Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 04.10.2023 до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07.09.2010 рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області було розірвано. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З 2018 дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на повному його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання рідної дитини. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2023 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2024 було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Давиденко К.В. не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги пітримав та просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення смс-повідомлення за номером мобільного телефону, який наявний у матеріалах справи, що підтверджується довідкою про доставку cмс, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, матеріали містять необхідні докази для її розгляду, суд вирішив розглянути справу без участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 вересня 2010 рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області був розірваний. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №36, видане 20.03.2009 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області). [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (довідка про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області від 28.11.2018 №06-18/585а), а фактично проживає разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] » (повторне свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис №26 від 23.05.2020, видане 07.04.2022 Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після цього [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис № 333, видане 21.07.2022 Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та її прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». З характеристики навчального закладу від 13.11.2023 відомо, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 9-Б класі Татарбунарсокого ліцею ім.. В.З. Тура з першого класу. Зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається в повну міру своїх сил. Має довільну пам`ять, гарно запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне мислення. Має здібності до вивчення багатьох предметів. На уроках завжди уважна та активна, виконує домашнє завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Багато читає. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті школи та класу, у роботі учнівського самоврядування, у культмасових заходах. Скромна, весела, в міру стримана, врівноважена, розсудлива, дисциплінована, самостійна. Має авторитет серед товаришів. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько [PERSON] приділяє багато часу та уваги навчанню та вихованню дитини. Цікавиться шкільним життям доньки, заохочує до відвідування гуртків. Завжди підтримує контакт із школою, де вчиться [PERSON] , спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори. Мати [PERSON] контакту із школою, де вчиться [PERSON] , не підтримує, із вчителями не спілкується. З медичного висновку лікарсько-консультативної комісії Татарбунарського центру первинної медико-санітарної допомоги Одеської області від 13.11.2023 № 564 відомо, що [PERSON] , 2009 року народження знаходиться на обліку у сімейного лікаря, з`являється на прийом у супроводі батька. [PERSON] є особою з інвалідністю, третя група втрати працездатності з 01.07.2012 (довідка до акту огляду МСЕК серія 10ААА №944422 від 08.08.2012) та отримує державну соціальну допомогу. [PERSON] є фізичною особою підприємцем. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 13.11.2023 року №1529-23-02479 відомо, що [PERSON] з січня 2022 по 13.11.2023 отримав дохід у вигляді соціальних виплат в сумі 35202 грн та від підприємницької діяльності у сумі 18900 грн. Служба у справах дітей Татарбунарської міської ради 08 листопада 2023 здійснила обстеження умов проживання за фактичним місцем проживання родини: [ADDRESS] . Будинок на праві приватної власності належить громадянці [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . В ході обстеження встановлено, що умови проживання добрі. Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає вимогам. Опалення електричне та пічне. В наявності електропостачання, водопостачання, сучасна побутова техніка та меблі. Для виховання та розвитку дітей створено умови: є окрема кімната зі спальним місцем, столом для занять, шафою для одягу, комодом. Дівчинка забезпечена одягом і взуттям, та належним харчуванням. Має ноутбук, телефон, забезпечена всім необхідним для навчання. Стосунки в сім`ї добрі, теплі. Дівчинка прихильна до батька. Порушень прав дитини не виявлено. Батько належним чином виконує батьківські обов`язки. З протоколу бесіди від 08.11.2023 з дитиною [PERSON] відомо, що вона з 2019 проживає разом з батьком, [PERSON] в [ADDRESS] . Повідомила, що батьки розлучилися у 2010 році і вона спочатку проживала у матері, а коли мати вийшла вдруге заміж, то почала проживати з батьком. Батько забезпечує матеріально, цікавиться життям дівчинки, оплачує репетитора з математики. До цього дівчинка займалася музикою. З матір`ю спілкується дуже рідко, приблизно один раз на місяць, але з матір`ю спільного майже нічого. Мати, [PERSON] не забезпечує матеріально, не купує речі, не вітає до Дня народження. Стосунки з матір`ю не складаються. Дитина згодна з тим, щоб матір, [PERSON] , позбавити батьківських прав. З батьком дружні, теплі стосунки, проживають в будинку разом. Як вбачається із матеріалів справи, не з`ясовано думку матері, [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав, так як остання проживає за адресою: [ADDRESS] та на телефонні дзвінки не відповідає. З зазначених документів та інформацій відомо, що мати матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться та не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, про стан здоров`я. Мати, [PERSON] , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради подав до суду Рішення №248 від 19.11.2023 Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дитини. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, суд приходить до обґрунтованого висновку що, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved