Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Цикл Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначив наступне. 05.08.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000139744, за яким відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за їх користування зі строком кредитування до 05.08.2024 року. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, відповідач має заборгованість у розмірі 30 912,51 гривень, яка складається з наступного: 22 679,8 гривень - сума боргу по тілу кредиту; 1 180,80 гривень - сума боргу по відсоткам; 7 051,91 гривень - борг по комісії. Вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також інфляційні витрати у розмірі 802,48 та 3 відсотки річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі 130,49 гривень, позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку та стягнути на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та на правничу допомогу у розмірі 7 570,00 гривень. Ухвалою суду від 22.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив провести розгляд справи у його відсутність, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзиву на позов не надав. У зв`язку із зазначеним, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.08.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000139744, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Клієнту кредитні кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Кліа даним Договором в повному обсязі (пункт 1.1 Договору). Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Договору, за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: Сума кредиту 23 600 гривень, далі - Кредит; Строк кредитування 60 місяців; Кінцева дата повернення кредиту: 05 серпня 2024 року; Цільове призначення: на споживчі потреби; Щомісячна комісія за обслуговування Кредиту: з 05.08.2019 по 04.12.2020 - 5 % від Суми Кредиту; з 05.12.2020 по 04.03.2022 - 4% від Суми Кредиту, з 05.03.2022 по 04.06.2023 - 3 % від Суми Кредиту, з 05.06.2023 по 05.08.2024 - 1,95 % від Суми Кредиту; Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою і нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за Кредитом: 56,0% річних. Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього Договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, Щомісячої комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи встановлено, що умови кредитного договору Банком були виконані у повному обсязі, шляхом надання кредитних коштів позичальнику [PERSON] у сумі 23 600 гривень, що підтверджується випискою по його особовому рахунку (а.с. 64). Згідно з Договором Факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» передало, а ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 22030000139744 від 05.08.2019 року. (а.с. 22-28) На час укладення договору Позивач одержав від Позичальника за вказаним кредитним договором суму заборгованості за [PERSON] , розмір якої, згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 року, становив 30 912,51 гривень, що складається з: 22 679,8 гривень - сума боргу по тілу кредиту; 1 180,80 гривень - сума боргу по відсоткам; 7 051,91 гривень - борг по комісії. (а.с. 11) Зазначений розмір заборгованості відповідача станом на 08.05.2024 року підтверджується наданою позивачем довідкою, яка відповідачем не спростована (а.с. 12). Крім того, відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення кредитних коштів. Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення позичальником умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, яким умови кредитного договору не оспорювалися, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за кредитним договором позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у загальному розмірі 30 912,51 гривень є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Відповідно до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові від 17 жовтня 2011 року у справі № 6-42цс11 вбачається, що проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, у зв`язку з чим, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання вищевказаних нарахувань за весь час прострочення, а тому таке прострочення є триваючим правопорушенням. Таким чином, право подавати позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно із розрахунком позивача, за період прострочення позичальником зобов`язання за кредитним договором, сума інфляційних втрат складає 802,48 гривень, три відсотки річних від простроченої суми - 130,49 гривень, що не спростовано відповідачем. Враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність невиконаного відповідачем зобов`язання по поверненню кредитних коштів за кредитним договором у встановленому розмірі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 802,48 гривень та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 130,49 гривень, на підставі ст. 625 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правничої допомоги підтверджено Договором про надання правничої допомоги № 16/05 від 16.05.2023 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Представником позивача суду надано Акт приймання-передачі наданих послуг та рахунок-фактуру № 151 від 08.05.2024 року, у яких викладено розрахунок вартості та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який складається з наступного: зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс», Консультація та ознайомлення з матеріалами справи - 2 години вартістю 3 028 гривень; підготовка позовної заяви - 3 години вартістю 4 542,00 гривень. Разом з тим, суд вважає обгрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу, виходячи з вартості підготовки позовної заяви, враховуючи обставини справи, з огляду на зміст позову, який є типовим, предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, тому приходить до висновку, що зазначений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та пропорційним відносно предмету позову. Таким чином, виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, кількості витрачених адвокатом годин на надання правової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи у розмірі 4542,00 гривень, вартість яких підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень, що документально підтверджені платіжною інструкцією № 642 від 09.05.2024 року. (а.с. 10)

Outcome: approved