Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

Виклад позиції заявника. [PERSON] звернувся до суду з заявою про усиновлене дитини (дівчинки) в якій просить: -оголосити [PERSON] , [INFO] , громадянина України, усиновлювачем неповнолітньої дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Красноград, Харківської області; -записати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; -внести зміни до актового запису №11 від 16.01.2007 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Красноградського районного управління юстиції Харківської області, про народження [PERSON] , [INFO] , де у графі «по батькові» замість « [PERSON] » записати « [INFO] », в графі «батько» замість « [PERSON] » вказати « [PERSON] ». В обґрунтування вимог [PERSON] в заяві зазначив, що [PERSON] народилась [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2018 року батько [PERSON] відносно неї позбавлений батьківських прав. Шлюб між батьками [PERSON] розірваний. 03.08.2017 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб. З [PERSON] вони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Висновком про стан здоров`я КНП «Красноградська центральна районна лікарня» від 24.10.2023 року встановлено, що він здоровий. Він має достатній та стабільний заробіток, перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] , що підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми нарахованого доходу. Їх сім`я зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності матері [PERSON] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Представниками служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради було проведено обстеження умов проживання родини заявника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за результатами обстеження 26.03.2024 року складено Акт обстеження умов проживання відповідно до якого для виховання і розвитку усиновлюваної дитини створені умови, стосунки в сім`ї добрі, між ним та [PERSON] склались теплі відносини, як між рідним батьком та дочкою. Він ознайомлений зі станом здоров`я [PERSON] , зокрема з висновком про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини. Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» станом на 12.12.2023 року він є особою, яку 24.03.2010 року Красноградським районним судом Харківської області засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт, 09.10.2012 року Красноградським районним судом Харківської області засуджено за ч. 2 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік. Особа до кримінальної відповідальності не притягується, у розшуку не перебуває та відповідно до ст. 89 КК України визнається такою, яка не має судимості. Красноградською міською радою надано висновок №02-24/2162 від 27.03.2024 року відповідно до якого службою у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради встановлено, що дочка його дружини дуже цінує і поважає чоловіка матері, має з ним теплі, довірливі відносини. Отже, подружжя бажає юридично узаконити відносини батька і дочки. З неповнолітньою [PERSON] проведено бесіду та з`ясовано, що вона бажає та згодна, щоб [PERSON] її усиновив, про що надала письмову згоду в присутності начальника ССДС Красноградської міської ради. Мати дитини надала згоду на усиновлення її неповнолітньої дочки [PERSON] її чоловіком [PERSON] . Однак висновком №02-24/2162 від 27.03.2024 року Красноградської міської ради передбачено, що заявник не може бути усиновлювачем з підстав, зазначених у ст. 212 СК України, а саме п. 10, ч. 1 ст. 212 СК України, особи відповідно до якого не можуть бути усиновлювачами особи, які були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень. З вищезазначеною підставою про недоцільність усиновлення він не погоджується, оскільки відповідно до ст. 89 КК України визнається особою, яка не має судимості. Зі змісту припису п. 10. ч. 1 ст. 212 СК України вбачається, що засудження особи за передбачені у цій статті кримінальні правопорушення може становити перешкоду для усиновлення лише у тому випадку, якщо судимість особи за їх вчинення не погашена чи не знята у встановленому законом порядку. У постанові від 27.09.2018 року у справі №647/1831/15-к Верховного Суду заначено, що судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані за спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Крім того на даний момент, щодо нього відсутні відкриті виконавчі провадження та він не перебуває в Єдиному реєстрі боржників. Він ніколи не позбавлявся батьківських прав, не був усиновлювачем іншої дитини, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. З 2007 року він виховує дитину як рідну, між ними склались теплі сімейні відносини, [PERSON] ставиться до нього, як до батька, він здатний та має стійке бажання виховувати та утримувати її, може забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини, а тому вважає, що усиновлення ним [PERSON] відповідатиме її найкращим інтересам. Рух справи в суді. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено заяву до судового розгляду в закритому судовому засіданні. Заяви та клопотання учасників справи. Від заінтересованої особи Красноградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду надійшла 16.04.2024 року письмова заява в якій просять розглянути справу без присутності представника Красноградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, вирішити питання по суті залишають на розсуд суду. Та зазначають, що відповідно до п. 10 ст. 212 СК України не можуть бути усиновлювачами особи які були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень. Позиція учасників судового процесу в судовому засіданні. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав, просив задовольнити. Викладені у заяві обставини підтвердив в повному обсязі. Вказавши на те, що усиновлення дочки дружини буде відповідати її найкращим інтересам, оскільки він її виховує, як свою дочку та є військовослужбовцем і [PERSON] зможе користуватися всіма пільгами для дітей військовослужбовців. Представник заявника - адвокат Орєхова Н.В. в судовому засіданні підтримуючи позицію заявника просила задовольнити заяву [PERSON] про усиновлення дитини, оголосити його усиновлювачем [PERSON] та записати його батьком дитини, а також внести відповідні зміни в актовий запис про її народження. А також пояснила, що заявник не має перешкод для усиновлення дитини, оскільки усиновлення є внутрішньо сімейне, він має дохід, здоровий, родина забезпечена житлом. Дитина також здорова та підлягає усиновленню. Представник Красноградської міської ради Харківської області Сіліна Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] про усиновлення ним дитини, оскільки він відповідно до ст. 212 СК України не може бути усиновлювачем, так як був засуджений за ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей), тобто особи засуджені за вказаною статтею не можуть бути усиновлювачами незалежно від того, чи погашена судимість чи ні. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала та просила її задовольнити. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 1 СК України сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 8). Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10.08.2023 року №626/688/18 позбавлений [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, йому 45 років, тобто має вік більше 21 року та старший за дитину, яку бажає усиновити більше ніж на 15 років (а.с. 5-6). [PERSON] з матір`ю усиновлюваної дитини - [PERSON] перебуває в шлюбі, який зареєстрований 03.08.2017 року Красноградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 12). Мати усюновлюваної дитини [PERSON] - [PERSON] надала до Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради письмову заяву від 21.03.2024 року в якій не заперечує проти усиновлення дочки [PERSON] її чоловіком [PERSON] , дана заява нотаріусом не посвідчена (а.с. 27). Згідно з копією висновку про стан здоров`я від 24.10.2023 року, виданим КНП «Красноградська центральна районна лікарня» [PERSON] здоровий (а.с. 15). [PERSON] має стабільний заробіток, що підтверджується копіями відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 02.01.2024 року (а.с. 16). Представниками служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради було проведено обстеження умов проживання родини заявника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за результатами обстеження 26.03.2024 року складено Акт обстеження умов проживання відповідно до якого для виховання і розвитку усиновлюваної дитини створені умови, стосунки в сім`ї доброзичливі (а.с. 22). [PERSON] ознайомлений зі станом здоров`я [PERSON] (копія висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини КНП «Красноградська центральна районна лікарня» від 27.02.2024 року) (а.с. 23). Красноградською міською радою надано висновок №02-24/2162 від 27.03.2024 року, відповідно до якого служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради вважає за недоцільне усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , громадянином [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-26). В матеріалах справи мається також копія письмової заяви усиновлюваної дитини [PERSON] про згоду на її усиновлення [PERSON] (а.с. 28). Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Так, правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №905. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 150, 180 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно із статтею 20 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема усиновлення. Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно зі статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року (далі - Конвенція про усиновлення дітей), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється в тому числі на підставі усиновлення. Норми ст.ст. 207, 232 СК України вказують, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України (усиновлення дитини, яка є громадянином України, але проживає за її межами). Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. За правилами, визначеними ст.ст. 6, 208 СК України, ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", усиновленою може бути дитина, тобто особа до досягнення нею повноліття (18 років). Положеннями ст. 211 СК України встановлено, що усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину. Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується. У статті 212 Сімейного кодексу України чітко вказані умови за яких особа не може бути усиновлювачем. Відповідно до статті 212 СК України, не можуть бути усиновлювачами особи, які: 1) обмежені у дієздатності; 2) визнані недієздатними; 3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; 5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; 6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; 7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); 8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; 10) були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень; 11) за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; 12) є особами без громадянства; 13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Статтею 213 Сімейного кодексу України визначено коло осіб, які мають переважне право на усиновлення дитини. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1-3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Відповідно до ч. 1,2 ст. 224 Сімейного кодексу України, суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Аналіз наведених норм та роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ, свідчить про те, що особа яка виявила бажання стати усиновлювачем, повинна відповідати чітко окресленим до неї вимогам. У судовому засіданні суд встановив, що відповідно до копії Витягу з інформаційно- аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України ВР-001835158 - [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 12.12.2023 року є особою, яку 24.03.2010 року Красноградським районним судом Харківської області засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт, 09.10.2012 року Красноградським районним судом Харківської області засуджено за ч. 2 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік. Особа до кримінальної відповідальності не притягується, у розшуку не перебуває та відповідно до ст. 89 КК України визнається такою, яка не має судимості (Витяг надано для усиновлення, установлення опіки (піклування), створення прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) (а.с. 24). Тобто заявник [PERSON] був засуджений за злочини передбачені ст. 164 КК України (Ухилення від сплати аліментів на утримання дітей), а відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 212 СК України не можуть бути усиновлювачами особи, які були засуджені за ст. 164 СК України, не залежно від того чи погашена судимість чи ні за вказаною статтею, тобто заявник по справі не може бути усиновлювачем. А отже безпідставними є посилання заявника [PERSON] , що відповідно до ст. 89 КК України він є таким, що не має судимості, тобто вона погашена та відносно нього на даний час відсутні відкриті виконавчі провадження та він не перебуває в Єдиному реєстрі боржників, адже це посилання не узгоджується з положеннями п. 10 ч. 1 ст. 212 СК України, які, крім іншого, регулюють спірні правовідносини і зводиться до надання коментарів та тлумаченням заявником норм чинного законодавства на власний розсуд. Відповідно до копії висновку №02-24/2162 від 27.03.2024 року, служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради вважає за недоцільне усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , громадянином [PERSON] , [INFO] , так як [PERSON] був засуджений за ст. 164 КК України. Висновок служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради Харківської області про неможливість заявника бути усиновлювачем відповідає встановленим до нього вимогам, підписаний уповноваженою особою, та складений на підставі вивчення всіх обставин справи, у зв`язку із чим суд враховує його під час ухвалення рішення. Крім того суд звертає увагу, що згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 217 Сімейного кодексу України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ч. 2 ст. 311 ЦПК України до заяви про усиновлення дитини за наявності має бути додана письмова згода на це другого з подружжя, засвідчена нотаріально, - при усиновленні дитини одним із подружжя. При цьому до заяви не додано нотаріальної засвідченої письмової згоди дружини заявника на усиновлення ним її дочки [PERSON] . Разом з тим згідно зі ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Тому суд зважає на необхідність реалізації такого права заявником задля утримання падчериці з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення її інтересів, рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновки за результатами розгляду справи. На підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні заяви [PERSON] про усиновлення дитини слід відмовити, оскільки він відповідно до ст. 212 СК України не може бути усиновлювачем. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. За правилами ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення під час розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлене законом. Оскільки заявник звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 228 Сімейного кодексу України особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 211, 212, 213, 217, 218, 224, 232, 233,

Outcome: dismissed