Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-16 00:00:00

17 червня 2024 року адвокат Яводчак О.В., який діє в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком), в обґрунтування якого вказав, що позивач протягом тривалого часу перебував у трудових відносин з підприємством відповідача, працював у шкідливих умовах на різних посадах. У зв`язку із шкідливими умовами праці позивач з вини відповідача отримав хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова LS, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим периферічним нейросудинним синдромами верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковоого пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 11 червня 2024 року позивачу первинно було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок отриманих професійних захворювань порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією у ліву руку та ногу, обмеження рухів, заніміння кінцівок, задишку при фізичному навантаженні. Позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатністю, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно та негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 325 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 01 липня 2024 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача\~ адвокат\~Некрасова К.О.\~скористалась правом\~надання відзиву\~в якому\~зазначила,\~що у позивача фактична тривалість робочого дня була скорочена, позивач забезпечувався засобами колективного та індивідуального захисту, а тому роботодавець здійснював всі заходи, які спрямовані на зменшення впливу та дії шкідливих виробничих факторів на здоров`я позивача. Позивач в позові не зазначає, яким чином роботодавець повинен був знизити шкідливий вплив виробничих факторів, а в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 квітня 2024 року не зазначено конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань. Розмір заявленої моральної шкоди у розмірі 325\~000 грн. є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Позивач не наводить аргументів щодо тяжкості вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, що зумовили його моральні страждання, беручи до уваги, що стійка втрата працездатності позивачу встановлена лише 11 червня 2024 року. Відповідач проінформував позивача про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, він міг відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, але цього не було і роботодавець зі свого боку безоплатно забезпечував позивача лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, забезпечував оплачуваними перервами санітарно-оздоровчого призначення, скорочував тривалість робочого часу, надавав додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплачував працю у підвищеному розмірі та забезпечував іншими пільгами і компенсаціями. Як випливає з наданих позивачем документів виписок-епікризів позивач хворіє з 2021 року і позивач умисно приховував дану інформацію від роботодавця з метою продовження роботи в шкідливих умовах, а за результатами періодичних щорічних медоглядів працівник визнавався придатним за станом здоров`я до роботи у шкідливих умовах праці і у роботодавця не було правових підстав для недопуску працівника до роботи за посадою чи переведення його на роботу, яка непротипоказана йому за станом здоров`я. Позивачу встановлено втрату професійної працездатності з 18 червня 2024 року, відтак, слід враховувати відносну нетривалість моральних страждань позивача, що свідчить про високу пріоритетність для позивача саме отримання грошової компенсації за моральні страждання. За висновком МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах вібрації та виробничого пилу та не виключається можливість позивача працювати в оптимальних та допустимих умовах праці з урахуванням встановлених обмежень, а тому відсутня втрата соціальної адаптованості потерпілого та відповідно пов`язаних з цим моральних втрат. Крім того згідно з висновками та рекомендаціями МСЕК у позивача відсутня залежність від сторонньої допомоги, встановлено, що для відновлення працездатності позивачу необхідні спостереження та лікування у сімейного лікаря, невролога, що свідчить про відсутність підтверджених тяжких вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках. Враховуючи викладене, просить врахувати аргументи, викладені у відзиві при вирішенні спору та вирішити питання про розподіл судових витрат згідно із законодавством. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач протягом тривалого періоду працював на підприємстві відповідача: з 23 березня 2005 року по 22 липня 2005 року підземним учеником прохідника шахти Гвардійська з повним робочим днем у підземних умовах, з 22 липня 2005 року по 07 листопада 2022 року підземним прохідником шахти Гвардійська з повним робочим днем у підземних умовах, з 08 квітня 2009 року по 07 листопада 2022 року. 07 листопада 2022 року звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.9-10). Медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини № 358 від 05 березня 2024 року позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова LS, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим периферічним нейросудинним синдромами верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковоого пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.20-21). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 01 квітня 2024 року, проведеного на АТ Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи прохідником на дільниці № 5 проходки шахти Козацька (шахти Гвардійська) шахто будівельного управління ВАТ Кривбасзалізрудком, ПАТ Кривбасзалізрудком та АТ Кривбасзалізрудком у період з 23 березня 2005 року по 07 листопада 2022 року [PERSON] в підземних умовах шахти виконував комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів фібро генної дії, які перевищували нормативні (а.с.11-13). З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 01 квітня 2024 року вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: важкість праці маса вантажу, що постійно підіймається та перемішується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при нормі до 30 кг, періодичне перебування у робочій позі стоячи 63 % зміни при нормі до 60 %, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості напруженості трудового процесу, затверджених наказом МОЗ України № 248 від 08 квітня 2014 року; пил переважно фіброгенної дії - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в середньому у 1,88 разів (3,65-3,89 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно наказу МОЗ України від 14 липня 2020 року № 1596 Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони. Згідно довідки МСЕК від 11 червня 2024 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності за захворюванням: 45 % - радикулопатія, 20 % - ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 29 квітня 2024 року по 01 травня 2026 року. Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу та рекомендовано спостереження у сімейного лікаря, невролога, санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.14). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого та виписними епікризами (а.с.18-19). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.3\~Закону\~України\~Про\~охорону\~праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173\~КЗпП\~України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.153\~КЗпП\~України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 КЗпП\~України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП\~України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~ст.23\~Цивільного\~кодексу\~України\~особа\~має\~право\~на\~відшкодування\~моральної\~шкоди,\~завданої\~внаслідок\~порушення\~її\~прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Так, судом встановлено, що професійні захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, а тому АТ Кривбасзалізрудком повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності, внаслідок чого порушено нормальний спосіб життя, позивач постійно потребує лікування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж 17 років, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 220 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 325 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в розмірі 2200 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial