Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

У липні 2021 року Харківська міська рада звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просила суд: - стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 420714,88 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0844 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 за період з 14.08.2018 по 01.12.2021; - стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 6310,72 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 500784,05 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0844 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 за період з 01.03.2019 по 01.12.2021; - стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 7511,76 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Харківською міською радою на підставі ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2023 № 327033348 право власності на: - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 6,1 кв.м, мансарди № 1-9 площею 277,7 кв.м, в нежитловій будівлі літ. «Б-2» по [ADDRESS] зареєстроване з 25.02.2015 на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору поділу від 25.02.2015 № 319; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 4-16 загальною площею 331,1 кв.м в нежитловій будівлі літ. «Б-2». по [ADDRESS] зареєстроване з 05.03.2015 на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 05.03.2015 №391. Згідно з відомостями земельного кадастру, площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 складає 0,0844 га, дата державної реєстрації земельної ділянки - 21.10.2005. Вищевказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання: для обслуговування нежитлової будівлі нежитлової будівлі (торгівельні приміщення). Право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на земельну ділянку не зареєстроване. Інше речове право припинено 14.08.2018. Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.03.2023 [PERSON] зареєстрована платником земельного податку з 25.02.2015 за використання земельної ділянки площею 0,01687 га за адресою: [ADDRESS] , нею було сплачено податкові зобов`язання по земельному податку: 2018 рік - 5055,81 грн, 2019 рік - 18200,91 грн, 2020 рік - 19524,70 грн, 2021 рік - 19524,70 грн. [PERSON] зареєстрована платником земельного податку з 05.03.2015 за використання земельної ділянки площею 0,01687 га за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було сплачено податкові зобов`язання по земельному податку в аналогічному розмірі. 27.03.2023 головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради [PERSON] у порядку ч. 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо вищезазначеної земельної ділянки по [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що з 14.08.2018 по теперішній час [PERSON] та [PERSON] використовують земельну ділянку (кадастровий номер 6310136300:09:009:0004) без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 Земельного кодексу України. В подальшому земельна ділянка з \~ \~ \~ \~кадастровим \~ \~ \~ \~номером 6310136300:09:009:0004 була 02.12.2021 поділена на окремі земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136300:09:009:0009 та 6310136300:09:009:0010. Позивачем на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2008, зі змінами, здійснено розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що оскільки [PERSON] та [PERSON] у період з 14.08.2018 по 01.12.2021 не сплачували плату за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у наступному розмірі: - [PERSON] за використання земельної ділянки загальною площею 0,0844 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 за період з 14.08.2018 по 01.12.2021 відповідно до площі належного відповідачці майна 420714,88 грн; - [PERSON] за використання земельної ділянки загальною площею 0,0844 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 за період з 14.08.2018 по 01.12.2021 відповідно до площі належного майна - 500784,05 грн. У відзиві\~на позовну\~заяву [PERSON] \~в особі\~представника [PERSON] \~у задоволенні\~позовних просила\~відмовити з\~наступних підстав.\~По-перше,\~законодавством України\~чітко передбачено,\~що земельний\~податок у\~формі орендної\~плати сплачується\~на підставі\~договору оренди\~земельної ділянки\~комунальної власності,\~де стороною\~виступають відповідні\~органи місцевого\~самоврядування.\~Проте,\~у даній\~справі договір\~оренди земельної\~ділянки не\~укладався,\~а отже\~й підстави\~для сплати\~саме орендної\~плати у\~відповідача не\~виникло.\~По-друге,\~право власності,\~право постійного\~користування та\~право оренди\~земельної ділянки\~виникають з\~моменту державної\~реєстрації цих\~прав,\~тому оскільки\~до 10.12.2021\~речові права\~відповідача на\~земельну ділянку\~не реєструвались,\~а відтак\~відповідач не\~є суб`єктом\~плати земельного\~податку у\~формі орендної\~плати.\~По-третє, ч. 286.6 ст. 286 ПК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, регулює порядок нарахування земельного податку на земельну ділянку, на якій розташована будівля. Проте, спір, який розглядається у даній справі № 638/7594/23 стосується нарахування земельного податку на земельну ділянку, яка знаходиться під приміщенням. Відповідач зазначає, що положення законодавства (зокрема ч. 286.6 ст. 286 ПК України) не регулюють відносини, які є предметом розгляду даної справи, застосування аналогії закону в даній ситуації, на чому наголошує позивач, свідчить про порушення принципу законності. Окрім цього, як випливає із положень Конституції України, органи місцевого самоврядування зобов`язуються діяти виключено у межах та у спосіб, що визначені законодавством України. Проте, Харківська міська рада зробила розрахунок нібито нарахованої орендної плати, застосовуючи положення Податкового кодексу, дія якого не поширюється на спірні відносини. Посилаючись на те, що позивач при визначенні обґрунтованості наданого розрахунку нарахованої орендної плати посилається на ч.286.6. ст. 286 ПК України, яка не підлягає застосуванню для регулювання спірних відносин, тому наданий позивачем розрахунок є безпідставним, а твердження про те, що розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, яку повинна сплатити [PERSON] становить 53.85 % від загального розміру плати за користування земельною ділянкою є недоведеним та необґрунтованим. Також відповідач зазначає, що безпідставними є твердження позивача про те, що розмір безпідставно збережених [PERSON] , [PERSON] коштів, розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, оскільки власне позивач врахував сплачені відповідачем кошти у вигляді земельного податку, чим визнав законність сплати земельного податку, а отже й відсутність підстав стверджувати про безоплатне користування земельною ділянкою. Нарахування безпідставного збережених коштів у вигляді орендної плати свідчить про наміри позивача створити підстави для подвійного оподаткування однієї і тієї самої земельної ділянки, що є незаконним. Ухвалою суду від 19.10.2023 відкрито загальне позовну провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 травня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, в яке викликано сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представники [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] просила справу розглянути за відсутністю сторони відповідача, проти позовних вимог заперечувала. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2023 № 327033348 право власності на: - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 6,1 кв.м, мансарди № 1-9 площею 277,7 кв.м, в нежитловій будівлі літ. «Б-2» по [ADDRESS] зареєстроване з 25.02.2015 на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору поділу від 25.02.2015 № 319; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 4-16 загальною площею 331,1 кв.м в нежитловій будівлі літ. «Б-2». по [ADDRESS] зареєстроване з 05.03.2015 на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 05.03.2015 №391. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.07.2020 № НВ-0005191072020 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 складає 0,0844 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 21.10.2005. Вищевказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання: для обслуговування нежитлової будівлі нежитлової будівлі (торгівельні приміщення). Відповідно до інформації з Реєстру від 27.03.2023 № 327033159 право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136300:09:009:0004 площею 0,0844 га не зареєстроване. Інше речове право припинено 14.08.2018. Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру від 10.12.2021 за № НВ-9902868012021 та № НВ-9902868152021 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] з кадастровим \~ \~ \~ \~номером 6310136300:09:009:0004 була 02.12.2021 поділена на окремі земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136300:09:009:0009 та 6310136300:09:009:0010. Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.03.2023 № 3661/5/20-40-24-05-07 [PERSON] зареєстрована платником земельного податку з 25.02.2015 за використання земельної ділянки площею 0,01687 га за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було сплачено податкові зобов`язання по земельному податку: 2018 рік - 5 055,81 грн, 2019 рік - 18 200,91 грн, 2020 рік - 19 524,70 грн, 2021 рік - 19 524,70 грн. Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.03.2023 № 3661/5/20-40-24-05-07 [PERSON] зареєстрована платником земельного податку з 05.03.2015 за використання земельної ділянки площею 0,01687 га за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було сплачено податкові зобов`язання по земельному податку: 2018 рік 5 055,81 грн, 2019 рік - 18 200,91 грн, 2020 рік 19 524,70 грн, 2021 рік - 19 524,70 грн. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності». Відповідачі не є власниками або постійними землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, враховуючи підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (постанова Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 922/2417/19). Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом д частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України). Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу). Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Відповідно до викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18 правового висновку, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка № 6310136300:09:009:0004 була сформована як об`єкт цивільних прав з 21.10.2015 до 10.12.2021. Відповідно до ст. 269 ПК України земельний податок може сплачуватися у формі податку або у вигляді орендної плати, яка сплачується на підставі договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України встановлює, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, позивачем, всупереч зазначеним вище вимогам, не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а доводи та твердження позивача, викладені у позовній заяві є безпідставними. Крім того, суд враховує, що відповідачами своєчасно та повному обсязі були сплачені податкові зобов`язання по земельному податку, що підтверджується листами Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.03.2023. Таким чином, відповідачами не було порушено принцип оплатного користування землею. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium ґрунтується ще на римській максимі «non concedit venire contrafactum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contrafactum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже, з наведеного вбачається, що протилежні твердження у позовній заяві свідчать про порушення позивачем принципу добросовісності (доктрина venire contra factum proprium). Проте, зважаючи на той факт, що при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, позивач врахував сплачені відповідачами кошти у вигляді земельного податку, то, на переконання суду, позивачем визнано законність сплати земельного податку, а отже й відсутність підстав стверджувати про безоплатне користування земельною ділянкою. На переконання суду, нарахування безпідставного збережених коштів у вигляді орендної плати призведе до подвійного оподаткування однієї і тієї самої земельної ділянки, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed