Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Слободян В.С. подав на розгляд суду позовну заяву до Радехівської міськоїради Червоноградського району Львівської області (відповідач), у якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України [PERSON] серія [NUMBER] від 11 серпня 2000 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10677, спадкодавцю - [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном (згідно ст. 549 ЦК УРСР); визнати за позивачем 1 - [PERSON] право власності на одну другу частину земельної ділянки, загальною площею 1,3231 га, яка складається з земельних ділянок, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: земельної ділянки, загальною площею 0,1193 гектарів (кадастровий номер 4623982500:04:000:0118); земельної ділянки, загальною площею 0,1244 гектарів (кадастровий номер 4623982500:05:000:0266); земельної ділянки, загальною площею 0,1689 гектарів (кадастровий номер 4623982500:03:000:0196); земельної ділянки, загальною площею 0,9106 гектарів (кадастровий номер 4623982500:02:000:0008), в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , що належали останньому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030099 зареєстрованого 11 серпня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10677; визнати за позивачем 2 - [PERSON] право власності на одну другу частину земельної ділянки, загальною площею 1,3231 га, яка складається з земельних ділянок, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: земельної ділянки, загальною площею 0,1193 гектарів (кадастровий номер 4623982500:04:000:0118); земельної ділянки, загальною площею 0,1244 гектарів (кадастровий номер 4623982500:05:000:0266); земельної ділянки, загальною площею 0,1689 гектарів (кадастровий номер 4623982500:03:000:0196); земельної ділянки, загальною площею 0,9106 гектарів (кадастровий номер 4623982500:02:000:0008), в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , що належали останньому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030099 зареєстрованого 11 серпня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10677. Судові витрати по справі просять покласти на позивачів. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, зокрема, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті останнього залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3231 га. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями майна померлого є його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] . Останні прийняли спадщину після смерті батька шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви. При зверненні до нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю І-ЛВ №030099 виданий після смерті [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався, участі уповноваженого представника не забезпечив. Заяви та клопотання учасників справи Представник позивачів подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.111). Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.115). 04.06.2024 представник позивачів подав клопотання про витребування у приватного нотаріуса Радехівського нотаріального округу Комарницької Н.І. спадкову справу №204/2020 від 04.11.2020, відкриту після смерті [PERSON] який помер [INFO] (а.с.116). 10.06.2024 представник позивачів подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.119-121). Представник позивачів подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.175). Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії суду у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 07.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.107-108). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 04.06.2024 підготовче засідання відкладено, витребувано у приватного нотаріуса Червоноградського нотаріального округу Комарницької Н.І. ( [ADDRESS] ) копію спадкової справи №204/2020 від 04.11.2020 відкриту після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.117-118). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.07.1963(а.с.23). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 24.01.1997, [PERSON] помер [INFO] , у с. Немилів Радехівського району Львівської області (а.с.21). [PERSON] померла [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області, що встановлено з копії свідоцтва про смерть від 12.09.2017(а.с.24). [PERSON] одружився із [PERSON] , [INFO] . Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.11.2016(а.с.24). [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.09.2009(а.с.25). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 23.04.2009, [PERSON] помер [INFO] , у с. Немилів Радехівського району Львівської області(а.с.33). З копії довідки, виданої Немилівським старостинським округом Радехівської міської ради від 05.10.2020 за №285 встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] на час смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , внук - [PERSON] (а.с.22). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року №10677, [PERSON] є власником земельної ділянки площею загальною 1,3231 га, яка розташована на території Немилівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.26-27). Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкова справа не заводилася, що встановлено Витягом зі Спадкового реєстру за №73442878 та за №76749283(а.с.32). З копії довідки, виданої Немилівським старостинським округом Радехівської міської ради від 05.10.2020 за №284 встановлено, [PERSON] , який помер [INFO] на час смерті був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . Разом з ним був зареєстрований і проживав [PERSON] , 1987р.н., син(а.с.30). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за номером у нотаріуса 204/2020, що вбачається з копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №62334929(а.с.31). Рішенням Радехівської районної ради Львівської області ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання від 23.06.2000 «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам села Немилів Немилівської сільської ради» та книгою записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (пай), підтверджується, що [PERSON] погоджено передачу земельної частки(паю) у власність у розмірі 1,3232 га(а.с.34, 35-37). З копії свідоцтва про право на спадщину вбачається, що спадкоємцями майна по 1/2 (одній другій частки) [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3237, що розташована на території Немилівської сільської ради Львівської області(а.с.85). 01.04.2024 приватним нотаріусом Червоноградського нотаріального округу Комарницькою Н.І. [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий після смерті [PERSON] (а.с.41-42, 44-45). З копії спадкової справи №204/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкоємцями майна по 1/2 (одній другій частки) [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с.136-174). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачів права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту. Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім цього, судом застосовано норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених правових норм, суд враховує роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - постанова Пленуму ВСУ). Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У пункті 16 постанови звернуто увагу на те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ №030099 від 11.08.2000, виданий на ім`я « [PERSON] » належать [PERSON] . Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, які відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності зібрані у справі докази є достатніми для прийняття рішення та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Суд зауважує, що встановлення зазначених фактів породжує для позивачів юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди у розпорядженні належним їм майном. Також судом встановлено, що [PERSON] до дня смерті [INFO] , був зареєстрований і проживав: [ADDRESS] , разом з ним проживав [PERSON] , 1963р.н. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак не зміг оформити свої спадкові права через те, що пропустив строк у шість місяців з дня відкриття спадщини. Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами. Таким чином, суд доходить переконання про наявність достатніх обґрунтованих підстав вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , належало право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 1,3231 гектарів, яка розташована на території Немилівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , і це право не припинилося внаслідок його смерті. З огляду на встановлений судом факт вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , а також на відсутність фактичних даних, які б свідчили про заявлення [PERSON] про відмову від цієї спадщини суд зазначає, що [PERSON] в силу приписів частини першої статті 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, [INFO] [PERSON] помер, спадщину після смерті останнього шляхом подання до нотаріуса відповідних заяв прийняли [PERSON] (позивач - 1) та [PERSON] (позивач - 2). Однак, позивачі позбавлені можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (позивач - 1) та [PERSON] (позивач - 2) право на земельну ділянку не визнається, відтак позивачі мають законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом. З огляду на обґрунтованість та підставність заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved