Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

12.01.2024 [PERSON] через представника адвоката Міняєва А.О. (діє на підставі ордеру від 05.01.2024 а.с. 6) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 1-2). Ухвалою судді Наумової О.С. від 08.04.2024 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 15). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.12.2021 позивач уклав із [PERSON] договір позики, відповідно до якого надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 98000,00 грн. зі строком повернення до 29.01.2022. На підтвердження домовленості [PERSON] надав позивачеві власноручно написану розписку від 29.12.2021. Відповідач у строк позику не повернув. На підставі викладеного, поросив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 29.12.2021 в розмірі 98000,00 грн., а також компенсувати судові витрати. 02.07.2024\~представник позивача\~ адвокат\~Міняєв А.О. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, також надав суду для огляду оригінали договору позики і розписки (а.с. 4, 5, 22). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання (а.с. 14, 16, 21). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.12.2021 між позивачем [PERSON] і [PERSON] укладений письмовий договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 98000,00 грн. зі строком повернення до 29.01.2022 (а.с. 4). На підтвердження отримання коштів [PERSON] надав [PERSON] розписку від 29.12.2021 (а.с. 5). Як вказує позивач, відповідач в обумовлений договором строк позичені кошти не повернув. Отже, відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти у строки визначені договором позивачу не повернув. Оригінали договору і розписки оглянуті судом і засвідчені їх копії. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачці грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 98000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. На підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved