Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що з 1982 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 17.05.2023, яке набрало законної сили, у справі №170/220/23. Позивач та відповідач мають трьох повнолітніх дітей: дочку і два сини. Під час перебування у шлюбі позивач захворіла і їй встановлено інвалідність ІІ групи загального захворювання довічно. З травня 2022 року вона перебуває на обліку у КП «Волинський обласний центр медичної онкології», де 19.10.2022 було проведено оперативне втручання; на стаціонарному лікуванні перебувала у періоди з 21.12.2023 до 24.01.2023, з 25.01.2023 до 02.02.2023. Позивач має дуже поганий зір, у зв`язку з чим 16.01.2024 та 27.02.2024 було проведено оперативне втручання щодо обох очей. Також позивач хворіє на цукровий діабет 2 типу та дифузний зоб ІІ ст. Відповідач з кінця 2022 року не надавав позивачу кошти на лікування, тому вона була змушена позичати гроші на лікування та операції. На даний час позивач отримує пенсію за віком у розмірі 3 489,85 гривень, інших доходів вона не має. Вказаних грошей їй не вистачає на проживання та лікування. Тому вона потребує матеріальної допомоги від колишнього чоловіка. Вона зверталася за допомогою до відповідача, однак він добровільно таку допомогу їй надавати відмовляється. Тому позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання, як непрацездатної дружини, в розмірі 1/4 частки доходів (заробітку) відповідача щомісячно та довічно, а також просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на лікування в розмірі 19 072 гривень. Позивач вказує, що відповідач є непрацездатним за віком, проживає з іншою жінкою, утриманців не має. Він отримує соціальну допомогу в розмірі 2000 грн та працює на Шацькому молокозаводі, де його заробітна плата понад 10 000 грн. Тому позивач вважає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу (аліменти) та сплатити витрати на її лікування. Відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує, що він є особою пенсійного віку, має 63 роки, не працює. Він сам потребує матеріальної допомоги і не може надавати матеріальну допомогу позивачу, яка отримує пенсійне забезпечення в сумі 3 489,85 гривень, що вище прожиткового мінімуму станом на 01.01.2024. Він отримує лише соціальну допомогу в розмірі 2 000 грн, що є меншою від прожиткового мінімуму. Посилання позивача на те, що він працює на молокозаводі, не відповідають дійсності, тому що він не працює. Посилання позивача на понесені нею витрати на лікування та вимогу про стягнення витрат, пов`язаних з хворобою, в сумі 19 072,44 грн, відповідач вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до долучених до позову розрахункових чеків, позивачка здійснювала благодійні внески, а ліки та медикаменти у доопераційний та післяопераційний періоди купувала на власний розсуд, без призначення лікаря, що сумнівно пов`язується з її хворобою та не підтверджено іншими доказами. Окрім того, їхні спільні повнолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є самодостатніми, працездатними та допомагають їм як непрацездатним батькам. Тому на підставі викладеного відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Позивач подала відповідь на відзив, у якому вказує, що вона погоджується з відповідачем, що він сам є непрацездатним, але разом з тим він є здоровим, а вона є особою з інвалідністю другої групи, тяжко хворіє, потребує матеріальної допомоги на придбання ліків та проходження лікування. Ці витрати перевищують прожитковий мінімум в декілька разів. Вказані у позові витрати на лікування підтверджуються медичними документами та чеками про придбання ліків. Докази того, що відповідач працевлаштований на молокозаводі та отримує заробітну плату, позивач зобов`язується надати суду. Їхні діти в силу можливостей допомагають їй і відповідачу, але в них є свої діти, яких вони зобов`язані утримувати. Відповідач подав заперечення, у якому вказує про те, що у відповіді на відзив позивачем викладено ті самі обставини, що наведені у позові. Доводи позивача він вважає маніпулятивними. Жодних доказів на спростування заперечень відповідача суду не надано. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Кривошей А.М., кожен зокрема, позов підтримали. Поряд з цим позивач усно заявила про зменшення позовних вимог в частині стягнення витрат на її лікування і просить суд стягнути з відповідача половину вказаної у позові суми, тобто 9 536 грн (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість гривень). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Джура О.М. заперечували з приводу позову. Відповідач пояснив, що він дійсно з 1982 року по 2023 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Проте протягом останніх трьох років до розірвання шлюбу вони фактично не проживали разом, шлюбних відносин не підтримували, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. На даний час відповідач не працює. У лютому 2024 року він розірвав трудовий договір з ФОП [PERSON] . Його дохід становить лише пенсія за віком у розмірі 3837,28 грн. Крім того, він наймає житло у сел. Шацьк за 1500 грн. щомісяця, оскільки у їхньому спільному будинку проживати не хоче. Тому він не має можливості матеріально допомагати позивачу. Крім того, у них з позивачем є троє повнолітніх дітей, які матеріально допомагають своїй матері, йому вони на цей час не допомагають. З наданих позивачем чеків видно, що оплату лікування та медикаментів здійснено з кількох банківських карт, зокрема і від імені [PERSON] , їхньої дочки. Позивач з цього приводу пояснила, що вона користується лише однією банківською картою і дійсно окремі витрати на її лікування понесла дочка [PERSON] . Яку саме суму із зазначених у позові витрат на лікування вона сплатила особисто, позивач повідомити суду не може. Фактично її пенсії їй вистачало лише на оплату доїзду до місця лікування. Оплачувати лікування їй дійсно допомагали дочка [PERSON] та син [PERSON] . Дослідивши надані суду докази, суд установив, що з 1982 року по 2023 рік позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 17.05.2023, яке набрало законної сили, у справі №170/220/23. З рішення суду вбачається, що упродовж останніх трьох років шлюбні відносини між подружжям було припинено, сторони проживали окремо, шлюб існував лише формально (арк. 6). З 14.03.2023 позивачу [PERSON] установлено другу групу інвалідності, загального захворювання, довічно, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії Волинського обласного бюро МСЕК Ковельської міжрайонної МСЕК серії 12 ААГ №198755, пенсійним посвідченням серії [NUMBER] (арк. 8, 9). Тобто інвалідність позивачу установлено хоча й до розірвання шлюбу за рішенням суду, але у період, коли фактичні шлюбні відносини між подружжям було припинено, сторони проживали окремо, шлюб існував лише формально. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 19.10.2022 зазнала оперативного втручання у КП «Волинський обласний центр медичної онкології»; в період з 21.12.2022 по 24.01.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні променевої терапії КП «Волинський обласний центр медичної онкології»; з 25.01.2023 по 02.02.2023 перебувала на лікуванні в КП «Волинський обласний центр медичної онкології» з діагнозом рак лівої молочної залози; 16.01.2024 та 27.02.2024 перенесла оперативне втручання з приводу видалення катаракти лівого та правого ока. Це підтверджується епікризами КП «Волинський обласний центр медичної онкології» та офтальмологічного відділення з центром мікрохірургії ока КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради (арк. 10, 11, 13, 14). З виписки КНП «Любомльське територіальне медичне об`єднання» Любомльської міської ради вбачається, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи, яка протягом восьми років хворіє на цукровий діабет 2 типу, дифузний зоб ІІ ст., перебіг захворювання середньої важкості, приймає таблетовані цукрознижуючі препарати (арк. 12). На підтвердження обставин, викладених у позові, позивачем додано чеки: ЧК-0232121, ЧК-0232097, ЧК-0303440, №23194, №57568, ЧК0009220, №59460, №57585, ПН405201813509, №59035, ПН405201613509, ПН405201613509, ПН217386103176, №0.0.3497632520.1, 0.0.3497639217.1, №0.0.34976392217.1, №0.0.3417894684.1, №0.0.3417899439.1. Ліки були придбані в період з 30.01.2024 по 28.02.2024 в сел. Шацьк, м. Любомль та м. Луцьк Волинської області, на загальну суму 19 072, 44 грн (арк.17-33). Суд установив, що оплата ліків здійснена за допомогою як мінімум трьох банківських карт, у той час як позивач пояснила суду, що користується лише однією. Також за окремими чеками оплату здійснено [PERSON] , дочкою позивача і відповідача. Згідно з довідкою про доходи №4287 4825 4329 1219, виданою пенсіонеру [PERSON] , вона перебуває на обліку в Шацько-Любомльському об`єднаному управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 40777, 70 гривень (у січні, лютому 2023 року по 2 939,60 грн за місяць, з березня по грудень 2023 року по 3 889,85 гривень за місяць) (арк. 15). Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання №12 від 26.01.2024 [PERSON] зареєстрована та проживає на [ADDRESS] . До складу членів сім`ї, які проживають за вказаною адресою, входить її співмешканець [PERSON] (арк. 16). Позивач [PERSON] суду пояснила, що в довідці вказано недостовірну інформацію про місце проживання [PERSON] . Він лише зареєстрований за вказаною адресою. Згідно з довідкою управління соціальної та ветеринарної політики Ковельсьої РДА, відповідач [PERSON] на обліку в управлінні як отримувач державних соціальних допомог чи компенсацій не перебуває (арк. 80). Згідно з листом ТОВ «Шацький молокозавод» №28 від 26.05.2024 відповідач [PERSON] на вказаному підприємстві ніколи не працював і не працює на даний час (арк. 90). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.07.2024 Головним управлінням пенсійного фонду України у Волинській області надано суду інформацію про розмір виплачених коштів [PERSON] , згідно з якою відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію за віком, призначену згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.02.2024. За період з лютого по липень 2023 року відповідачу нараховано пенсію в розмірі 21568,16 гривень (в лютому 2024 року - 2 381,76 гривень за місяць, з березня по липень 2024 року по 3 837,28 гривень за місяць). Крім того, на виконання вказаної ухвали суду Головним управлінням ДПС у Волинській області надано суду відомості щодо [PERSON] з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 05.07.2024 про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2023 року по І квартал 2024 року. Згідно з відомостями, [PERSON] ФОП [PERSON] за період з січня 2023 року по березень 2024 року нараховано заробітну плату: з січня 2023 року по грудень 2023 року в розмірі 6 700 гривень за місяць, з січня 2024 року по березень 2024 року включно в розмірі 7 100 гривень за місяць. Згідно з довідкою ФОП [PERSON] №1 від 22.07.2024, відповідач [PERSON] станом на 22.07.2024 у ФОП [PERSON] не працює. Вказані докази підтверджують пояснення відповідача про те, що він не працює, і спростовують відповідні твердження позивача, що відповідач працює і отримує заробітну плату. Відповідно до статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентує стаття 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги, і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових, тобто сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя та його потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення цієї особи; колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа за доведеності зазначених умов. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц). Судом установлено, що розмір пенсії, яку отримує непрацездатна позивач, є більшим від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», становить 2 361 грн. Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано згідно з рішенням суду від 17.05.2023 та до цього протягом трьох років вони фактичних шлюбних відносин не підтримували і на цей час не підтримують. Відповідач також є непрацездатним і отримує лише пенсію за віком в розмірі 3 837,28 грн за місяць. Також він щомісяця сплачує за наймане житло 1500 грн. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивач під час розгляду справи не довела, що вона має право на аліменти та отримання відшкодування витрат на своє лікування від колишнього чоловіка, а також не довела, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу (аліменти), яку вона потребує, та оплатити її витрати на лікування в розмірі 9 536 грн (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість гривень). У той же час відповідач під час розгляду справи довів, що його дохід становить лише пенсія за віком, однак з огляду на його витрати на оренду житла, він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, яку зрештою він і не зобов`язаний надавати, оскільки позивач не довела своє право на отримання такої допомоги від свого колишнього чоловіка. З огляду на викладене в позові слід відмовити повністю. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 75, 76, 81, 90 СК України,

Outcome: dismissed