Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] приходиться йому колишньою дружиною, за час спільного подружнього життя у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.06.2014 шлюб між ними розірвано. З 2017 року року відповідачка залишила дітей проживати з позивачем, та поїхала на постійне місце проживання за кордон, не займається розвитком та утриманням, не цікавиться здоров`ям, не забезпечує неповнолітнього [PERSON] одягом та харчуванням, не приймає участі у його вихованні та фінансовому утриманні. Також, позивач зазначає, що син [PERSON] постійно проживає і залишається проживати із позивачем та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні та утриманні. В той же час, відповідачка участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його досягненнями та шкільним і позашкільним життям, не утримує, не надає будь-якого виду матеріальної допомоги, батьківські збори не відвідує, жодного разу у школі та на додаткових навчальних заходах не з`являлася. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх дитини. Ухвалою суду від 10.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи її участі, позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав визнає. Представник третьої особи - виконавчий комітет Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності із врахуванням при прийнятті рішення наданого висновку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.07.2024, є дата складення повного судового рішення 08.07.2024. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05.06.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 14 листопада 2003 року у відділенні реєстрації актів громадянського стану Яворівського районного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №107. Справа № 460/2373/13-ц. Рішення набрало законної сили 17.06.2014. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.06.2010 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 25.05.2016 року [PERSON] , [INFO] змінила ім`я на [PERSON] , актовий запис №29. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 2023 року уклади між собою договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Дидою І.М. Відповідно до умов цього договору, сторони домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав покладених на батька [PERSON] , визначили порядок, умови та форми участі кожного з батьків у вихованні дитини. Місцем проживання дитини батьки визначилимісце проживаннябатьказа адресою: [ADDRESS] . Працівниками Служби у справах дітей 22.05.2024 року був здійснений виїзд у сім?ю та проведений акт обстеження умов проживання на виконання дитини за місцем її проживання - за результатами обстеження встановлено, що малолітня дитина [PERSON] забезпечений всім необхідним для повноцінного навчання, виховання, відпочинку та фізичного розвитку. Згідно акту від 24.05.2024 року про фактичне проживання, виданого ОСББ «І.Хрестителя,60», зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] - заявник, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. Мама дітей [PERSON] не зареєстрована за цією адресою та фактично там не проживає. Крім того, виконавчий комітет Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком №238 від 27.06.2024 року, долученим до матеріалів справи. У відповідності до ст.164 СК України підставою для позбавлення особи батьківських прав є встановлення факту того, що батько чи мати ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно роз`яснень пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17). Судом під час розгляду справи у суді не було встановлено, що відповідачці чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або, що відповідачка не виконує батьківські обов`язки з поважних причин, тому, з урахуванням інтересів дитини суд вважає, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і погоджується з висновками органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на його утримання, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, згідно клопотання позивача судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved