Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування збитків в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заподіяні збитки діями відповідача в розмірі 87255 грн. 88 коп., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн, посилаючись на наявність між сторонами вирішеного в судовому порядку трудового спору та при виконанні судового рішення внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у свідомому поданні заяви про примусове виконання рішення суду щодо стягнення суми у повному її розміру, незважаючи на те, що частина заробітної плати (за один календарний місяць) була вже сплачена, відмовою відповідача у добровільному порядку отримати кошти, підприємству завдана шкода. З підприємства був стягнутий виконавчий збір в сумі 87069 грн. 78 коп. та мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 186 грн. 10 коп. Позивач, посилаючись на положення ст. 22, 1166 ЦК України вказує, на те, що примусове стягнення виконавчого збору у розмірі 87255, 88 грн. є тими втратами, які позивач зазнав у зв`язку з відкриттям Суворовським РВ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) виконавчого провадження №63492977 від 05.11.2020, яке було відкрито на підставі заяви Відповідача про примусове виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 по справі №766/14286/170, поданою відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі просила його задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи відсутністю такого факту, як заподіяння ним шкоди підприємству сплатою останнім виконавчого збору внаслідок виконання судового рішення про стягнення на його користь середньої заробітної плати. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, документів, що підтверджують поважність причин відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані до суду докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, постановою Херсонського апеляційного суду від 30.09.2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020 року, яким [PERSON] поновлено на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника із загальних питань керівництва «Адміністрація морських портів України» Херсонської філії «Адміністрація морських портів України»; стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії ДП «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року по 21 квітня 2020 року в сумі 902 121,48 гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів; судовий збір на користь держави в сумі 8 000,00 гривень, а також допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць (березень 2020 року) у розмірі 27 495,72 гривень ,- змінено, зменшено визначені до стягнення: суму заробітної плати за час вимушеного прогулу з 902 121,48 гривень до 898 193,52 гривень та судового збору на користь держави з 8 000,00 гривень до 7 964,80 гривень, в решті рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10.06.2021 року касаційну скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишена без задоволення, а рішення\~Херсонського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2020 року\~у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині\~та постанову Херсонського апеляційного суду від 30.09.2020 року залишено без змін. За заявою представника [PERSON] 30.10.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області видав виконавчий лист про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року по 21 квітня 2020 року в сумі 898 193, 52 гривень без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, на підставі якого постановою старшого державного виконавця Суворовського РВ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кондратюк О.М. від 05.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63492977. Постановою Херсонського\~апеляційного суду\~від від\~20.04.2021року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2021 року, ухваленою за заявою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого 30 жовтня 2020 року Херсонським міським судом Херсонської області у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,- скасовано та ухвалено нове судове рішення. Виконавчий лист, виданий Херсонським міським судом Херсонської області 30 жовтня 2020 року у справі №766/14286/17, про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 898 193,52 грн визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць (березень 2020 року) у розмірі 27 495,72 гривень. В решті частині заявлених вимог відмовлено за необґрунтованістю. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У наведеній постанові встановлено, що колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання виданого судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю та для повернення виконавчого листа до суду без виконання, оскільки наведене заявником обґрунтування в цій частині суперечить як положенням норм процесуального права, так і вимогам Закону України «Про виконавче провадження», статтею 38 якого передбачено єдину підставу для повернення виконавцем виконавчого листа до суду, який його видав, а саме: виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). У спірних правовідносинах наведена обставина відсутня, а порушене право заявника як боржника у виконавчому провадженні відновлено шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в межах добровільного виконання. ДП «Адміністрація морських портів України» не оспорювалися дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця Суворовського РВ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) у відкритому виконавчому провадженні №63492977 з виконання виконавчого листа про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року по 21 квітня 2020 року в сумі 898 193,52 гривень без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів щодо стягнення виконавчого збору в сумі 87\~069 грн. 78 коп. та мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 186 грн.10 коп . Відповідно до\~ ч.\~1,2\~статті 27\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавчий\~збір -\~це збір,\~що справляється\~на всій\~території України\~за примусове\~виконання рішення\~органами державної\~виконавчої служби.\~Виконавчий збір\~стягується з\~боржника до\~Державного бюджету\~України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Як вбачається з вищенаведених судових рішень в частині наведення сум до стягнення (898 193,52 грн.), виконавчий збір був стягнутий з суми 870\~697 грн. 80 коп., тобто без урахування добровільно сплаченої суми в межах стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць у розмірі 27495, 72 грн., а отже доводи позивача про винні дії відповідача у свідомому поданні заяви про примусове виконання рішення щодо стягнення суми в повному обсязі не вплинуло на права та обов`язки сторін. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті\~16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (частина друга статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша та друга статті 22 ЦК України. За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166\~ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності всіх підстав: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вини. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час виникнення правовідносин) у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Відповідно частини 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час виникнення правовідносин) сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Разом з тим, сукупність вищенаведених обставин та аналіз зазначених вище норм матеріального права надає підстави для висновку, що не повідомлення стягувачем про добровільне виконання рішення суду в сумі 27 495, 72 грн. за відсутності добровільного, тобто без дій державного виконавця, виконання боржником основної суми заробітної плати за час вимушеного прогулу - 870 697 грн. 80 коп. не свідчить про заподіяння стягувачем боржнику збитків в сумі 87 255 грн.88 коп., у вигляді сплати підприємством виконавчого збору в сумі 87\~069 грн. 78 коп. та мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 186 грн.10 коп., які були стягнути державним виконавцем з ДП АМПУ у процесі виконавчого провадження з суми, яка була стягнута у процесі виконавчого провадження. Суд не приймає доводи позивача, що дії відповідача, направлені на реалізацію свого суб`єктивного процесуального права на примусове виконання судового рішення, фактично є протиправними, лише з метою завдати шкоди позивачу, адже учасники виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження, та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» [PERSON] , як стягувачу надано право звернення судового рішення до примусового виконання, що відповідачем фактично визнається та не доведено обмеження цього права у тому рахунку з урахуванням не виконаного судового рішення у поза виконавчому провадженні на суму 870697 грн. 80 коп. та виконаного судового рішення поза процедури виконавчого провадження на суму 27495,72 грн. Доводи позивача, наведені у наданому до суду позові, що [PERSON] не розглядалась можливість досягнути домовленості з позивачем щодо виконання судового рішення поза межами виконавчого провадження суперечать наведеній позивачем інформації, а саме, наявній в матеріалах провадження заяві АМПУ від 12.11.2020 року про відкладення проведення виконавчих дій з якої вбачається, що після винесення постанови від 05.11.2020 року про примусове виконання рішення суду, 10.11.2020 [PERSON] направлено лист з проханням надати банківські реквізити, докази направлення якого відсутні як в матеріалах справи, так і у додатку до вказаної заяви про відкладення проведення виконавчих дій на строк 10 робочих днів. Зазначене підтверджує пояснення відповідача про те, що присутність представника підприємства на проголошенні судового рішення суду апеляційної інстанції 30.09.2020 надавала можливість виконати рішення суду у повному обсязі до відкриття виконавчого провадження 05.11.2020 за заявою представника боржника від 30.10.2020. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію, викладену Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.02.2020, у справі № 200/10900/18-ц , провадження № 61-22785 св 19, як на таку, яка застосовується у подібних правовідносинах, оскільки правовідносини не є подібними. Так, у наведеній постанові предметом позову і підставами позову є відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову. Верховний Суд зазначив, що у предмет доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала прийняття заходів забезпечення позову. Право на відшкодування збитків у цій справі ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша статті 159 ЦПК України), та аналізуючи цю категорію справ вказав, що: підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння ТОВ «Центр-Інвест 2005» шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності\~є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчиненні такі дії. \~ \~ \~ \~Таким чином, суду не доведено наявність достатніх підстав для настання відповідальності за шкоду у вигляді сплати підприємством виконавчого збору в сумі 87\~069 грн. 78 коп. та мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 186 грн. 10 коп.; позивачем не доведено факту\~наявності збитків,\~а також\~причинно-наслідковий\~зв`язок\~між правопорушенням\~і збитками,\~ що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору не компенсуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed