Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, вказавши третьою особою по справі орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 23.02.2003 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 30.09.2021 року з відповідачем розірвали шлюб, що підтверджується копією рішення суду. Після розірвання шлюбу припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. З того часу дружина вихованням доньки не займалась, на початку лютого 2023 року залишила сім`ю, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, а саме не слідкує за її життям та здоров`ям, не виділяє уваги у формуванні особистості, не піклується про неї, живе своїм життям. Донька [PERSON] проживає з ним у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що створив усі належні умови для її проживання та виховання. Донька навчається у Кам`янець-Подільському ліцеї №13 у 7-Б класі. Згідно характеристики класного керівника вбачається, що він разом з донькою проживає разом, мати перебуває за кордоном, він справляється з своїми обов`язками, дбає про фізичний і психологічний стан доньки. Як батько він приділяє увагу формуванню у доньки найкращих якостей, цікавиться успіхами у навчальній діяльності, взаємовідносинами дитини з однолітками, досягненнями у спорті. В сім`ї створені всі умови для розвитку та відпочинку [PERSON]. Дитина гарно навчається, активна в житті класу, любить читати твори художньої літератури. Оскільки сім`я проживає у віддаленому районі він привозить дитину до школи і забирає після навчання. У нього і доньки є спільні мандрівки, подорожування рідним краєм та кулінарія. Він подає дитині гарний приклад, оскільки сам є порядним, доброзичливим, відповідальним. Також він бере активну участь в житті класу де навчається донька, відвідує батьківські збори, контактує з класним керівником доньки. Позивач просить суд винести рішення яким визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] разом з ним [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просять суд позов задовольнити повністю, не заперечили щодо винесення заочного рішення по справі. Суду позивач пояснив, що донька проживає в нього, а на вихідних в бабусі, йому потрібно рішення суду в якому б було зазначено, що донька проживає із ним, опікується донькою, возить її до школи, матеріально забезпечує, після виїзду за кордон жінка тільки один раз надіслала доньці одяг. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи неодноразово повідомлялась судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не подала. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без її участі на підставі наявних в справі доказів, із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача та позивач в суді. Представник третьої особи, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Суду представник пояснив, що рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 559 від 20.12.2023 р. визнано недоцільним визначати місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком - позивачем по справі. Малолітня [PERSON] суду пояснила, що після розлучення батьків проживала із матір`ю в бабусі і дідуся в с.Кам`янка, мати на початку 2022 р. виїхала за кордон на заробітки, залишалася проживати із бабусею і дідусем, батько возив її до школи, з певного часу проживає із ним, мати дозволяє їй проживати із батьком. 03.08.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 19.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. 10.10.2023 року ухвалою суду витребувано з Головного центру спеціальної обробки Державної прикордонної служби України додаткові докази. Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони проживали в шлюбі з 23.02.2003 р. який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 30.09.2021 року по справі №676/3681/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.5). В шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с.6). Після розірвання шлюбу відповідачка із донькою перейшли проживати за місцем поживання батьків відповідачки по [ADDRESS] де вони фактично і зареєстровані, що підтверджується відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду(а.с.16, 85). Згідно відповіді №91-50739/18/23-Вих від 18.10.2023 року Головного центру спеціальної обробки Державної прикордонної служби України (а.с.38) на виконання ухвали суду від 10.10.2023 року [PERSON] (відповідач по справі) 18.02.2022 року виїхала за кордон і з того часу в Україну не поверталась. Вказані обставини в суді підтвердила свідок [PERSON] (мати відповідача по справі). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 26.11.2018 р.(а.с.10) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.11). Малолітня [PERSON] навчається в Кам`янець-Подільському ліцеї № 13, що підтверджується довідкою навчального закладу(а.с.7). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини третьої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що дитина сторін малолітня [PERSON] після розлучення батьків проживала із матір`ю в батьків матері по [ADDRESS] , продовжувала вона там проживати постійно і після виїзду 18.02.2022 р. матері за кордон. Дитина забезпечена там одягом, взуттям, шкільним приладдям, місце для спання, меблями, що підтверджується актами умов обстеження від 05.12.2023 р.(а.с.75), від 24.11.2023 р.(а.с.77). З весни 2023 р. дитина почала проживати із батьком позивачем по справі, зазначені обставини в суді не заперечила малолітня [PERSON] , свідок [PERSON] (мати відповідача по справі). Позивач щодня возив дитину в школу та забирав зі школи коли вона проживала в с.Кам`янка або коли залишилася проживати із ним оскілки навчальний заклад де навчається донька знаходиться в місті та також віддалений від місця проживання позивача. Згідно актів умов обстеження від 05.12.2023 р.(а.с.75) за проханням батька дитина з 22.11.2023 р. з середи по суботу перебуває у батька, згідно акту від 24.11.2023 р.(а.с.77) дитина періодично відвідує свого батька у якого теж залишається та перебуває деякий період. Згідно акту обстеження від 28.11.2023 р. дитина перебувала в баби з дідом в с.Кам`янка(а.с.76). Допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що малолітня [PERSON] пояснила йому що вона в основному проживає із бабусею, 1-2 рази на тиждень ночує в батька, батько її завозить в школу. Суд критично оцінює наданий позивачем в обгрунтування позову акт про фактичне проживання(не проживання) особи (осіб) від 16.05.2023 р.(а.с.9) із змісту якого донька проживає із ним в кв. [ADDRESS] з 21.11.2021 р. оскільки він спростовується поясненнями в суді свідка [PERSON] , поясненнями малолітньої [PERSON] , вищевказаними актами обстеження від 05.12.2023 р.(а.с.75), від 24.11.2023 р.(а.с.77), а також поясненнями [PERSON] від 24.11.2023 р.(а.с.79), який працівникам поліції пояснив, що в акті від 16.05.2023 р. він не підписувався. Суду не було надано позивачем жодних доказів того, що між сторонами виникали непорозуміння або конфлікти з приводу визначення місця проживання спільної доньки сторін. Під час розгляду справи будь - яких заперечень щодо місця проживання дитини разом із батьком відповідач не висловлювала, письмових заперечень суду не подавала, а навпаки з пояснень в суді малолітньої [PERSON] мати їй не забороняє жити в батька, допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що умови проживання у позивача кращі в місті ніж у них в селі, онука періодично проживає в батька. 26.12.2023 року до суду подано Висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини від 20.12.2023 року затвердженого Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №559 від 20.12.2023 року (а.с.58). Згідно висновку виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним визначати місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] . Таким чином, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи випливає про відсутність порушеного права позивача що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідачка не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітньої доньки, яка проживає за власним бажанням то із батьком, то із дідом і бабою, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини у позасудовому порядку, тому правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини із батьком на час розгляду справи немає.

Outcome: dismissed