Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

28.12.2023 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.04.2012 по 30.11.2018 року в сумі 1457,78 грн. які отримані за адресою: [ADDRESS] . Крім заборгованості за житлово-комунальні послуги просив стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 12.02.2024 року відкрито провадження у справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 12.04.2024 року від представника відповідача адвоката Казакова О.А. надійшов відзив,\~в якому він заперечував щодо задоволення позову, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2016 9/25 часток квартири [ADDRESS] належали [PERSON] на праві спільної часткової власності. В вищевказаній частці квартири він не проживав. В квартирі проживали та повністю нею користувалися співвласники вищезазначеної квартири [PERSON] та [PERSON] , які й були отримувачами послуг. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , було встановлено, що [PERSON] у квартирі проживати не буде, комунальними послугами користуватися також не буде, а [PERSON] повністю оплачуватиме всі послуги по утриманню квартири та викупить собі його частку квартири. Про наявну заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд [PERSON] відомо не було, оскільки він фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . Крім того, між позивачем та відповідачем у справі, не було укладено договору на послуги з обслуговування будинків і споруд та прибудинкових територій. У позовній заяві позивач зазначає про наявність боргу по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.04.2012 по 30.11.2018, проте не зазначає кому конкретно належить зазначена заборгованість, а згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2016 власником 9/25 часток квартири [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності [PERSON] став лише 16.08.2016. Також, з наданих позивачем тарифів вартості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не зрозуміло кому саме належить цей борг, враховуючи те, що [PERSON] належало 9/25 часток квартири, що відповідає 23,076 кв.м. площі. Вказав, що позивачем було пропущено строки позовної давності для пред`явлення вимог майнового характеру. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 23.04.2024 представник позивача надав відповідь відзив, у якій підтримав позовні вимоги та щодо аргументів зазначених у відзиві вказав таке. Доводи представника відповідача не відповідають дійсності, оскільки між КП «ЖЕО №2» та [PERSON] було укладено договір № 81518 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а особовий рахунок № [NUMBER] в абонентському обліку КП «ЖЕО №2» відкрито саме на [PERSON] . Аргументи представника відповідача про непроживання відповідача у квартирі не є підставою для несплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. По квартирі [ADDRESS] в абонентському обліку КП «ЖЕО №2» відкрито два особових рахунки, один з яких № [NUMBER] на [PERSON] . Особові рахунки були розділені до покупки частини квартири відповідачем, а заборгованість рахується за особовим рахунком, а не за конкретною особою. Відповідач придбав частину квартири на якій рахувалася заборгованість. Щодо строків позовної давності представник позивача посилаючись на норми законодавства, зазначив про помилковість тверджень відповідачів щодо пропуску строку позовної давності та вказав, що у липні 2022 року відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі 500 грн, а отже ним було визнано заборгованість, чим було перервано строк позовної давності. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 24.04.2024 представником відповідача було надано заперечення на відповідь на відзив. В заперечення на викладені аргументи представник відповідача зазначив, що заборгованість за особовим рахунком, який був відкритий до покупки відповідачем квартири не має жодного відношення до відповідача. На спростування загальної площі квартири, 25,7 кв. м. зазначеній позивачем у позовній заяві, замість фактичної 23,076 кв.м., було надано копію відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено, що загальна площа квартири [ADDRESS] , становить 64,1 кв.м. а житлова площа, 38,5 кв.м. Розрахунок заборгованості з 04.2012 до 16.08.2016 не має жодного відношення до відповідача. Посилання позивача про часткову сплату заборгованості в розмірі 500 грн у липні 2022 року, не відповідають дійсності, та категорично заперечуються відповідачам, оскільки останній з 27.02.2022 перебуває за межами України та не сплачував цю суму. А розрахунок нарахувань та надходжень по особовому рахунку № [NUMBER] де зазначена ця сума, сформований самим позивачем, а сплата відповідачем цієї суми не підтверджена жодними доказами (первинними документами). Під час карантинних обмежень, поширення коронавірусу не зупиняло роботу судів, правосуддя в України і здійснювалося і в період зазначеного карантину з дотриманням необхідних запобіжних заходів. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати строки позовної давності. 23.05.2024 представником позивача були надані додаткові пояснення у справи, у яких просив про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. КП «ЖЕО №2» жодним чином не заперечує того факту, що особові рахунки по квартирі [ADDRESS] були розділені до покупки частини квартири відповідачем. Після покупки квартири, [PERSON] було занесено до особового рахунку № [NUMBER] як власника, на підставі наданих документів які підтверджували його право власності. Відповідачем не було надано технічного паспорту, який виготовлений виключно на його частку квартири [ADDRESS] тому площа і не була змінена, а залишилася та, яка була виділена при розподілі особових рахунків спочатку. 02.02.2016 [PERSON] уклав договір з КП «ЖЕО №2» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У типовому договорі зазначено розмір щомісячної сплати за надані послуги 19,07 грн, яку [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати та надані додатки з розрахунками тарифу. Відповідач договір підписав та відповідно погодився з умовами договору. Що стосується часткової сплати за договором, КП «ЖЕО №2» отримало платіж на особовий рахунок № [NUMBER] , оскільки таким було призначення платежу, разом з тим позивачу не відомо саме платника цього платежу. На звернення до АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь про неможливість надання інформації про платника, через закінчення однорічного строку зберігання такої інформації з моменту здійснення платежу. Представник позивача, наполягав на тому що саме цим платежем було перервано строк позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином. До судового засідання від представника відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги вважає безпідставними з підстав викладених у відзиві та запереченнях. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] був власником 9/25 часток квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.08.2016 та копією довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2016. 02.12.2016 між відповідачем [PERSON] та КП «ЖЕО №2» було укладено типовий договір №81518 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Додатками до цього договору є перелік послуг з будинків і споруд та прибудинкових територій, а також, розрахункові середні тарифи на такі послуги. Згідно з довідкою від 20.05.2022 виданої ОСББ «ПОДІЛ 91», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично у вказаній квартирі не проживає. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.2023 [PERSON] передав у власність [PERSON] 9/25 часток квартири [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 02-04/24 від 15.04.2024 виданої ОСББ «ПОДІЛ 91» [PERSON] був власником 9/25 частки квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності з 16.08.2016 по 28.12.2023 та був зареєстрований у вказаній квартирі. ОСББ «ПОДІЛ 91» було створено в будинку 21.07.2016 року та з 01.12.2018 ОСББ «ПОДІЛ 91» розпочало свою роботу по утриманню будинку та прибудинкової території шляхом самозабезпечення. Заборгованість на дату продажу квартири 28.12.2023 з внеску на утримання будинку та прибудинкової території в ОСББ «ПОДІЛ 91» у [PERSON] відсутня. Відповідно до розрахунку нарахувань та надходжень по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 04.2012 по 07.2022 заборгованість [PERSON] становить 1457,78 грн. У липні 2022 року, на особовий рахунок зараховано 500 грн. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування»\~акти виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Більше того зазначені акти з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними лише в судовому порядку (ч. 10\~ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування»). Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.02.2008 № 50 КП «ЖЕО № 2» визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджено Перелік послуг та встановлені тарифи на них. До 01.05.2018 вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою відповідача становила 19,07 грн. Зазначені рішення є чинними та обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на території м. Полтави (відповідно до ч. 1\~ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування»). Таким чином, тарифи КП «ЖЕО №2» затверджені рішеннями виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20.02.2008 (до 01.05.2018), № 68 від 04.04.2018 (з 01.05.2018) у відповідності до чинних на момент прийняття цих рішень нормативно-правових актів законодавства України, які є чинними та обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на території м. Полтави. 01.12.2018 житловий будинок [ADDRESS] було передано об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку для утримання та експлуатації. Як встановлено судом, відповідач володів квартирою у період з 16.08.2016 по 28.12.2023, при цьому отримані послуги в повному обсязі не оплачував. Разом з тим, за особовим рахунком № [NUMBER] відкритому на квартиру [ADDRESS] , за період з 01.04.2012 по 30.11.2018 залишилася непогашена заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавалися КП «ЖЕО №2» у розмірі 1457,78 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мав оплачувати одержані ним послуги згідно затверджених тарифів. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до вказаних вище тарифів. Щодо зазначених у відзиві на позовну заяву тверджень відповідачів щодо відсутності договірних відносин між сторонами, ненадання позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також про відсутність факту користування особами, зареєстрованими у квартирі, вищезазначеними послугами внаслідок їх не проживання за вказаною адресою, суд зазначає таке. Нормами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~\~визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач, серед іншого,\~\~зобов`язаний також:\~\~укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України,\~\~норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Наведена правова позиція підтверджена сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №201/9729/18). Крім того, як вже було встановлено судом, 02.12.2016 між відповідачем [PERSON] та КП «ЖЕО №2» було укладено типовий договір №81518 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Додатками до цього договору є перелік послуг з будинків і споруд та прибудинкових територій, а також, розрахункові середні тарифи на такі послуги. Копія зазначеного договору знаходиться в матеріалах справи. Відповідачем не надано належних доказів факту відсутності користування ним послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також доказів його непроживання у квартирі [ADDRESS] , у період з 16.08.2016 по 30.11.2018.\~ Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідачем заявлено вимогу щодо застосування строків позовної давності. Позивач у позовній заяві заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.04.2012 по 31.11.2018. Заборгованість за спожиті послуги за особовим рахунком № [NUMBER] з 01.04.2012 по 31.11.2018, підтверджується розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем та становить 1457,78 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.01.2022 скасований судовий наказ, виданий Ленінським районним судом м. Полтави у справі №553/2608/19 про стягнення з відповідача заборгованості. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд враховує, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. За розрахунком позивача, відповідачу нарахована заборгованість починаючи з квітня 2012 року. При цьому, відповідач став власником квартири лише 16.08.2016, отже заборгованість за період з квітня 2012 року по 16.08.2016 не підлягає стягненню, як необґрунтована, оскільки позивачем не було надано доказів користування відповідачем наданими послугами у зазначений період або доказів його володіння зазначеною квартирою. З вересня 2016 року відповідач не здійснював оплату житлово-комунальних послуг за встановленими тарифами, в установленому розмірі. Позовна заява надійшла до суду 28.12.2023. Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. У п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Закон, яким внесено до ЦК України зазначений пункт набрав чинності з дня його офіційного опублікування, тобто 02.04.2020. Тож строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з вересня 2016 (моменту виникнення вимоги, тобто з моменту купівлі [PERSON] квартири) по березень 2017 року сплив у березні 2020 року. Отже, заборгованість за цей період у розмірі 133,49 грн стягненню не підлягає. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX у зв`язку з військовою агресією РФ проти України було введено воєнний стан, дію якого було неодноразово продовжено, останній раз до 14.05.2024. Відповідно до п.19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК в редакції закону №540-IX, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, заборгованість за період з квітня 2017 року по листопад 2018 року знаходиться у межах строків позовної давності та підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 815,33 грн. Згідно з матеріалами справи, при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.1, 2). Позовні вимоги позивача задоволені частково на 56%. Отже, стягненню підлягає судовий збір (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) у розмірі 1503,04 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial