Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Зачепу Л.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як подружнього майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував з відповідачем у шлюбі з 07 липня 2016 року. Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 березня 2024 року, що набрало законної сили 15 квітня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу 17 квітня 2018 року сторонами було придбано об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Оскільки сторони не досягли добровільної згоди щодо поділу спільного майна, набутого у шлюбі, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого права. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 03 червня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача - адвокат Зачепа Л.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили стягнути з відповідачки 50 відсотків судового збору та витрат за проведення оцінки вартості спірної квартири. Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку\~ст. 178 ЦПК України,\~12 червня 2024 року відповідачка [PERSON] надіслала до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] визнає в повному обсязі. В решті задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат за проведення оцінки вартості квартири просить відмовити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, судові витрати просила залишити за позивачем. Відповідно до частин 1, 4 статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнала в повному обсязі, суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення у справі про задоволення позовних вимог. Так, вирішуючи питання, передбачені ст.ст. 12, 264 ЦПК України, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2016 року, який розірвано рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 березня 2024 року, що набрало законної сили 15 квітня 2024 року (а.с. 8). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 377954851 від 10 травня 2024 року, [PERSON] є власником квартири загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 629, виданий 17 квітня 2018 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Богдановою Г.Ю. (а.с. 9). Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до\~ст. 66 СК України\~подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються\~ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Згідно з пунктом 22 вищевказаної постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~ст.ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зі змісту п.п. 23, 24 постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У п. 30\~постанови встановлено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено\~ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК. Як передбачено ч. 3\~ст. 368 ЦК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч.ч. 1, 2\~ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно зі\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст. 60 СК України. З матеріалів справи вбачається, що спірне майно - квартира [ADDRESS] - придбана за час перебування сторін у шлюбі, право власності на яке належним чином зареєстровано на відповідачку в органах, що здійснюють таку реєстрацію, відтак, підлягає поділу між сторонами. При цьому суд враховує, що на час придбання вищевказаного житлового приміщення сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За таких обставин суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] була придбано за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] , відтак належить сторонам на праві спільної сумісної власності; сторони, відповідно, мають рівні частки у цьому майні. При цьому суд враховує те, що правовий режим такої власності має враховувати інтереси всіх її співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відтак суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Що стосується судових витрат по справі, які відповідачка не визнає, як решту позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. \~ \~ \~ \~За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». \~ \~ \~ \~Таким чином, якщо відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідачку. Водночас у відповідності до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 605,60 грн., та стягнути з відповідачки на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору 605,60 грн. згідно з квитанцією ID: 5748-4229-4780-7677 від 29 травня 2024 року АТ «Таскомбанк» та у відшкодування витрат за проведення оцінки вартості квартири 750,00 грн. згідно з рахунком-фактурою № 184 від 21 травня 2024 року.

Outcome: approved