Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей. Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін є малолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач не приділяє достатньої уваги здоров`ю малолітньої дитині [PERSON] , [INFO] , фізичному, духовному і психологічному розвитку дитини. У зв`язку з чим позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 січня 2024 року постановлено витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (Харківське шосе, 4-а, Київ, 02160) оригінал висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] ; визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , [INFO] ; оригінал акту обстеження житлових умов малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 15 січня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 26 червня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач не визнала позовні вимоги. Пояснила, що у серпні 2023 року з чоловіком домовилися про матеріальне утримання дітей: позивач-доньку, вона - сина, який потребує лікування. Син виявив бажання проживати разом з нею, а батько проти цього не заперечував. Позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за донькою, тому вона залишилася з ним проживати. У листопаді 2023 року розлучилися, відповідач переїхала до своїх батьків. Позивач не перешкоджає спілкуванню з донькою. Писала заяву до опіки, що згодна з проживанням доньки з батьком. Але вона не може змиритися, що донька окремо проживає від неї, хоче, щоб діти разом проживали з нею. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки оскільки через свій ранній дитячий вік (2 роки та 8 років) вони не в змозі чітко і ясно висловити свою думку щодо їх місця проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 28 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по цій справі від 27 листопада 2023 року по справі № 755/13671/23 розірвано (а.с. 6, відомості з ЄДРСР). Від шлюбу у сторін є малолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , (а.с. 7) та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не приділяє достатньої уваги здоров`ю малолітньої дитині [PERSON] , [INFO] , фізичному, духовному і психологічному розвитку дитини. На підтвердження позовних вимог позивачем надано: виписку з банківської картки позивача (а.с.16-22), копію медичної довідки [PERSON] (а.с. 23), копію довідки з місця навчання [PERSON] (а. с. 24), копію характеристики [PERSON] з місця навчання (а.с. 25), інформаційну довідку про психологічно-діагностичні консультації з [PERSON] (а.с.82-83), інформаційну довідку про психологічно-діагностичні консультації з [PERSON] (а.с. 84-87), копію консультативного лікарського висновку та медичних документів стосовно [PERSON] (а.с. 94-122). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи не скористався процесуальним правом подання пояснень на позовну заяву. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 103-3080 від 17 квітня 2024 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 75-76). Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що малолітня дитина постійно проживає разом із батьком, який самостійно займається її вихованням та утриманням, працює, має стабільний дохід та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Мати дитини не була присутня на засіданні комісії, однак надіслала заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує, що малолітня донька і надалі проживала з батьком. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Суд дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки він складений на підставі лише пояснень обох батьків, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дитини з батьком. Крім того, у ньому не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та об`єктивності. Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: dismissed