Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 21.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] . Вказував, що спільне життя у них не склалося. Між ними постійно виникали сварки, внаслідок різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Зазначав, що відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву їхніх відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечать його інтересам. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. Почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги між ними втрачено. Крім того зазначив, що спору щодо місця проживання дітей у них немає, вони дійшли згоди, що діти після розірвання шлюбу залишаються проживати із батьком. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними. Дітей залишити проживати разом із батьком на його самостійному вихованні та утриманні. У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 21.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1891, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилися син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження дітей. Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про залишення проживати дітей разом із батьком, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким із батьків будуть проживати діти відсутній, а тому просив залишити дітей після розірвання шлюбу проживати разом із батьком на його самостійному вихованні та утриманні. Відповідно до нотаріально посвідченого, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., договору від 31.05.2024 року батьки дійшли згоди, що спільні діти будуть проживати разом із батьком та перебуватимуть на утриманні і вихованні батька. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким будуть проживати діти, у суду не виникає, обидві сторони згідні з тим, що діти після розірвання шлюбу залишаються проживати разом із батьком та перебуватимуть на його самостійному вихованні та утриманні, виходячи із інтересів дітей, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved