Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

19 березня 2024 року заявниця подала до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області заяву, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її перебування на утриманні померлого годувальника. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона з 01.09.2003 року проживала однією сім`єю та вела сімейне життя без укладення шлюбу з [PERSON] , [INFO] . 30.10.2003 вони уклали церковний шлюб. Рішенням Рожнятівського районного суду від 02.06.2022 встановлено факт, що вона, [PERSON] , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , жителем с.Вербівка Калуського району Івано-Франківської області в період з 01 вересня 2003 року по 20 березня 2022 року. Вони із [PERSON] були разом зареєстровані за однією адресою і разом проживали. У зв`язку із збройною агресією та оголошенням воєнного стану в Україні, [PERSON] був призваний на військову службу у військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України і відбув в зону проведення бойових дій на територію Київської області. [PERSON] 20.03.2022 зник безвісти під час бойових дій в районі населеного пункту Загальці Київської області. 25.07.2023 видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] , вона, як дружина, має право на отримання пенсії по втраті годувальника. Однак, коли вона звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, то їй було повідомлено, що необхідно рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника. Вона була на повному утриманні чоловіка, одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом коштів для існування. З 20 червня 2001 року вона отримує пенсію за вислугу років. Однак, даної пенсії не вистачало навіть на продукти харчування. З 2004 року вона хворіє, тому за станом здоров`я не могла працювати, інших джерел доходу у неї немає. [PERSON] постійно працював, а з квітня 2019 року виїжджав на заробітки за кордон. Також чоловік мав стабільні заробітки від приватних робіт по місцю проживання. Основну частину їхнього сімейного бюджету складали доходи чоловіка, вона утримувалась виключного з доходів чоловіка. Допомога чоловіка була постійним і основним джерелом її засобів до існування, оскільки надавалась їй систематично, носила постійний характер, що свідчить про її перебування на його утриманні до дня його смерті. За таких обставин заявниця просить встановити факт її перебування, на утриманні чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер приблизно у березні 2022 року до [INFO] . Ухвалою суду від 21 березня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною заявою. Заявниця в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, вимоги підтримує в повному об`ємі, однак будучи заслуханою в минулому судовому засіданні суду пояснила про те, що доходи її чоловіка були значними, саме він утримував її. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в судове засідання не прибула, проте до суду надані письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи просить розгляд справи проводити без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Вважає, що встановлення юридичного факту перебування на утриманні повинно здійснюватися з дотриманням норм матеріального права з даного питання на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи (а.с. 37-39, 41-45). Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Рішенням Рожнятівського районного суду від 02.06.2022 року встановлено факт, що [PERSON] , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , жителем с.Вербівка Калуського району Івано-Франківської області в період з 01 вересня 2003 року по 20 березня 2022 року (а.с.14-15). Заявниця є пенсіонеркою і отримує пенсію за вислугу років з 20 червня 2001 року (а.с. 20). [PERSON] , [INFO] , помер приблизно у березні 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 25 липня 2023 року (а.с.6). [PERSON] з 2004 року, хворіє, ще підтверджується довідкою №87 від 01.09.2023 (а.с.19). З копії трудової книжки (а.с.21-24) та копії закордонного паспорта (а.с.25-26) вбачається, що [PERSON] постійно працював, а з квітня 2019 року виїжджав за кордон. Згідно довідок про зарплату [PERSON] в період з 15.08.2007 по 14.11.2018 працював на посаді водія транспортних засобів, розмір його доходу становив, за 2014 рік - 41227,62 грн, за 2015 рік 43793,07 грн, за 2016 рік - 56074,44 грн, за 2017 рік - 68412,69 грн, за 2018 рік -76708,76 грн. За період служби у військовій частині [NUMBER] Міністерства оборони України розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії згідно довідки №5/5158 від 14.09.2023 солдата [PERSON] становить 258948,80 грн. Розмір отриманої пенсії [PERSON] за період з січня 2017 року по червень 2024 становив від 1693.67 гривень до 4559.74 гривень (а.с. 67-71). Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 5 частин 2 вказаної статті встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до пункту 2.3 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу II даного Порядку, а також, серед іншого, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. У відповідності до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Факт, який просить встановити заявниця, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення її особистих прав, отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, ніж судовий, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] одержує пенсію, проте також одержувала від свого чоловіка [PERSON] допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про доведення заявницею факту перебування її на утриманні чоловіка.

Outcome: approved