Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Костопільська міська рада Рівненської області в особі служби у справах дітей про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому просила суд розірвати шлюб зареєстрований 02.09.2011 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №222, визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з нею у м.Костопіль, а також стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 02.09.2011 зареєструвала шлюб з відповідачем і за час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на подружнє життя, що призвело до виникнення постійних конфліктів. Також вказує, що з червня 2023 проживають окремо, діти проживають з нею. Зазначає, що з червня 2023 року відповідач жодного разу не зустрічався з дітьми за власним бажанням, вона не заперечує, щодо побачень та спілкування дітей з батьком (відповідачем). Зазначає, що пропонувала відповідачу привезти дітей до нього на 1-2 тижні, але відповідач не вияв такого бажання. Вказує, що створила належні, комфортні умови для проживання та розвитку дітей. Старша донька відвідує школу та гуртки, а молодший син щоденно відвідує гуртки для загального розвитку. Має стабільний дохід для утримання дітей, і діти бажають проживати з нею. Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що не може заперечувати проти розірвання шлюбу, однак заперечує, щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, оскільки між ними немає спору щодо місця проживання дітей. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із листом про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 вересня 2011 року у Київському відділ державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, про що складено актовий запис №222, що стверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, між ними постійно виникають конфлікти, з червня 2023 року проживають окремо, позивач не бажає надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову в частині розірвання шлюбу. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони з червня 2023 року проживають окремо, позивачка з дітьми у м.Костопіль, Рівненської області, а відповідач у м.Полтава. Встановлено, що спільна дочка сторін [PERSON] навчається у 4-А класі Костопільського ліцею №2, а спільний син сторін [PERSON] відвідує гуртки для загального розвитку, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживає разом з дітьми у орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] , де займається їх вихованням та утриманням. Умови проживання задовільні, для дочки [PERSON] наявне окреме спальне місце, а син [PERSON] спить разом із позивачкою (мамою). Іграшки, книжки, дитячий одяг відповідно до сезону та віку. При спілкуванні з дітьми, встановлено, що вони люблять і маму і тата, але хочуть проживати із матір`ю (позивачкою). З позивачкою (мамою) у них теплі родинні стосунки, вони зростають у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, турботи, захисту, комфортно почувають себе вдома, мати приділяє багато уваги їх розвитку та вихованню. Зі слів дітей, вони сумують за татом (відповідачем), бажають з ним спілкуватися, проте він дуже рідко телефонує, не цікавиться їх життям та здоров`ям, жодного разу не приїжджав (а.с.46-48) Також з вказаного висновку судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , але фактично проживає за іншою адресою, яку відмовився вказувати, письмові пояснення з приводу спору відмовився надати, а також відмовився надати свою характеристику з місця роботи, мотивуючи це тим, що є ФОП. Згідно зазначеного висновку, орган опіки та піклування не заперечує проти визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається конфлікту між батьками щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дітей та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Оскільки, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про те, що з червня 2023 року (від коли сторони почали проживати окремо), спільні діти проживаю з позивачкою, яка займається їх вихованням та утримання, а відповідач, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не відвідує їх, а також враховуючи, що відповідач не надав суду жодних доказів на спростування доводів позивачки, більше того, з моменту подачі позову до суду не вчинив жодних дій для покращення ситуації, що склалася між сторонами, та враховуючи висновок органу опіки та піклування, і бажання дітей, які хочуть проживати разом з позивачкою, суд приходить до висновку, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю (позивачкою) не суперечитиме їх інтересам, а тому позовна заява [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 2422,40 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved