Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 03.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства в електронній формі було укладено кредитний договір № 4319413, згідно з умовами якого [PERSON] отримав 8000 грн. 00 коп. у якості кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Строком повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за договором було визначено 18.11.2021 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] визначену суму кредитних коштів шляхом перерахування на його платіжний засіб. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за обслуговування кредиту у повному обсязі не виконав, внаслідок чого за договором виникла заборгованість у розмірі 33\~401 грн. 00 коп., з яких: 7\~760 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 24\~841 грн. 00 коп. прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 800 грн. 00 коп. прострочена заборгованість зі сплати комісії за обслуговування кредиту. 09.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 80-МЛ, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги ТОВ «Мілоан» до [PERSON] за кредитним договором № 4319413 від 03.11.2021 року. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло [PERSON] письмову претензію про погашення наявної заборгованості за кредитним договором, однак вказана претензія залишилася без задоволення. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 24.06.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. До судового розгляду представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. Копію ухвали суду від 24.06.2024 року було доставлено в електронний кабінет позивача та представника позивача 25.06.2024 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками, сформованими засобами автоматизованої системи документообігу суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача жодних заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його офіційно зареєстрованою адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на його номер мобільного телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви. Як встановлено судом за результатами перевірки стану поштового відправлення (веб-ресурс: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), поштове відправлення з копією ухвали суду від 24.06.2024 року та судовою повісткою про виклик до суду не було вручено [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом встановлено, що 03.11.2021 року з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» [PERSON] подав анкету-заяву на кредит № 4319413 (а.с. 15-16). В анкеті-заяві [PERSON] було визначено такі умови отримання кредиту: сума кредиту 8\~000 грн. 00 коп.; строк кредитування 15 днів, починаючи з 03.11.2021 року, з кінцевою датою повернення кредиту 18.11.2021 року; одноразова комісія за надання кредиту у розмірі 800 грн. 00 коп.; проценти за користування кредитом 1\~500 грн. 00 коп. Крім того, в анкеті-заяві [PERSON] вказав власні персональні дані для укладення кредитного договору, а також номер мобільного телефону для отримання одноразового ідентифікатора електронного підпису. Подаючи анкету-заяву на кредит, [PERSON] заповнив на сайті товариства відповідні форми про ознайомлення і погодження правил кредитування, проведення фінансового моніторингу та перевірки бюро кредитних історій. З анкети-заяви від 03.11.2021 року вбачається, що товариством проведено ідентифікацію [PERSON] , перевірено анкету-заяву, після чого прийнято рішення про надання [PERSON] кредиту на погоджених умовах. На підставі анкети-заяви між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4319413 від 03.11.2021 року (а.с. 9-13), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати [PERSON] грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а [PERSON] зобов`язався повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2-1.7 кредитного договору № 4319413 від 03.11.2021 року сторонами погоджено суму кредиту у розмірі 8\~000 грн. 00 коп.; строк кредитування 15 днів з 03.11.2021 року з кінцевим терміном повернення кредиту 18.11.2021 року; одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 800 грн. 00 коп.; проценти за користування кредитом у розмірі 1,25 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; а також стандарту (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5 відсотків, що застосовується з урахуванням умов, визначених у договорі. З кредитного договору № 4319413 від 03.11.2021 року вбачається, що він укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства в електронній формі внаслідок авторизації [PERSON] в особистому кабінеті системи, прийняття пропозиції укладення договору та підписання цього договору. Крім того, кредитний договір містить вичерпну інформацію щодо реальної вартості наданого кредиту, реального розміру річної процентної ставки, реальних витрат за наданим кредитом. З довідки про ідентифікацію (а.с. 15) судом встановлено, що товариством було ідентифіковано особу [PERSON] , а також отримано підтвердження введення ним одноразового ідентифікатора електронного підпису U63532 в якості підписання кредитного договору № 4319413 від 03.11.2021 року з усіма його додатками. З довідки вбачається, що одноразовий ідентифікатор було направлено на номер мобільного телефону [PERSON] , вказаний ним в анкеті-заяві на кредит. Таким чином, судом встановлено, що 03.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 4319413 від 03.11.2021 року, за умовами якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за надання кредиту у встановлений в договорі строк та порядку. Невід`ємними додатками до кредитного договору № 4319413 від 03.11.2021 року є додаток № 1 у виді Графіку платежів за договором про споживчий кредит (а.с. 13) та додаток № 2 у виді паспорту споживчого кредиту (а.с. 14), які містять інформацію щодо порядку, строках повернення кредиту, черговості та розміру разових платежів за договором, а також інформацію про реальну вартість кредиту, понесених витрат за ним, а також реального розміру процентної ставки. З платіжного доручення № 60237085 від 03.11.2021 року (а.с. 16) судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши на електронний платіжний засіб [PERSON] визначену суму кредиту у розмірі 8\~000 грн. 00 коп. З платіжного доручення вбачається, що призначенням вказаного платежу зазначається надання коштів згідно договору № 4319413. У свою чергу, з відомостей про щоденні нарахування та погашення (а.с. 17) та виписки з особового рахунка (а.с. 18) судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії за надання кредиту у повному обсязі не виконав. З відомостей про щоденні нарахування та погашення (а.с. 17) вбачається, що 18.11.2021 року, тобто в останній день погодженого строку кредитування, [PERSON] було сплачено 240 грн. 00 коп. в якості погашення тіла кредиту. У цей же день, [PERSON] було сплачено комісію за пролонгацію у розмірі 240 грн. 00 коп. та проценти за користування кредитом у розмірі 230 грн. 00 коп. Внаслідок цього, відповідно до умов п. 2.3.1.1 кредитного договору відбулася пролонгація строку кредитування на 3 дні, протягом яких застосовувалася процентна ставка, визначена п. 1.5.2 кредитного договору. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення (а.с. 17), по закінченню пролонгованого строку кредитування [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів та комісії не виконав, продовживши використання кредитних коштів. Внаслідок цього відбулася пролонгація строку кредитування на 60 днів відповідно до положень п. 2.3.1.2 кредитного договору, протягом яких застосовувалася процентна ставка, визначена п. 1.6 кредитного договору. Після спливу пролонгованого строку кредитування тривалістю 60 днів строк кредитування закінчився, у зв`язку з цим ТОВ «Мілоан» припинило нарахування процентів за користування кредитом. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання не виконав, то по закінченню цього строку утворилося порушення грошового зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, визначені в кредитному договорі № 4319413 від 03.11.2021 року, враховуючи погоджений строк кредитування та його пролонгацію сукупною тривалістю в 63 дні, типи та розміри процентних ставок і порядок їх застосування, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Судом встановлено, що 09.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 80-МЛ (а.с. 18-22), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до п. 6.2.3 договору про відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022 року права вимоги переходять до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у день здійснення фінансування (оплати) на користь ТОВ «Мілоан» у повному обсязі в сумі, вказані у п. 7.1 договору, після чого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно до п. 7.1 договору про відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зобов`язалося сплатити на користь ТОВ «Мілоан» 3\~304\~286 грн. 52 коп. З платіжного доручення № 66\~410 від 09.02.2022 року (а.с. 23) судом встановлено, що 09.02.2022 року на виконання умов договору про відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було перераховано на користь ТОВ «Мілоан» суму грошових коштів у розмірі 3\~304\~286 грн. 52 коп. З акту приймання-передачі реєстру боржників від 09.02.2022 року (а.с. 23) судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало від ТОВ «Мілоан» реєстр боржників за формою згідно додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022 року (а.с. 24) судом встановлено, що до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги ТОВ «Мілоан» до [PERSON] за кредитним договором № 4319413 від 03.11.2021 року, яке складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 33\~401 грн. 00 коп., з яких: 7\~760 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 24\~841 грн. 00 коп. заборгованість зі сплати процентів за кредитом; 800 грн. 00 коп. заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту. Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4319413 від 03.11.2021 року. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт отримання права вимоги за кредитним договором до [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 33\~401 грн. 00 коп., з яких: 7\~760 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 24\~841 грн. 00 коп. заборгованість зі сплати процентів за кредитом; 800 грн. 00 коп. заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2\~422 грн. 40 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved