Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Представник позивача Іванів О.Б. звернувся до суду з вищенаведеним позовом, мотивуючи тим, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі із відповідачкою [PERSON] . Від цього шлюбу у сторін народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] . Через негативну поведінку відповідачки за позовом позивача рішенням Калуського міськрайонного суду від 11.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] забрала всі свої особисті речі, а також частину особистих речей дочки [PERSON] та покинула житло, і перейшла проживати в інше місце проживання. Неповнолітня дочка сторін [PERSON] залишилася проживати із позивачем. Незважаючи на те, що Відповідачка являється матір`ю неповнолітньої дочки [PERSON] вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не піклується про стан здоров`я їхньої дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка перестала підтримувати будь-які зв`язки з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідачка не вітає дитину ані зі святом Дня народження, ані зі святом Миколая, Нового року, тощо. Відповідачка жодного разу не передавала ніяких подарунків дитині, та й взагалі вона із дочкою не бачиться. Такий негативний стан поведінки Відповідачки по відношенню до дитини триває вже третій рік фактично з часу розірвання між сторонами шлюбу.Таким чином, наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує та просить суд його задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с.33). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи: служби у справах дітей Калуської міської ради Тетяна Бідюк подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримують. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.5) вбачається, що її матір`ю є відповідачка [PERSON] . На підставі копії рішення Калуського міськрайонного суду від 11.10.2021 року, встановлено, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов життя студентки І-го курсу денної форми навчання, спеціальність «Менеджмент», складеного комісією у складі заступника директора з навчальної дисципліни Відливаним П. та методистом [PERSON], від 31.01.2024, встановлено, що сім`я складається з двох осіб батька [PERSON] та доньки [PERSON] Дитина проживає в окремій кімнаті, в кімнаті є диван та шафа, стіл, речі знаходяться на своїх місцях. Батько цікавиться успіхами доньки у навчанні, відвідує коледж (а.с.11). Відповідно до копії довідки виданої ВСП Калуський фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій ІФНТУНГ №433 від 09.02.2024 [PERSON] навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент», мати не приймає участі у вихованні студентки, контакту із коледжем не підтримує, успішністю студентки не цікавиться (а.с.12). Згідно із характеристикою студентка [PERSON] навчається у ВСП Калуський фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій ІФНТУНГ на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент». За період навчання студентка належно ставиться до своїх обов`язків, вчасно відвідує заняття, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку закладу освіти (а.с.13). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради району від 10.04.2024 р. №01-23/301 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7), оскільки даний висновок носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого заходу, як позбавлення батьківських прав. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача. Водночас наявності таких обставин у цій справі позивачем не доведено. Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини. Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням доньки і її розвитком займається батько, не є безумовним підтвердженням небажання матері дитини брати участь у її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матері батьківськими обов`язками. Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки [PERSON] . Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідачки на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин матері та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідачки батьківських прав, надати їй можливість налагодити стосунки з дочкою та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed