Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

16.05.2024 року позивач звернувся з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на користь позивача, у розмірі частини з усіх видів її заробітку ( доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 2010 року по 2016 рік позивач [PERSON] перебував у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між позивачем та відповідачкою не склалося, тому в грудні 2016 року відповідачка, зібравши свої речі, пішла з дому залишивши доньку проживати разом з позивачем. Весь цей час, а саме, з грудня 2016 року по теперішній час донька проживе з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , та повністю знаходиться на утриманні позивача. Позивач має дохід, так як має постійне місце роботи. 24.02.2017 року [PERSON] уклала шлюб та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від даного шлюбу в них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Але подружнє життя також не склалося і [PERSON] в січні 2021 року покинула чоловіка разом з дитиною. У вересні 2021 року шлюб між подружжям розірвано. Після розірвання шлюбу встановлено місце проживання сина біля батька. Доньку [PERSON] відповідачка брала до себе на не тривалий час, за її новим місцем проживання, але через відсутність постійного місця проживання, мати не мала змоги постійно утримувати дитину. З моменту одруження та народження сина, відповідачка [PERSON] взагалі забула про існування в неї доньки. Зовсім не турбувалася про неї, участі у її вихованні не приймала, не цікавилася її здоров`ям, будь якої матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини за весь цей час не надавала, хоча і має таку можливість. В свою чергу [PERSON] не заперечує щодо ухилення нею від виконання батьківських обов`язків, надала письмову згоду про позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідачка свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток своєї доньки [PERSON] , взагалі не спілкується з нею в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров`я дитини, не намагається забезпечити здобуття освіти дитиною, не займається підготовкою дитини до самостійного життя, не надає дитині матеріальної допомоги. З характеристики наданої Новобузьким ліцеєм.№1 на [PERSON] вбачається, що мати участі у вихованні та навчанні дитини не брала, до школи не з`являлася і не цікавилася результатами навчання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 13.05.2024р. №997-02.13, наданого Новобузькою міською радою, про позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно ї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , так як мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до фізичного розвитку дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не відвідує дитину, що відповідно до п.1,2 ч.1ст.164 СКУ може бути підставою для позбавлення батьківських прав За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2024 року матеріали справи передані до провадження судді Уманської О.В. Ухвалою суду від 30.05.2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області Захарчук В.О., в судове засідання не з`явилась, просила справу розглянути без участі представника третьої особи. При цьому зазначила, що позовні вимоги вона підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`являлась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, та відсутність будь-яких заперечень проти позову. Крім того, відповідачка повідомила, що вона повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін по справі народилась донька - [PERSON] , в графі батьки записано: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області від 18.12.2021 року (повторно) (а.с.10) В подальшому, 24.02.2017 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.02.2017 року ( а.с.33). Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.09.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 лютого 2017 року, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] , залишено шлюбне прізвище « [PERSON] ». Визначено місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.14). З характеристики наданої Новобузьким ліцеєм №1 на [PERSON] вбачається, що мати участі у вихованні та навчанні дитини не брала, до школи не з`являлася і не цікавилася результатами навчання ( а.с.12). 30.05.2024 року [PERSON] написала заяву на адресу начальника служби у справах дітей Захарчук Вікторії про те, що вона не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав, оскільки мати не піклується та не спілкується із нею, [PERSON] весь час проживає із батьком (а.с.13). Із витягу з реєстру територіальної громади, номер витягу 2024/003702680 від 15.04.2024 року, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) 11.04.2024 року [PERSON] написала заяву на адресу начальника служби у справах дітей Новобузької міської ради Захарчук Вікторії про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а.с.16). Згідно акту обстеження умов проживання, складеного комісією Новобузької міської ради Баштанського району 26.03.2024 року [PERSON] проживає на даний час із донькою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). [PERSON] працює в Баратівському психоневрологічному інтернаті на посаді молодшої сестри по догляду за хворими ( санітар палатний) , і має стабільний дохід ( а.с.18,19) Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 13.05.2024pоку № 997-02.13, затвердженого Новобузькою міською радою орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , так як мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до фізичного розвитку дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не відвідує дитину, що відповідно до п.1,2 ч.1ст.164 СКУ може бути підставою для позбавлення батьківських прав (а.с.20). Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень доньки [PERSON] , не турбується про стан її здоров`я рівень виховання. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям. Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що статями 169 та 170 СК України, передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини та поновлення батьківських прав відносно дітей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 16.05.2024 р., то аліменти слід стягувати з цієї дати. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає сплата судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211 грн. 20 коп. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав в сумі 1211,20 гривень .

Outcome: approved