Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-11 00:00:00

07 травня 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що [PERSON] , її неповнолітня дочка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , які за спільною згодою 03 січня 2013 року зареєстрували місце проживання останнього за адресою батька - [ADDRESS] . Однак, фактично [PERSON] , [INFO] , у спірній квартирі майже не проживав, оскільки разом із батьками мешкав за адресою реєстрації матері - [ADDRESS] . У подальшому рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а їх дитина як до, так і після ухвалення вказаного рішення проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] перебуває в реєстрі осіб, зниклих безвісти за особливих обставин в Куп`янському районі Харківської області в результаті мінометного обстрілу 10 грудня 2023 року як військовослужбовець. Враховуючи, що з січня 2013 року відповідач у спірній квартирі не проживає, а його реєстрація в указаному житловому приміщенні створює позивачам додатковий матеріальний тягар із утримання житла, оплати комунальних послуг, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Законний представник відповідача відзив на позов не подала. У підготовче засідання позивачі та їх представник не з`явилися, з використанням засобів поштового зв`язку подали заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності, вказавши, що позов підтримують. Законний представник відповідача - [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, з використанням засобів поштового зв`язку подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, оскільки її син [PERSON] майже з народження постійно проживає з нею в [ADDRESS] він лише зареєстрований. Представник Служби у справах дітей Березнянської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у підготовче засідання не з`явився, з використанням засобів електронного зв`язку подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 2008 року, виданого Деснянською районною у місті Чернігові радою, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 19). У вказаній квартирі, крім позивачів, зареєстровані також: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30 квітня 2024 року № 2577, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 28). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 16). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 грудня 2011 року, який рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2019 року розірвано (а.с. 26). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 24). [PERSON] виконуючи військовий обов`язок в бою зник безвісти 10 грудня 2023 року в районі села Лиман Перший Куп`янського напрямку Харківської області внаслідок мінометного обстрілу, що підтверджується копією сповіщення сім`ї № 86 від 14 грудня 2023 року № 11/8/86 [INFO] (а.с. 17). Згідно з копією акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 30 квітня 2024 року, який складений мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , у присутності майстра відділу з експлуатації житлового фонду, елементів благоустрою і санітарного утримання будинків та прибудинкової території Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради Ладись Я.О. та співвласника квартири [ADDRESS] цього будинку [PERSON] , [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з січня 2013 року (а.с. 4). З копії довідки від 17 грудня 2018 року № 564, виданої Миколаївською сільською радою Менського району Чернігівської області, слідує, що дійсно [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частинами першою, другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми законодавства, визнання законним представником відповідача позову, а також те, що відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації більше року, а проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а тому суд вважає за можливе вимоги позивачів задовольнити. Також, відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява законного представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачам необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved