Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Позивач Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000.00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову зазначають, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. По відношенню до доньки [PERSON] є одинокою матір`ю. У серпні 2023 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася [PERSON] , яка повідомила, що на її утриманні та вихованні перебуває малолітня онука [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] , 1994 р.н., тривалий час з ними не проживає. З пояснення вбачається, що [PERSON] з 2013 року перебувала у Китайській Народній Республіці, де працювала, підтримувала зв`язок з родиною та допомагала матеріально. З червня 2023 року [PERSON] перестала у будь-який спосіб спілкуватися зі своєю матір`ю та малолітньою донькою. [PERSON] повідомила, що зверталася до правоохоронних органів з заявою про розшук [PERSON] . Відповідно до її заяви було відкрите кримінальне провадження, відомості внесені в ЄРДР. Останній раз, коли мати малолітньої виходила за зв`язок, вона перебувала у м. Чанжа, провінція Хунань. У зв`язку з тим, що малолітня [PERSON] залишилась без батьківського піклування, вона тимчасово влаштована в сім`ю бабусі [PERSON] та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою створені комфортні умови для проживання. Дівчинка має окрему кімнату, яка облаштована відповідно до її вікових потреб. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей малолітня [PERSON] пояснила, що не пам`ятає своєї мами. Дівчинка постійно живе зі своєю бабусею, яка фактично займається її вихованням, утримує матеріально. Саме бабуся цікавиться її навчанням, життям. Ніколь не заперечує проти розгляду питання про позбавлення мами батьківських прав стосовно неї. Дівчинка навчається у Рівненському ліцеї № 15 Рівненської міської ради. Останнє відоме місце перебування [PERSON] у місті Рівному квартира [ADDRESS] . Служба у справах дітей зверталася до органів Національної поліції з проханням направити на адресу Служби довідку про розшук батьків та відсутність відомостей про їх місце знаходження стосовно [PERSON] , 1994 р.н. Згідно з відповідді Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, [PERSON] станом на 12.03.2024, за наявними базами Національної поліції України, в розшуку не перебуває. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала. Враховуючи позицію представника позивача провести заочний розгляд справи, суд у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У серпні 2023 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася [PERSON] , яка повідомила, що на її угриманні та вихованні перебуває малолітня онука [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] , 1994 р.н., тривалий час з ними не проживає. З пояснення вбачається, що [PERSON] з 2013 року перебувала у Китайській Народній Республіці, де працювала, підтримувала зв`язок з родиною та допомагала матеріально. З червня 2023 року [PERSON] перестала у будь-який спосіб спілкуватися зі своєю матір`ю та малолітньою донькою. Відповідно до наказу №146-осн від 01.09.2023 року «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] , відповідно до п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008, малолітня [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштована в сім`ю бабусі [PERSON] та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 29.08.2023 року, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , 1970р.н., [PERSON] , [INFO] .. За вказаною адресою створені комфортні умови для проживання. Дівчинка має окрему кімнату, яка облаштована відповідно до її вікових потреб. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження, відомості внесені в ЄРДР, а саме про те, що її донька [PERSON] , [INFO] з 03.06.2023 р. перебуваючи у м.Чанша, провінції Хунань, Республіка Китай безвісти зникла, не виходить на зв`язок та на даний час її місцезнаходження не відоме. Згідно відповіді ГУНП у Рівненській області від 14.03.2024 р. гр. [PERSON] , станом на 12.03.2024 р. за наявними базами Національної поліції України в розшуку не перебуває. Згідно довідки ОСББ «Соборна 38» від 05.03.2024 р. [PERSON] [INFO] фактично проживає з бабусею [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-199/24 від 19.03.2024р., орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] - її донька, з дня народження онуки Ніколь не приймала участі у її вихованні та утриманні. Ніколь весь час проживала і проживає з бабусею [PERSON] . В 2014 році [PERSON] поїхала в Республіку Сінгапур. Останній раз приїзджала в Україну 8 років назад. Останнє відоме місце проживання [PERSON] : м. Чанша, провінція Хунань, Республіка Китай. З червня 2023 року [PERSON] перестала у будь-який спосіб спілкуватися зі своєю матірю та донькою. В судовому засіданні малолітня [PERSON] суду пояснила, що не пам`ятає свою маму [PERSON] .. З самого народження її виховує та утримує бабуся - [PERSON] . Свою маму вона бачила всього три рази, останній раз її бачила коли їй було сім років. Свого батька малолітня [PERSON] також не знає. Щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неї не заперечує. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено. Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, тому, вважає необхідним позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною третьою статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, незважаючи на позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , вона зобов`язана виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дитини до досягнення нею повноліття, сплачуючи аліменти на її утримання. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність відомостей про наявність на утриманні відповідача інших осіб, а також відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, які потребували б додаткових витрат. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь [PERSON] , особи в сім`ю якої тимчасово влаштована дитина, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 20.03.2024 року. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved