Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Позивач звернулася із позовною заявою до суду, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року в сумі 34341,41грн та моральну шкоду в сумі 15000 грн 00 коп. Вимоги обґрунтувала тим, що працювала в Льотній академії Національного авіаційного університету на посаді сторожа Міжнародного тренувального центру існування, виживання та гуманітарного розмінування "Дмитрівка", з оплатою відповідно до штатного розпису, з 20 червня 2023 року, наказ №496/0 від 20 червня 2023 року по 01 січня 2024 року, наказ про звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, №1196/0 від 28 грудня 2023 року. Заробітну плату за червень 2023 року було виплачено 08 грудня 2023 року. Компенсацію за невикористану відпустку також було виплачено не в день звільнення 01 січня 2024 року, а 03 лютого 2024 року. Однак, починаючи з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року, відповідачем було нараховано, але не виплачено їй заробітну плату на загальну суму 34341,41 грн, про що свідчать довідка про нарахований та не виплачений дохід з 01 липня 2023 року по 30 листопада 2023 року в сумі 28593,03 грн, та 01 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року в сумі 5748 грн 38 коп. Тобто більш ніж пів року, вона не отримує належних їй коштів за виконану роботу. Власне, ця ситуація і спонукала її до прийняття рішення про звільнення. Через неотримання заробітної плати більш ніж за пів року, постійні обіцянки про налагодження у виплаті заробітної плати та недотриманням обіцяного, прийняла рішення звільнитися, оскільки побоювалась, що борг по заробітній платі буде тільки збільшуватися та можливо, ніколи не буде виплачено. Незаконними діями відповідача їй нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює у 15000 грн 00 коп. Завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням, внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі та гідності, ігноруванням її прав, втратою у зв?язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих та родичів. У зв?язку зі значною заборгованістю заробітної плати, відчуває емоційні страждання, змушена економити на всьому, користуватися в складних ситуаціях кредитними коштами. На момент нарахування заробітної плати був іншим розмір мінімальної заробітної плати, тому заробітна плата має меншу купівельну спроможність. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Будь-які клопотання чи заяви від нього не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, подання позивачем заяви про розгляд справи за її відсутності, та ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне провести судовий розгляд за відсутності сторін, за наявними в ній матеріалами. Відзив Льотної академії Національного авіаційного університету судом не приймається до уваги, так як Льотна академія Національного авіаційного університету є неналежним відповідачем та замінена на належного Національний авіаційний університет. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави\~(частина перша статті 2 ЦПК України). Частиною 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці серії [NUMBER] , позивач [PERSON] з 20 червня 2023 року по 01 січня 2024 року працювала в Льотній академії Національного авіаційного університету на посаді сторожа Міжнародного тренувального центру існування, виживання та гуманітарного розмінування "Дмитрівка". Звільнена з займаної посади згідно зі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до поданої заяви за погодженням керівника, про що в.о. директора академії від 28 грудня 2023 року видано наказ за №1196/о. Відповідно до довідки про одержані доходи та утримані податки, виданої Льотною академією Національного авіаційного університету м.Кропивницький від 14 грудня 2023 року №262, [PERSON] за період липень-листопад 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 35519,28 грн., утримано ПДФО+війьковий збір в сумі 6926,25 грн, борг за підприємством становить 28593,03. Також позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за грудень 2023 року в сумі 5748,38 грн, про що свідчить довідка Льотної академії Національного авіаційного університету м.Кропивницький від 05 лютого 2024 року №337. До Льотної академії Національного авіаційного університету м.Кропивницький позивачем 01 січня 2024 року була надіслана заява про виплату їй вказаної заборгованості по заробітній платі, проте заборгованість до цього часу їй не виплачена. Згідно із частиною першою статті\~3\~та статтею\~4\~КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з\~КЗпП\~України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Право на працю, закріплене у\~статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою\~статті 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115\~Кодексу законів\~про працю\~України та стаття 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як зазначено у п.51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З наведеного вбачається, що права позивача порушені і підлягають захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 34341,41 грн. Частина 1 ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення роботодавцем трудових прав працівника, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Враховує суд при цьому й практику Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлена письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». У цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач вказує на те, що затримка виплати їй заробітної плати призвела до моральних і фізичних страждань, приниження честі та гідності. У зв`язку зі значною заборгованістю заробітної плати, вона відчуває емоційні страждання, змушена на всьому економити, користуватися у складних ситуаціях кредитними коштами. За вказаного, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала в`язку із затримкою виплати нарахованої заробітної, яка завдана з вини відповідача, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачу, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає визначити суму моральної шкоди у розмірі 15000 грн., як про це і просить позивач, що є справедливим, відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування. Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved