Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва, звернувся представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що 03.01.2020 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ПрАТ «Київхліб» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Intercargo Truck F15231», державний номерний знак [NUMBER] . 19.04.2021 року за адресою: м. Київ, вул. Вільгельма Котарбінського, 23 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Intercargo Truck F15231», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу ВАЗ 21144, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду [PERSON] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП. До ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся власник пошкодженого в ДТП автомобіля ВАЗ 21144, державний номерний знак [NUMBER] з заявою про виплату страхового відшкодування. 18.08.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено власнику пошкодженого транспортного засобу [PERSON] , страхове відшкодування в розмірі 5347,08 грн. Враховуючи, що відповідач керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння позивачу у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 5347,08 грн., які позивач просить стягнути на свою користь та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.01.2020 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ПрАТ «Київхліб» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-0007576014, на транспортний засіб «Intercargo Truck F15231», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ № 194154 від 19.04.2021 року, складеного відносно [PERSON] , вбачається, що останній 19.04.2021 року об 14:30 год., за адресою: м. Київ, вул. Вільгельма Котарбінського, 23, керуючи транспортним засобом «Intercargo Truck F15231», державний номерний знак [NUMBER] , був неуважним, не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб ВАЗ 21144, державний номерний знак [NUMBER] , чим інкримінується вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23. 02.2022 року [PERSON] , було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Провадження у справі про притягнення [PERSON] , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП. З тексту вказаної постанови вбачається, що адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП мало місце, проте у зв`язку з тим, що справа розглядається Шевченківським судом м.Києва понад 3 місяці з дня вчинення правопорушення, провадження по справі підлягає закриттю. 08.06.2021 року до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулась [PERSON] , з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про страхове відшкодування. Відповідно до аварійного сертифікату №37-D/92/0, вартість матеріального збитку завданого транспортного засобу ВАЗ 21144, державний номерний знак [NUMBER] , без урахування ПДВ складає: 5347,08 грн. Згідно з платіжною інструкцією № 19438 від 18.08.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено [PERSON] , суму страхового відшкодування згідно страхового акту № ЦВ/21/2233 за договором страхування № АР-0007576014 від 08.02.2021 року у розмірі 5347,08 грн. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП є встановленою та не підлягає доведенню. У відповідності до ст.20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням). При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п. 38.1.1. а), ґ) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Києва, враховуючи, що позивач здійснив виплату постраждалій особі внаслідок ДТП страхового відшкодування в сумі 5347,08 грн., то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 5347,08 грн., є законним, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, укладеного між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери», завдання-доручення № 165 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, відповідно до якого загальна сума гонорару за надання правничої допомоги складає 16000,00 грн., з яких 2500,00 грн., за розгляд вищевказаної справи, та платіжна інструкція № 23854 від 05.11.2021 року, відповідно до якої ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплачено Адвокатському бюро «Грідін і Партнери» грошові кошти за правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00, грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved