Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення від спадкування, посилаючись на те, що після смерті [INFO] її батька, [PERSON] , відкрилася спадщина. Як зазначає позивач, за заявами спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Богомоловим Вадимом Ігоревичем відкрита спадкова справа 106/2023. Позивач наголошує, що спадкодавець [PERSON] помер у віці 65 років, тобто, на момент смерті був непрацездатною особою понад 5 років. У зв`язку з цим, спадкодавець за станом здоров`я потребував сторонньої допомоги, відповідач життям та здоров`ям батька не цікавився, не приймав ніякої участі у покращенні становища батька, не надавав йому допомоги, та своєю бездіяльністю по відношенню до свого батька порушив не лише норми моралі, але й приписи закону, що дає підстави позивачу для звернення до суду з позовом про усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 05.02.2024 справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 12.06.2024 за клопотанням представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Богомолова Вадима Ігоревича спадкову справу 106/2023 (номер у спадковому реєстрі 70640456) заведену після померлого [PERSON] Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 12.06.2024, справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання з`явилася позивач [PERSON] та її представник адвокат Хомік Є.М., які підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення на спростування заявлених позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Богомолов Вадим Ігоревич, в судове засідання не з`явився, на виконання ухвали суду від 12.06.2024 надав копію спадкової справи 106/2023 (номер у спадковому реєстрі 70640456) заведену після померлого [PERSON] . Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши показання свідків, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦПК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , батьками її зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається зі свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 72442750, дата видачі: 12.05.2023, наданим приватним нотаріусом Богомоловим В.І., підтверджено реєстрацію спадкової справи №106/2023, спадкодавець: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Богомолова В.І. від 15.08.2023 року за вих.. № 169/01-16, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] . Згідно з матеріалами спадкової справи, яка надана нотаріусом на виконання ухвали суду від 12.06.2024, [PERSON] 25.09.2023 року подав заяву, якою відмовився від прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] на користь іншого спадкоємця дочки померлого (його сестри) [PERSON] , [INFO] , що передбачено ч. 2 ст. 1274 Цивільного Кодексу України. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). ( ст. 1216 Цивільного кодексу України) Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. ( ст. 1261 Цивільного кодексу України ) Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що її батько, [PERSON] , був особою, яка потребувала догляду внаслідок тяжкої хвороби. Зазначені обставини перевірені судом шляхом дослідження письмових доказів. Згідно з довідкою Мар`янської амбулаторії від 11.10.2023, [PERSON] , 1957 р.н. перебував на «Д» обліку з діагнозом «Рак прямої кишки з метастазами у внутрішні органи, стадія ІV»,отримав 4 курси хіміотерапії. Як вбачається з довідки про причину смерті до форми №106/о № 9, причина смерті [PERSON] , у віці 65 років, є ракова інтоксикація, рак прямої кишки з метастазами у внутрішні органи. Відповідно до довідки відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 15, [PERSON] знаходився на обліку в Управління ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримував пенсію за віком. Розмір пенсії зазначено: у листопаді 2022 року - 2100 грн, у грудні 2022 року - 2100 грн, у січні 2023 року - 2100 грн, у лютому2023 року - 2100 грн, у березні 2023 року - 2520 грн, у квітні 2023 - 2520 грн. Отже, суд доходить висновку, що [PERSON] , [INFO] дійсно перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби та потребував догляду і матеріальної допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Позивач пояснила суду, що вона самостійно утримувала і доглядала батьків, брат [PERSON] , який є третьою особою по справі, допомагав фізично і матеріально, коли було потрібно і він мав таку можливість. Стверджувала, що з боку відповідача по справі [PERSON] жодної допомоги не було, він вкрай рідко навідував батьків і його допомога по господарству не була безкорисною, позивачка завжди оплачувала виконану її братом [PERSON] фізичну роботу. Перевіряючи наведені обставини, суд дослідив письмові докази, заслухав пояснення відповідача та допитав свідків, викликаних в судове засідання. Як вбачається з довідки, виданої 11.10.2023 року за № 711 старостою с. Мар`янське, [PERSON] , [INFO] , проживала разом з батьком [PERSON] до дня його смерті [INFO] та здійснювала за ним постійний догляд. Як пояснив суду відповідач [PERSON] , він є працездатною особою, офіційно працевлаштований в м. Апостолове, про хворобу батька був обізнаний. [PERSON] стверджував, що від виконання обов`язку по догляду і матеріальному утриманні батька не ухилявся, проте жодних письмових доказів на підтвердження наведених обставин суду не надав, клопотань про допит свідків не заявляв, незважаючи на роз`яснення йому такого права судом. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, гроші батьку він не перераховував, відвідував батьків рідко, був на похороні, який організувала сестра [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що тривалий час проживає по сусідству з сім`єю [PERSON] . Як батько позивачки, так і мати, страждали на тяжкі захворювання, Неодноразово він на прохання доньки - [PERSON] , відвозив її на своєму автомобілі разом з батьком - [PERSON] , у місто Кривий Ріг, до онкоцентру. Усі витрати по лікуванню батька оплачувала [PERSON] . Вона ж доглядала за батьками до дня їх смерті, займалася усіма домашніми справами, вела господарство і доглядала за худобою. У цьому їй допомагав брат - [PERSON] , який зараз проходить службу в Збройних Силах України. Пояснив, що [PERSON] до батьків майже не приїздив, свідок його бачив вкрай рідко, ніякої допомоги на лікування батьків не надавав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона та її чоловік давно знають сім`ю [PERSON] , проживають по сусідству. Батьки [PERSON] дуже хворіли, [PERSON] жила з ними все життя і доглядала за ними, з допомогою [PERSON] , її брата. [PERSON] зараз служить в Збройних Силах України. Відповідача [PERSON] свідок знає, але він не піклувався про батьків, навіть коли батьку - [PERSON] , потрібно було проходити лікування від раку. Усіма питаннями лікування займалась [PERSON] , вона ж оплачувала усі потреби батьків, займалась господарством, наймала людей для якихось робіт по господарству, коли брат [PERSON] не мав можливості фізично допомогти. Оцінивши докази по справі в сукупності, суд дійшов переконання, що повнолітній син спадкодавця [PERSON] є і був працездатною особою, мав можливість, але не виконував свій обов`язок піклуватися про свого непрацездатного батька, який страждав на тяжку хворобу і у зв`язку з цим потребував догляду та матеріальної допомоги. Натомість, судом встановлено, що позивач по справі проживала з батьком до дня його смерті, фактично утримувала його та доглядала, займалась лікуванням, вела домашнє господарство Суд вважає, що самоусунувшись від виконання своїх обов`язків по утриманню батька, який внаслідок тяжкої хвороби потребував утримання та догляду, відповідач втратив право на спадкування за законом, у зв`язку з чим доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. На підставі викладеного та

Outcome: approved