Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 19 листопада 2017 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір №94160435000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого позичальник надав відповідачу кошти у розмірі 19 658 грн. строком до 19 лютого 2019 року, процентна ставка - 55% річних. В подальшому між сторонами необноразово укладалися Додаткові угоди до договору, якими було збільшено строки та ліміти кредитування. Оскільки відповідачем було неналежним чином виконані умови договору, у неї утворилася заборгованість, яка складається з 87 798,23 грн. - тіло кредиту, 46 004,10 грн. - нараховані проценти, що загалом становить 133 802,33 грн. 25.01.2023 року АТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу №237 передав ТОВ «Верра Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і до [PERSON] , на підставі чого новим кредитором у вказаних правовідносинах є ТОВ «Верра Фінанс» у якого виникло право вимоги по поверненню кредиту до відповідача, заборгованість у якої станом на 06.02.2024 становить 133 802,33 грн. 05 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив по справі, відповідно до якого зазначено, що між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» 25 січня 2023 року було укладено Договір факторингу №237. На підставі цього Договору позивач прийняв всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача. Проте, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, а відтак згідно з положень частини 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Крім того вказує, що сума заборгованості за кредитним зобов`язанням у розмірі 133 802,33 грн. є необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами. 16 квітня 2024 від ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що на підтвердження суми заборгованості позивачем було надано копію виписки за кредитним договором, розрахунок заборгованості та Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 237 від 25.01.2023 року щодо заборгованості [PERSON] за Договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №94160435000 від 19.11.2017 року. Також вказали, що ліміт відповідачу було збільшено до 90 000 грн. у січні 2022 року та відповідно до виписки на початок січня 2022 року заборгованість [PERSON] становила 43 639,73 грн., При цьому, з січня 2022 року, нею було додатково використано кредитні грошові кошти на загальну суму 56 435,31 грн. На підставі наведеного просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 30 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні та не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість розміру заявленої заборгованості, в зв`язку з чим просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в тексті позову міститься вимога про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, вказавши, що позивачем неправомірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами за період з 24 лютого 2022 року, в іншому підтримав вимоги відзиву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 19 листопада 2017 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір №94160435000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого позичальник надав відповідачу кошти у розмірі 19 658 грн. строком до 19 лютого 2019 року, процентна ставка - 55% річних. 01 квітня 2019 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №95469127000 до Договору, якою було збільшено строк кредитування до 20 квітня 2021 року та 10 липня 2019 року було укладено Додаткову угоду №95270722000 до Договору, якою було збільшено строк кредитування до 20 липня 2021 року. Як вбачається з інформації щодо руху коштів по рахунку картки з лімітом у відповідача за період з 26 березня 2019 року по 25 липня 2019 року кредитний ліміт становив - 29 500 грн.., за період з 26 липня 2019 року по 25 грудня 2021 року кредитний ліміт становив - 42 0000 грн. та за період з 26 грудня 2021 року по 25 січня 2023 року кредитний ліміт становив - 90 000 грн. (а.с. 20-87). Крім цього, позивачем надано Правила (договірні умови) відкриття, використання і обслуговування поточних рахунків фізичних осіб у національній і іноземній валютах в АТ «Укрсиббанк» (зі змінами) згідно п. 1.1. дані правила встановлюють порядок відкриття, обслуговування, закриття поточних рахунків для власних потреб фізичних осіб, надання платіжних послуг та проведення інших операцій, а також порядок встановлення та зміни тарифів й інші питання, пов`язані з використанням поточних рахунків (а.с. 88-98). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України,договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «Укрсиббанк» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. 25.01.2023 року між АТ «Укрсиббанк та ТОВ «Верра Фінанс» укладено договір факторингу № 237, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передав (відступив), а ТОВ «Верра Фінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] . Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеними договорами, боржником за якими є відповідач. Враховуючи вище викладене ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитним договором 94160435000 від 19.11.2017 року. Позичальник - [PERSON] скористалася кредитними ресурсами та свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ст.6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, згідно Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №237 від 25.01.2023 АТ «Укрсиббанк» передав право вимоги ТОВ «Верра Фінанс» по кредитному договору №94160435000 від 19.11.2017 року де боржником виступає [PERSON] , загальна сума боргу становить 133 802,33 грн., яка складається із: заборгованість за основним боргом - 87 798,23 грн.; заборгованість за відсотками - 46 004,10 грн. (а.с. 107). 30.10.2023 року ТОВ «Верра Фінанс» надіслав на адресу відповідача вимогу №1473 про погашення заборгованості за кредитним договором №94160435000 від 19 листопада 2017, яка становить 133 802,33 грн. та складається із: заборгованість за основним боргом - 87 798,23 грн.; заборгованість за відсотками - 46 004,10 грн. Стороною відповідача наданий позивачем розрахунок не спростовано, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved