Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подав на розгляд суду позов до Радехівської міської ради Львівської області (відповідач) у якій просить: визнати за позивачем [PERSON] , право власності на земельні ділянкив порядку спадкування після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , які належать спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право власності на земльну ділянку серії ІІІ-ЛВ №071166, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 11642 від 23.01.2001, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,8047 гектарів(ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,3622 гектарів(кормових угідь), судові витрати по справі покласти на позивача. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, зокрема, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після його смерті була заведена спадкова справа №499 за 2006 рік. Окрім майна, відкрилася спадщина також на земельні ділянки загальною площею 1,1669 га на території Корчинської сільської ради Львівської області, згідно із Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №071166, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 11642 від 23.01.2001. З метою юридичного оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] , позивачка звернулася до нотаріуса, однак нотаріус відмовив їй у цьому через те, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Заяви та клопотання учасників справи 11.06.2024 від в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори, завідувача Соснівської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №499/2006 заведена після смерті [PERSON] (а.с.31-50). 02.07.2024 представником позивачки продано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи(а.с.51,52). 04.07.2024 представник Радехівської міської ради Львівської області подав клопотання про розгляд справи без участі представника та визнання позовних вимог(а.с.55). 16.07.2024 представником позивачки подано заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задоволити(а.с.56). Процесуальні дії суду у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 28.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, витребувано у Радехівської державної нотаріальної кантори Львівської області належним чином завірену копію спадкової справи № 499 за 2006 рік, заведену після смерті спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.26-27). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 02.07.2024 відкладено розгляд справи(а.с.53). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2000, [PERSON] помер [INFO] в с. Радванці, Радехівського району, Львівської області(а.с.13). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.06.1961(а.с.14). Згідно витягу з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00031176530 від 11.06.2021, [PERSON] та [PERSON] одружилися, про що складено відповідний актовий запис №62. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище - « [PERSON] »(а.с.15). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №071166, виданого на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації ради народних депутатів № 185 від 04 травня 2000 року № 11642, [PERSON] є власником земельної ділянки площею загальною 1,1669 га, яка розташована на території Корчинської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.17). Згідно Розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації №185 від 04 травня 2000 року, «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власносністі на землю громадянам с.Корчин, с. Радванці, с.Гоголів Корчинської сільської та списку громадян, що додається до даного Розпорядження вбачається, що [PERSON] виділено земельну частку розміром 1,1669 га(а.с.19,20-21). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №61/02-14 від 29.02.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що належить [PERSON] ,який помер [INFO] , оскільки державний акт, виданий після смерті спадкодавця не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину(а.с.22). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №4236, вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дочка [PERSON] . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з житлового деревяного будинку позначеного літерою А-1 за планом земельної ділянки з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до копії спадкової справи №499/2006, заведеної після смерті спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що [PERSON] подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Окрім останньої спадкоємці майна померлого відсутні(а.с.31-50). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини регулюються нормами ЦК УРСР та ЦК України. Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну частку (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі за текстом - Закон) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі за текстом - Порядок). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За приписами статей 5, 22 Земельного кодексу України 1990 року (далі за текстом - ЗК 1990) кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] на день смерті належало право на земельну частку (пай) розміром 1,1669 в умовних кадастрових гектарах, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №071166 від 04 травня 2000 року. За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження, яким все своє майно, заповів дочці- позивачці [PERSON] . Суд зауважує, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , адже подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак, позивачка позбавлена можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved