Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Дерев`янко І.О. звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.04.2020 шлюб розірвано. На підставі судового наказу, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області 03.04.2020, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання спільних дітей. Після розірвання шлюбу позивач створив належні умови для проживання, виховання і розвитку малолітніх дітей. В свою чергу, після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться, ані станом здоров`я, ані засобами для існування дітей, умовами харчування, розвитку, психологічного та фізичного стану, не надає матеріальної допомоги. Оскільки фактичне місце проживання відповідача не відоме та воно періодично змінюється, позивач хоче забезпечити дітей захистом, встановивши їх місце проживання з батьком, задля уникнення неправомірних дій щодо відібрання дітей під час спілкування з матір`ю. Позивач не проти спілкування матері з дітьми, однак такого прагнення декілька років відповідач не має. Зважаючи на те, що уклад життя дітей склався, їм комфортно з батьком, піклування матері вони не знають, візуально її не пам`ятають, діти мають прихильність до позивача, який як батько ставиться з відповідальністю до своїх обов`язків та діти є пріоритетом у його житті, позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17.11.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 05.12.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Дерев`янко І.О. надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 07.12.2023 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ухвалою на підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України витребувано від органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 30.01.2024 на виконання вимог ухвали суду від 07.12.2023 органом опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради надано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.01.2024 витребувано від Міністерства соціальної політики України інформацію на підтвердження (спростування) в ЄІБД ВПО про взяття на облік громадянки України [PERSON] ,\~ [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , УНЗР [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 16.02.2024 на виконання вимог ухвали суду від 30.01.2024 від Міністерства соціальної політики України надано інформацію про фактичне місце проживання відповідача [PERSON] ,\~ [INFO] , згідно з даними ЄІБД ВПО. Ухвалою суду від 31.05.2024 задоволено клопотання представника позивача, [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про визначення місця проживання дітей на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір". Ухвалою від 31.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Відповідач у судові засідання не з`явилась, про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлена належним\~чином,\~заяв про\~розгляд справи\~за її\~відсутності,\~а також\~відзиву на\~позов до\~суду не\~надходило. Представник третьої особи Виконавчого комітету Вільнянської міської ради підтримала позовні вимоги, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком, оскільки вказане відповідає інтересам дітей. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 04.02.2015 сторони уклали шлюб, у якому [INFO] народилась донька [PERSON] , про що 07.10.2014 зроблено актовий запис № 213, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 07.10.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області; [INFO] народився син [PERSON] , про що 19.01.2016 зроблено актовий запис № 13, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 19.01.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області; [INFO] народився [PERSON] , про що 10.10.2017 зроблено актовий запис № 238, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 10.10.2017 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 07.04.2020 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 314/461/20 шлюб між сторонами розірвано. На підставі судового наказу, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області 03.04.2020, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~щомісячно у\~розмірі 1/2\~частини від\~заробітку,\~але не\~менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~на кожного\~з дітей\~і не\~більше 10\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку,\~на кожного\~з дітей,\~починаючи з\~06.02.2020\~і до\~досягнення повноліття\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 27.09.2023, [PERSON] разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , в приватному будинку, який складається з 4-х кімнат. Кімнати вмебльовані. Опалення газове і пічне, вода та зручності у будинку. У дітей окремі кімнати, спальні місця. Діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування, технічними засобами для навчання. Діти перебувають на повному утриманні батька. З висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради встановлено, що питання про визначення місця проживання дітей розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 23.01.2024, враховуючи результати перевірки та те, що [PERSON] отримує державну допомогу, як багатодітна родина, вважає, що в змозі надати дітям належне виховання та всебічний розвиток, має належні умови проживання, в інтересах дітей, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей від 20.11.1989, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом після розлучення сторін з квітня 2020 року малолітні діти проживають разом з батьком, у 2023 році відповідач виїхала з м. Вільнянськ Запорізької області до м. Львів, де зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа, однак жодних заходів до евакуації дітей із прифронтового міста не вжила, з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, про визначення місця проживання до суду не зверталась. Відповідач має можливість приймати участь у вихованні дітей в рівній мірі з їх батьком, при цьому батько має всі умови для проживання та виховання дітей, достатній фінансовий стан для утримання, забезпечення лікування, тому на підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , буде якнакраще проживати разом з батьком [PERSON] , [INFO] , що буде повністю відповідати правам та інтересам дітей, які мають повне право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп., від сплати яких позивач був звільнений на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.05.2024.

Outcome: approved