодо\~належності цього\~майна спадкодавцеві.Спадкоємець [PERSON] документів щодо належності спадкодавцеві житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не надала, та право власності на житловий будинок не реєструвалось. Відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 11.02.2022 №1029/0/339-22 правовстановлюючих документів (державний акт, договір оренди) на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно довідки, виданої 08.02.2024 року Іванівською селищною радою Одеської області, за адресою [ADDRESS] , з 30 січня 1978 року до дня смерті [INFO] мешкала та була зареєстрована громадянка [PERSON] . Житловий будинок, що входить у склад спадщини, включений у погосподарську книгу Іванівської селищної ради Березівського району, Одеської області, що підтверджується випискою з погосподарської книги від 08.02.2024 №01/03-33/24/369 від 10.08.2022 р., головою домогосподарства зазначено [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , книга №8. У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.3ст.3\~Закону України\~від 01\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4ст.3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5\~Цивільного кодексу\~України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України\~та Цивільного кодексу\~України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст.1217,1218 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1296\~ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За положеннями статті 67\~Закону України\~«Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але оформити право на спадковий житловий будинок не може через відсутність у неї правовстановлюючого документа щодо належності житлового будинку спадкодавцю, тому необхідно визнати за позивачем право власності на зазначений вище житловий будинок.

Outcome: approved