Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовною заявою до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та просить розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зерєструвала шлюб 22 серпня 1987 року з відповідачем у Надеждинській сільській раді Близнюківського району Харківської області, про що складено актовий запис № 3. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Позивач не виконала вимог ст.19 Кодексу про шлюб та сім`ю діючого на той час, не змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . Паспорт громадянина СРСР після укладення шлюбу не змінювала. В 1995-1996 роках отримала паспорт громадянина України у формі книжечки на прізвище [PERSON] , а 07.02.2022 отримала паспорт громадянина України (біометричний) також на прізвище [PERSON] . Від спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] , яка на час розгляду даної справи є повнолітньою та має власну сім`ю. Представник позивача зазначив, що позивачу з відповідачем не вдалося створити міцної сім?ї. З самого початку проживання у них були нормальні сімейні відносини, однак з часом відносини в сім?ї погіршилися. Між ними часто почали виникати непорозуміння та сварки. Позивач і відповідач зрозуміли, що є різними за характером, їхні погляди на життя і на сім?ю розбігаються. Як наслідок таке ставлення один до одного і відносини призвели до того, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. З 1990 року позивач з відповідачем припинили будь-які шлюбні стосунки і з того часу проживають окремо. Подальше спільне життя, як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, що має істотне значення. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Просить розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 22 серпня 1987 року у Надежинському виконавчому комітеті Близнюковського району Харківської області, актовий запис №3; та після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON] . Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, місце і час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 22 серпня 1987 року у Надеждинській сільській раді Близнюківського району Харківської області, актовий запис № 3, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюб серія [NUMBER] від 22 серпня 1987 року (а.с.9). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ході розгляду справи, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, сторони припинили спільне проживання з 1990 року, сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, кожен живе своїми інтересами, у сторін різні погляди на життя, подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам сторін. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примиритися вони не бажають, з 1990 року припинили шлюбні стосунки, тому навні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище " [PERSON] " як вона цього просить. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили таке підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved