Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: - визнати недійсним договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 10/22 від 07 липня 2022 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАР Інвест Україна» (далі - ТОВ «КАР Інвест Україна»); - стягнути з ТОВ «КАР Інвест Україна» на свою користь кошти сплачені за договором оренди транспортного засобу з правом викупу № 10/22 від 07 липня 2022 року у сумі - 206 315 грн. 69 коп., що еквівалентно сумі 5 415 доларів США 11 центів за курсом НБУ станом на 22 серпня 2023 року; - стягнути з ТОВ «КАР Інвест Україна» на свою користь грошові кошти у розмірі - 61 894 грн. 71 коп. відповідальності за порушення законодавства про захист прав споживачів. В обґрунтування вимог зазначається, що 07 липня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «КАР Інвест Україна» укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 10/22. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору оренди орендодавець зобов`язується передати орендарю у строкове платне користування транспортний засіб марки, «MERCEDES-BENZ A 180» сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , з наступним переходом права власності на нього від орендодавця до орендаря, а орендар зобов`язується прийняти транспортний засіб у строкове платне користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендареві орендну плату. Згідно з пунктом 1.2.2 договору оціночна вартість транспортного засобу на момент передачі обумовлена сторонами в сумі - 175 910 грн. 00 коп., що згідно з домовленим курсом на момент підписання договору становить 4 900 доларів США 00 центів. На виконання умов договору [PERSON] сплатила 202 653 грн. 03 коп., що за офіційним курсом НБУ складає 5 415 доларів США 11 центів. Таким чином позивачем виконано всі умови договору оренди транспортного засобу з правом викупу № 10/22. Жодних претензій щодо ненадходження оплати від відповідача до позивача не надходило. Станом на 21 серпня 2023 року відповідач не передав позивачу право власності на транспортний засіб. Позивач вважає, що договір оренди транспортного засобу є недійсним з огляду на ті обставини, що він не був посвідчений нотаріально. У даному випадку також має місце нечесна підприємницька діяльність, а саме вимога до загальної сплати за договором коштів у розмірі - 6 870 доларів США 00 центів, що не відповідає загальній сумі встановлених платежів, відповідно до додатку № 2 до договору. Під час укладення оспорюваного договору позивач не отримала необхідної доступної інформації про транспортний засіб. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач ТОВ «КАР Інвест Україна» у судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду неповідомлені. 12 грудня 2023 року до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. За клопотанням представника відповідача ТОВ «КАР Інвест Україна» судове засідання у даній справі відкладено. У подальшому відповідач у судове засідання свого представника не направив. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до частини третьої статті 211, частини четвертої статті 223, частини першої статті 280, статті 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2022 року між ТОВ «КАР Інвест Україна» та [PERSON] укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 10/22. Відповідно до пункту 1.1 договору оренди орендодавець зобов`язується передати орендарю у строкове платне користування транспортний засіб марки, «MERCEDES-BENZ A 180» сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , з наступним переходом права власності на нього від орендодавця до орендаря, а орендар зобов`язується прийняти транспортний засіб у строкове платне користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендареві орендну плату. Згідно з пунктом 1.2.2 оціночна вартість транспортного засобу на момент передачі обумовлена сторонами в сумі 175 910 грн. 00 коп., що згідно з домовленим курсом на момент підписання договору становить 4 900 доларів США 00 центів. Відповідно до пункту 9.1 договору оренди транспортний засіб, що орендується переходить у власність орендаря за умови сплати ним на користь орендодавця суми у розмірі - 6 870 доларів США 08 центів по домовленому курсу на день остаточного погашення, в строк до 07 липня 2023 року. 07 липня 2022 року між сторонами підписано Акт прийому-передачі транспортного засобу, що є додатком № 1 до договору оренди транспортного засобу, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ A 180» сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до пункту 2 вказаного акту на момент передачі транспортний засіб знаходиться в належному для експлуатації стані. За умовами пунктів 5.1, 5.2 договору передбачено, що за користування автомобілем орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату у розмірі і порядку, визначених цим договором. Орендна плата за місяць становить 164 доларів США 17 центів, що згідно з домовленим курсом на момент підписання цього договору становить 5 893 грн. 70 коп. Графіком платежів, що є Додатком № 2 до договору оренди транспортного засобу передбачено внесення орендної плати у доларах США. Всі оплати здійснюються згідно з Графіком платежів, що є невід`ємною частиною договору, по домовленому курсу на дату виставлення рахунку. На виконання умов договору в частині сплати щомісячних орендних платежів за користування майном позивачем на рахунок ТОВ «КАР Інвест Україна» перераховано грошові кошти у загальному розмірі - 202 663 грн. 03 коп., факт проведення оплати підтверджується долученими позивачем до позову платіжними квитанціями, в копіях долучені до справи. Сплачена сума 202 663 грн. 03 коп. за офіційним курсом НБУ становить 5 415 доларів США 11 центів. У частині першій статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) наведено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частина перша статті 215 ЦК України визначає підставою недійсності правочину недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених наведеними приписами статті 203 Кодексу. Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Як вірно з`ясовано судом, договір оренди транспортного засобу з правом подальшого викупу, укладений 07 липня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «КАР Інвест Україна», оформлено в простій письмовій формі, та всупереч вимог частини другої статті 799 ЦК України сторонами не дотримано процедури обов`язкового нотаріального посвідчення договору, що свідчить про його нікчемність, а тому цей договір не породжує прав і обов`язків та наслідків для сторін. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17, та висновками Верховного Суду, що містяться в постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 755/6287/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 288/231/16-ц. Недійсний (нікчемний) правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не створює юридичних наслідків (не призводить до виникнення у сторін такого правочину прав і обов`язків), крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216, частина перша статті 236 ЦК України). Враховуючи нікчемність укладеного між сторонами спору договору оренди транспортного засобу з правом викупу, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що полягає у поверненні позивачу сплачених ним коштів відповідачу на виконання вказаного договору. Станом на дату звернення до суду з даним позовом еквівалент 5 415 доларів США 11 центів (станом на 22 серпня 2023 року) складає 206 315 грн. 69 коп. Так, за імперативним положенням статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Укладений договір оренди є нікчемним в усій сукупності його умов. Відповідно, жодні положення зазначеного нікчемного договору не можуть бути застосовані судом для обрахунку, у тому числі і умови про оплату за користування предметом оренди. Аналогічна позиція викладена у Постанові ВС за №465/1231/22 від 03 квітня 2023 року. Верховний Суд у своїх висновках виходив з того, що визначена у договорі плата за користування предметом оренди, а також зазначені в абзаці другому частини першої статті 216 ЦК України суми відшкодування вартості за користування майном (у справі, яка переглядається, - автомобілем) не є тотожними правовими категоріями, а тому друга категорія не може бути обрахована із застосуванням умов нікчемного правочину. Правилами абзацу другого частини першої статті 216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оцінюючи у сукупності всі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі - 206 315 грн. 69 коп. Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди, то визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі - 61 894 грн. 71 коп. як відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів задоволенню не підлягає з огляду на нікчемність правочину. При зверненні до суду з даним позовом, позивач судовий збір не сплатила, посилаючись на вимоги частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 2 026 грн. 63 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial