Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

26.02.2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 24.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем було укладено договір № 3627576 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором Відповідач отримав Позику у розмірі 10 000 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,6% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка (відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2. та 1.4.1. Договору). Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 3627576, здійснювалося поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 44103264) яка має відповідний дозвіл та на підставі договору. Станом на 01.12.2023 року Відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3627576 від 24.04.2023 року. В подальшому 10 листопада 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передала право вимоги за кредитним договором № 3627576 від 24.04.2023 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (Позивачу) у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року. Відповідно до діючого договору, право вимоги, на якому грунтується цей позов, передане Позивачу згідно витягу з реєстру прав вимоги. Оскільки Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, в порушення умов Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно розрахунку заборгованості загальна заборгованість за кредитним договором становить 82 000 грн., яка складається з 10 000 грн. за тілом кредиту, 72\~000 грн. заборгованість за відсотками. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 82000 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2024 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. У відповідності до ст.\~178\~ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 року було витребувано інформацію, щодо повного номеру картки № [NUMBER] , яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», яким було здійснено перерахування кредитних коштів відповідно до умов договору №3627576 від 24.04.2023 у сумі 10000 грн., на картку номер [NUMBER] , на підставі договору №210222-1 від 21.02.2022 р. з ТОВ «Лінеура Україна». Витребувано у АТ «Ощадбанк» інформацію чи перераховувались кредитні кошти ТОВ «Лінеура Україна» на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період часу з 24.04.2023 року по 27.04.2023 року включно та в якій сумі. 10.05.2024 року від представника АТ «Ощадбанк» надійшов лист №116/12.11/65403/2024/БТ від 07.05.2024 року згідно якого АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду надає в паперовому вигляді виписку про рух коштів з роз шифровкою наявних даних по банківському рахунку № [NUMBER] (980), до якого емітовано банківську платіжну карту № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] в установі АТ «Ощадбанк» В судове засідання представник позивача ТОВ «УМ Факторинг» не з`явився, 17 липня 2024 року надав заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявку суду невідомі, жодних заяв від відповідача до суду не надходило, відзив на позовну заяву відповідач не надала. Згідно відповіді Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 01.03.2024 року, яка передана судді 04.03.2024 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Саме за вказаною адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи, шляхом направлення повістки, ухвали про відкриття провадження, матеріалами справи рекомендованою поштою на адресу реєстрації. Згідно довідки про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 02.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір №3627576 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит у розмірі 10 000 грн. Згідно п.1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Згідно п.1.4.1 Договору стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Згідно п.1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 1,60% в день та застосовується на таких умовах. Згідно п.1.6.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає за стандартною ставкою 82\~000, 00 грн. Вказаний договір [PERSON] підписав одноразовим електронним підписом. У вказаному кредитному договорі та паспорті кредиту від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в розділі «підпис позичальника» [PERSON] присутня комбінація літер та цифр Н794. Тобто, як вбачається з кредитного договору та наводить представник позивача, договір підписано електронним підпис одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.\~205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст.\~8\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України\~«Про електронну\~комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст.\~4\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договорів був підписаний відповідачем саме одноразовим ідентифікатором, надісланим смс-повідомленням на номер телефону відповідача, який вказано у договорі. Відповідач не заперечував та не надав докази, що вказані засоби зв`язку належать не йому. Згідно п.2.1. Договору товариства надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать під Товариства. Згідно листа представника АТ «Ощадбанк» №116/12.11/65403/2024/БТ від 07.05.2024 АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду надає в паперовому вигляді виписку про рух коштів з розшифровкою наявних даних по банківському рахунку № [NUMBER] (980), до якого емітовано банківську платіжну карту № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] в установі АТ «Ощадбанк». Згідно вказаної виписки 24.04.2023 року о 19:05:26 на банківську платіжну карту № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] в установі АТ «Ощадбанк» було здійснено зарахування коштів у розмірі 10000 грн. Тобто підтверджений факт перерахування коштів на рахунок та і у сумі, які вказано в кредитному договорі, який було підписано відповідачем. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт укладання кредитного договору та факт надання кредитних коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі ст. 1054 ЦК України встановлюється, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже кредитором було виконано умови договору та надано кредитні кошти, однак відповідач умови договору не виконано у повному обсязі, доказів повернення кредитних коштів суду не надано. Як було зазначено вище, згідно п.п.1.3-1.4 Договору строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Як вбачається з наведено позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №3627576 від 24.04.2023 року, який перевірено судом загальна сума заборгованості відповідача складає 82 000 грн., яка складається з суми кредиту - 10 000 грн. та заборгованості за відсотками з розрахунку 360 днів = 2% в день, 10 000 грн.* 2% * 360 днів = 72 000 грн. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати до суду власний розрахунок та наданий розрахунок сторони позивача не спростував. 10.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу №10112023, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Згідно Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу від 10.11.2023 року, право вимоги до боржника [PERSON] було передано позивачу. Слід також зазначити, що ст. 1080 ЦК України передбачає, що договір Факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Крім того, про фактичне переуступлення права вимоги від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» свідчить наявність у Позивача документів кредитної справи [PERSON] , а саме кредитного договору з додатками. Копії цих документів додавалися представником позивача до позовної заяви. Отже, є всі законні підстави вважати, що Договір відступлення прав вимоги №10112023 від 10.11.2023 є дійсним та відповідним до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи виходить з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконав, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість відповідачем до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 82000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. ТОВ «УМ Факторинг» та адвокат Судейкіна Ірина Володимирівна 01.12.2023 уклали договір про надання правничої (правової) допомоги №15/12/2023. Згідно акту №133 обсягу наданої правничої (правової) допомоги від 08.12.2023, який містить перелік наданих послуг вартість послуг адвоката Судейкіної Ірини Володимирівни склала 6000 грн. Згідно платіжної інструкції №708 від 20.12.2023 року, ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» сплатив [PERSON] 6000 грн. за призначенням «згідно акту №133 обсягу наданої правничої (правової) допомоги». Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Суд звертає увагу, що стороною відповідача не було заявлено про зменшення правничих витрат, суд дослідивши перелік послуг, наданих адвокатом позивача за договором про надання правової допомоги, вважає що заявлені витрати на професійну правничу допомогу відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у цій справі, тому, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача заявлені витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Outcome: approved