Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Бахмацької міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним рішення про надання у власність земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним рішення про оформлення права власності на приватний будинок та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Позов обґрунтований тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Документами, що підтверджують моє право власності на вказану квартиру є свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 07.09.1993 року (1/3 частка) ; договір дарування від 12.08.1996 року (1/3 частка) ; договір дарування від 13.02.1997 року (1/3 частка). Зміна прізвища підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 09.08.2002 року. Вищезазначена квартира є 1/2 частиною двоквартирного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно даних технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] від 04.06.1996 року дві квартири цього будинку мають спільну глуху стіну та окремі входи. Власниками іншої квартири по [ADDRESS] до 02.02.2010 року були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/3 частці кожен у квартирі, а у будинку - по 1/6 кожен). Рішенням Бахмацької міської ради від 02.02.2010 року погоджено акти готовності до експлуатації квартир, житлових будинків та господарських будівель та оформлено право власності на приватні будинки та господарські будівлі по [ADDRESS] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В акті готовності об`єкта до експлуатації від 21.01.2010 року зазначено, що трикімнатний житловий будинок з господарськими будівлями та гаражем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] збудований господарським способом у період з травня 1980 року по вересень 1992 року. 10.02.2010 року Бахмацька міська рада видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого власниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожен. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.01.2020 року право власності на будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (1/3 частка), [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/3 частка). Підстава виникнення права власності : свідоцтво про право власності [NUMBER] від 10.02.2010 року, видане Бахмацькою міською радою. Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧН № 059967 від 05.01.2005 року засвідчено, що [PERSON] на підставі рішення Бахмацької міської ради 14 сесії 24 скликання від 2 грудня 2004 року є власником земельної ділянки площею 0,0962 га у межах згідно з планом, що розташована по [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, кадастровий номер земельної ділянки 7430210100:00:001:0136. На плані земельної ділянки, що міститься на зворотній стороні акту, зображена земельна ділянка, де в описі меж вказано : А-Б [PERSON] (її мати, яка подарувала 1/3 частку квартири їй і яка постійно проживає по [ADDRESS] ). В державному земельному кадастрі місце розташування вищевказаної земельної ділянки вказано: [ADDRESS] , що підтверджено інформацією з ДЗК. Листом від 30.01.2020 року міський голова Бахмацької міської ради П.М. Шимко повідомив, що відповідно до архівних даних виконавчого комітету Бахмацької міської ради підпунктом 1.35 рішення 14-ї сесії Бахмацької міської ради четвертого скликання «Про затвердження технічної документації на право власності земельних ділянок» від 02 грудня 2004 року було надано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] в розмірі 0,0962 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд гр. [PERSON] . Довідкою начальника відділу архітектури, містобудування та ЖКГ Бахмацької міської ради № 03-20/336 від 16.12.2019 року належній мені 1Л ч. житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] надана поштова адреса : [ADDRESS] . 03.01.2020 року КП «Прилуцьке МБТІ» виготовило технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , згідно якого на схемі розташування будівель та споруд є графічні зображення будинку, стіна якого є спільною з іншою частиною будівлі, веранди, сараю, гаражу, погреба, вбиральні та огорожі. В розділі площа земельної ділянки вказано усього під забудовою 137,40 кв.м. Погріб, який є спільною власністю обох власників суміжних квартир, знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивача, а спільна криниця - знаходиться на земельній ділянці [PERSON] . В технічному паспорті на жилий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , складеному 4.06.1996 року, зображено земельну ділянку неправильної форми, площею близько 0,08 га, яка перебуває у користуванні обох співвласників цього будинку. Конфігурація цієї земельної ділянки така ж як і в державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому [PERSON] . Таким чином, [PERSON] була передана у власність частина земельної ділянки, на якій розташовані належні позивачу квартира (1/2 частина будинку) з господарськими будівлями, і яка не була в його користуванні до прийняття оскаржуваного рішення і не перебуває зараз. Рішенням Бахмацької міської ради від 25.02.2020 року їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0400 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Звернувшись до ФОП [PERSON] про виготовлення вищевказаного проекту землеустрою, з`ясувалося, що земельна ділянка, на якій розташована належна їй квартира ( [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] . Отже про порушення свого права на отримання у власність земельної ділянки я дізналася 30.01.2020 року (з листа міського голови Бахмацької міської ради від 30.01.2020 року № 03-21/271). Тому строк позовної давності мною не пропущений. Таким чином, з наданням Бахмацькою міською радою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (25.02.2020 року), [PERSON] мала усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення відповідних документів на право власності на земельну ділянку. Вона дотрималася процедури, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю, але та обставина, що при виготовленні проекту землеустрою [PERSON] була допущена помилка і ним приватизована земельна ділянка, що правомірно перебуває у її користуванні, свідчить про порушення права позивача на отримання у власність присадибної земельної ділянки, обмеження його у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна. Однак, враховуючи ту обставину, що оскаржувані рішення, державний акт та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видані в 2004,2005 та 2010 роках, просить поновити строк звернення до суду, оскільки не знала про їх існування. Також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою судді Бахмацького районного суду від 22.06.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, по справі призначено підготовче судове засідання. 02.07.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності також посилання позивача про те, що їй було відмовлено у врегулюванні даного спору мирним шляхом є неправдивим, так як вона жодного разу не зверталася до нього з цим питанням, не додано жодного письмового чи електронного доказу вказаної претензії, також в підтвердження факту користування земельною ділянкою позивачем не надано доказів. 08.07.2022 року від відповідача Бахмацької міської ради надійшов відзив на позов в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що право [PERSON] пропушено оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності / користуванні позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки саме відповідачем. Позивачкою не доведено, що частина земельної ділянки, на якій розташована належна їй квартира з господарськими будівлями передана у власність [PERSON] , згідно оскаржуваного рішення міської ради. Ухвалою суду від 25.08.2022 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 21.10.2022 року провадження у справі відновлено у зв`язку з клопотанням експерта. Ухвалою суду від 25.10.2022 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 24.01.2024 провадження у справі відновлено у зв`язку з надходженням висновку експерта. 28.02.2024 року позивач надіслала позовну заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 21.03.2024 року позивачу поновлено процесуальний строк для подання позовної заяви, прийнято до розгляду змінену позовну заяву, залучено до участі в якості відповідачів [PERSON] , [PERSON] , яким надано строк для подачі відзивів. 17.04.2024 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви по справі у яких вони просять відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач ніяким чином не обґрунтовує свої позовні вимоги не зазначає, яким чином документи які просить визнати недійсними порушують загальні права позивача, права власності, права вільно користуватися та розпоряджатися майном та частиною, що належить позивачеві та /або порушує чи не відповідає якимось конкретним нормам діючого законодавства. Від відповідача [PERSON] подано заяву до суду про застосування строку позовної давності і на підставі цього відмови в позовних вимогах. Ухвалою суду від 23.04.2024 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з зазначених у позові підстав та наданій відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат пояснив, що не підтримують і заперечують відносно заявлених вимог. Просив відмовити у позові у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, при цьому були повідомленні належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи встановив наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини 1\~ст.15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності\~Конституції\~чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Статтею 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 07.09.1993 року (1/3 частка) ; - договором дарування від 12.08.1996 року (1/3 частка); договором дарування від 13.02.1997 року (1/3 частка) (а.с.7,9,10,11). Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] від 09.08.2002 року позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.8) Квартира є 1/2 частиною двоквартирного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно даних технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] від 04.06.1996 року дві квартири цього будинку мають спільну глуху стіну та окремі входи. (а.с.12-16) Власниками іншої квартири по [ADDRESS] до 02.02.2010 року були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/3 частці кожен у квартирі, а у будинку - по 1/6 кожен). Рішенням Бахмацької міської ради від 02.02.2010 року погоджено акти готовності до експлуатації квартир, житлових будинків та господарських будівель та оформлено право власності на приватні будинки та господарські будівлі по [ADDRESS] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загальною площею 116.30 кв.м., житлова площа 34.70 кв.м.(а.с.21 зворот). Відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації від 21.01.2010 року трикімнатний житловий будинок з господарськими будівлями та гаражем по [ADDRESS] збудований господарським способом у період з травня 1980 року по вересень 1992 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 197491007 від 24.01.2020 року власниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожен. Підстава виникнення права власності : свідоцтво про право власності [NUMBER] від 10.02.2010 року, видане Бахмацькою міською радою (а.с.22) Рішенням Бахмацької міської ради 14 сесії 24 скликання від 2 грудня 2004 року затверджено технічну документацію на право власності на землю та надано у власність земельну ділянку площею 0,0962 га , що розташована по [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку і господарських споруд [PERSON] (а.с.88-90). Відповідно до інформації Державного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 06.01.2020 року земельна ділянка за адресою [ADDRESS] розміром 0.0962 га, кадастровий номер 7420310100:00:001:0136 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] (а.с.23 зворот) Згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» від 22.09.2020 року про можливість виділу частки нерухомого майна (квартири), розташованої за адресою : [ADDRESS] в окреме домоволодіння, повідомило, що реконструкція квартир в домоволодіння проводиться відповідно до вимог чинного законодавства і такий висновок передбачає зазначення назви документа про право власності (користування) земельною ділянкою та її розмір. Рішенням Бахмацької міської ради від 25.02.2020 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0400 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-23/645-ЗТ від 22.12.2023 року, який складений на підставі ухвали Бахмацького районного суду від 25.10.2022 про призначення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що [PERSON] фактично користується частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7420310100:00:001:0136, що має конфігурацію наближену до прямокутника, площею 0.0384 га з наступними промірами між крайніми поворотними точками меж користування (в метрах): від 11 до 12 - 12,10; від 12 до 13 - 2,14; від 13 до 14 - 1,21; від 14 до 15 - 3.5 від 15 до 16 - 1,27; від 16 до 17 - 6,53; від 17 до 18 - 15,48; від 18 до 19 - ІД: : від 19 до 20 - 4,54; від 20 до 21 - 6,40; від 21 до 26 - 6,32; від 26 до 27 - 8,7* . від 27 до 28 - 8,80; від 28 до 29 - 5,33; від 29 до 11 - 1,55. [PERSON] фактично користується частиною земельної ділянки з кадастровим номером 7420310100:00:001:0136, що має скла;.- геометричну конфігурацію, площею 0,0572 га з наступними промірами між крайніми поворотними точками меж користування (в метрах): від 1 до 2 - ОД - ; від 2 до 3 - 7,76; від 3 до 4 - 4,06; від 4 до 5 - 16,60; від 5 до 6 - 17,52; від 0 д» 7 - 8,49; від 7 до 8 - 5,51; від 8 до 9 - 1,53; від 9 до 10 - 1,21; від 10 до Д 6,13; від 11 до 29 - 1,55; від 29 до 28 - 5,33; від 28 до 27 - 8,80; від 27 до 2: 8,76; від 26 до 21 - 6,32; від 21 до 22 - 7,17; від 22 до 23 - 1,36; від 23 до 2- 1,92; від 24 до 25 - 4,09; від 25 до 1 - 7,76. Квартира (1/2 частини житлового будинку) з господарськими будівлями: частина сараю та погріб , якими користується [PERSON] , розташовані на частині земельної ділянки з кадастровим номером 7420310100:00:001:0136, що належить [PERSON] та якою фактично користується [PERSON] . Колодязь, яким користується [PERSON] , розташований на частині земельної ділянки з кадастровим номером 7420310100:00:001:0136, що належить [PERSON] та якою фактично користується [PERSON] (а.с.228-243 т.1). Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до положень ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Згідно ст.116 Земельного кодексу України ( в редакції станом на 02.12.2004 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі : а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної- власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. За приписами ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1952-IV). Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності на нерухоме майно, а є лише офіційним засвідченням державою (засобом підтвердження) набуття особою права власності. Водночас згідно частини дев`ятою статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Відтак, [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіє (користується) земельною ділянкою, однак належним чином у передбаченому законом порядку не може зареєструвати земельну ділянку площею 0. 0384 га та право власності на неї. Відповідно до частин першої, другої статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до пп. «г» та «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з установленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо. Згідно зі статтею 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частина перша статті 116 ЗК України встановлює, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки шляхом безоплатної приватизації відбувається за правилами та в порядку, визначеними статтею 118 цього Кодексу. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (стаття 118 ЗК України). Згідно \~ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, міст, у межах повноважень, визначених\~Конституцією України\~цим та іншими законами, а також повноважень переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Відповідно до глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Постановою Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №369/6516/16 зробив такий правовий висновок» : «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8,124 Конституції України, статей 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158, 161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, статті 15 ЦПК України (2004 року) статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами , зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку». У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 08\~грудня 2019\~року у\~справі №\~263/6022/16-ц\~(провадження\~№ 14-438цс19)\~зазначено,\~що згідно\~з принципом\~єдності юридичної\~долі земельної\~ділянки та\~розташованих на\~ній будинку,\~споруди (зміст\~якого розкривається,\~зокрема,\~у статті\~120\~ЗК України\~та статті\~377\~ЦК України)\~особа,\~яка законно\~набула у\~власність будинок,\~споруду,\~має цивільний\~інтерес в\~оформленні права\~на земельну\~ділянку під\~такими будинком\~і спорудою\~після їх\~набуття (пункт\~61\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~5\~грудня 2018\~року у\~справі №\~713/1817/16-ц). Враховуючи встановлені\~судом обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~що рішення\~Бахмацької міської\~ради 14\~сесії 24\~скликання від\~2\~грудня 2004\~року «Про\~затвердження технічної\~документації на\~право власності\~земельних ділянок»\~про надання\~у власність\~земельної ділянки\~по [ADDRESS] \~в розмірі\~0,0962\~га для\~обслуговування жилого\~будинку і\~господарських споруд\~гр.\~ [PERSON] кадастровий\~номер земельної\~ділянки 7420310100:00:001:0136; державний акт на право власності на земельну ділянку ЧН № 059967 від 05.01.2005 року, рішення Бахмацької міської ради від 02 лютого 2010 року «Про погодження актів готовності до експлуатації житлових будинків, господарських будівель та оформлення права власності» в частині оформлення права власності на будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Бахмацькою міською радою 10.02.2010 року, згідно якого власниками будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці кожен, не відповідають вимогам закону, а тому вимоги, щодо їх визнання недійсними обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відносно застосування строків позовної давності, то судом під час розгляду справи встановлено, що позивачу стало відомо про порушення її прав з листа міського голови Бахмацької міської ради від 30.01.2020 року , щодо надання у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] у розмірі 0, 0962 га для обслуговування житлового будинку господарських споруд [PERSON] . Крім того, судом були поновленні процесуальні строки звернення позивача з позовною заявою до суду. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України. Позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст.\~133,\~137 ЦПК України\~та\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги від 26.01.2020, копії платіжних інструкції, що підтверджують здійснення оплати правової допомоги, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 21.06.2022 року(а.с.36-41). Враховуючи складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий витрати зі сплати судового збору в розмірі 2203.60 грн.

Outcome: approved