Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

26 лютого 2024 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом в якому просила суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем по закону [PERSON] , який помер [INFO] та зі спадкодавцем [PERSON] , 1945 року народження, яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне, що [INFO] помер [PERSON] , який відповідно до Ордеру №А47440 виданого на підставі рішення виконкому Подільського районної Ради від 25 квітня 1966 року №440 від 28 липня 1996 року, отримав квартиру [ADDRESS] . До складу сім`ї входили: [PERSON] , [PERSON] - дружина та [PERSON] - донька. 11.09.1965 року, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки. Виданої ЖБК «Сатурн», який є власником [ADDRESS] , зазначено, що станом на 01 січня 1981 року [PERSON] пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] внесено в повному обсязі. Таким чином, спадщина. Що відкрилась після його смерті складається із вищезазначеної квартири. [INFO] померла [PERSON] .. На тепершній час єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] являється його донька - [PERSON] яка від дня смерті [PERSON] користувалась квартирою та здійснювала оплату комунальних послуг. На час смерті [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] в якому проживали та зареєстровані його дружина та донька. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не зміг, а нотаріус порокомендував звертатись до суду. На підставі ухвали суду від 27 лютого 2024 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. Витребувано від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори: - інформацію про те чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , 1941 року народження, який помер [INFO] ; - інформацію про те чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , 1945 року народження, яка померла [INFO] . 14 березня 2024 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли витребувані судом матеріали. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року витребувано від П`ятнадцятої київською державною нотаріальної контори: належним чином засвідчену копію спадкової справи №1928 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; витребувано від Десятої київською державною нотаріальної контори: належним чином засвідчену копію спадкової справи №102/2014 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити вимоги. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить розгляд справи проводити за відсутністю відповідача та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази, кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України у перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що усудовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) дійшла висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Разом з тим, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктами 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 рокунадано роз`яснення про те, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. (а. с. 10) Згідно Ордеру на жиле приміщення №А47440, [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] надано квартиру [ADDRESS] . Згідно Довідки виданої ЖБК «Сатурн», [PERSON] повністю внесений пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] (а. с. 7) 11 вересня 195 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини після шлюбу змінено на « [PERSON] ». (а. с. 8) 03 серпня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини після шлюбу змінено на « [PERSON] ». (а. с. 11) Згідно з витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] ззареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29 серпня 1981 року, вказане відображено у копії паспорту позивача. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №1928/2007 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] звертались до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. За наявними документами, які містяться в спадковій справі, наявна інформація про те, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом на дату смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , вказане підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2007 року №2-3903/2007 у справі за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 79 ЦПК України) Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , таким чином, доказів того що вона на момент смерті спадкодавців [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала разом з ними до моменту їх смерті за адресою: [ADDRESS] суду не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи. З огляду на матеріали спадкової справи №1928/2007, слід дійти висновку. що єдиним спадкоємцем на майно після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка у встановленому законом порядку звернулась до відповідного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, в тому числі на квартиру [ADDRESS] , однак не мала можливості отримати свідоцтво про право власності на вказану квартиру, за відсутності документу, що підтверджує право власності. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №102/2014 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , 05 лютого 2014 року за номером 168 [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Оскільки єдиним спадкоємцем на майно [PERSON] є її донька [PERSON] , слід дійти висновку що позивач належним чином, у встановлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину, а відтак, труднощі в отриманні свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виникли у позивача у зв`язку з відсутності правовстановлюючого документу на квартиру. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п. 4.15 Розділом Х Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, (в редакції яка діяла на момент звернення з заявою про прийняття спадщини», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію" член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який розповсюджувався на правовідносини, що виникли між [PERSON] та ЖБК «Сатурн», знайшли законодавче закріплення з прийняттям ЗУ «Про власність» у 07.02.1991 року і підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, у разі смерті члена гаражно - будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, гаражний бокс в гаражно - будівельному кооперативі кооперативі входить до складу спадщини. Виходячи з предмету позову та наявних у справі доказів, судом встановлено, що [PERSON] був членом Житлово - будівельного кооперативу, повністю виплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Житлово - будівельного кооперативу «Сатурн» від 01 червня 2006 року, що зумовлює набуття за життя спадкодавцем права власності на вищезазначену кооперативну квартиру. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: partial