Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

03.06.2024р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. №3-4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.06.2024р. було відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№14). Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 06.12.2013р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 1012. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Також позивач зазначав, що в свідоцтві про народження [PERSON] , який народився [INFO] , його батьком зазначений саме він. Втім, за твердженнями позивача він не є біологічним батьком цієї дитини. Позивач вважав, що родина сторін розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, шлюбні відносини припинено влітку 2016р., причиною стали непорозуміння та втрата почуття поваги та любові одне до одного. В судове засідання 08.07.2024р. сторони (їх представники) не з,явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 23, 25). Позивач в заяві до суду від 04.07.2024р., яка надійшла на е/пошту, просив ухвалити рішення в судовому засіданні за його відсутності, оскільки він наразі знаходиться не і у м. Дніпрі (а.с. № 26). Відповідачка по тексту заяви до суду від 03.07.2024р. просила справу розглянути за її відсутності. Також додатково зазначила, що вона згодна на розірвання шлюбу і те, що дійсно шлюбні відносини з позивачем остаточно припинені влітку 2016р. Також, відповідачка зазначала, що син [PERSON] , який народився [INFO] , не є біологічним сином позивача, а записаний в його свідоцтві батьком лише тому, що станом на дату його народження вона та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі, батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. № 27-28). Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 08.07.2024р. за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін від 03.07.2024р. та 04.07.2024р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.12.2013р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 1012 (а.с. №5). Батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] записані сторони по справі (а.с. № 6,7). Судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбні відносини влітку 2016р., про що позивач зазначив по тексту позову, а відповідачка - по тексту заяви до суду від 03.07.2024р. Шлюбні відносини сторони припинили, зі слів позивача, через непорозуміння та втрату почуття поваги та любові одне до одного. І позивач по тексту позову, і відповідачка по тексту заяви до суду від 03.07.2024р., зазначали, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Зі слів сторін по справі, позивач був записаний батьком [PERSON] тільки тому, що станом на дату його народження сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені влітку 2016р., про що зазначили обидві сторони, з того часу не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища відповідачки у відповідності до положень 113 СК України не вирішується, оскільки остання при реєстрації шлюбу і не змінювала своє прізвище. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним при подачі позову судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.(а.с.№3). На підставі викладеного,

Outcome: approved