Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Теребовлянська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відновити межу та демонтувати самовільно зведену огорожу, яка поділяє земельні ділянки за адресами: [ADDRESS] відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ставши власником домоволодіння, звернулася для виготовлення технічної документації з метою оформити право власності на земельну ділянку. Виготовила технічну документацію, яка в подальшому була затверджена рішенням Теребовлянської міської ради. Відповідач [PERSON] є її сусідом. [PERSON] самовільно встановив межу, збудувавши огорожу, як наслідок, збільшив площу своєї земельної ділянки, захопивши частину земельної ділянки, яка належить позивачу. Вказану обставину підтверджено Актом обстеження, оскільки врегулювати спір між сторонами не можливо, позивач просить відновити її права та законні інтереси задовільнивши позовні вимоги. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03.01.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Теребовлянська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Представник відповідача надіслав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, представник звертав увагу, що позивачем не надано належних і допустимих доказів захоплення земельної ділянки відповідачем. Акт, на який посилається позивач, не містить інформації про те, що земельна ділянка відповідача збільшилась за рахунок земельної ділянки позивача, зміст акта не містить картографічних матеріалів. Представник відповідача вказував, що позовна заява не містить обґрунтування в чому саме полягає порушене право чи законний інтерес позивача, якими діями відповідач порушив таке право та інтерес, недоведеність обставин є підставою для відмови у позові. Протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 15 січня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні просив задовільнити позов з підстав викладених у ньому, представник відповідача просив відмовити в задоволені позову у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю, посилаючись на доводи викладені у відзиві. Представник третьої особи - Теребовлянської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заперечень не надав. Заслухавши пояснення, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. 26.08.2020 року [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] житловий будинок у [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу посвідченим приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №1550. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №221618742 від 26.08.2020 року, [PERSON] є власником частки житлового будинку у [ADDRESS] . 05.10.2020 року [PERSON] подарував [PERSON] частки житлового будинку у [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування серії НМК №028905 посвідченим приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1329. [PERSON] є власником будинку у [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] , на обстежуваній земельній ділянці розташований житловий будинок, власником якого є [PERSON] ; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1822 га., кадастровий номер - 6125084800:02:004:0063 сформована та перебуває в комунальній власності с. Кровинка. При формуванні обстежуваної земельної ділянки межова лінія, яка розділяє будинковолодіння була погоджена суміжними землекористувачами. При обстеженні земельної ділянки в присутності суміжних землекористувачів за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] було виявлено невідповідність існуючої межової лінії до кадастрового плану земельної ділянки. Під час проведення обмірів комісією міської ради суміжні користувачі не дійшли згоди до остаточних промірів земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене комісія рекомендує користувачу сформованої земельної ділянки [PERSON] звернутися інженера-геодезиста для виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення її межовими знаками. 26.02.2021 року рішенням Теребовлянської міської ради № 622 [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,1822 га в [ADDRESS] та передано [PERSON] земельну ділянку у власність. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №269520137 від 07.08.2021 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1822 га., кадастровий номер 6125084800:02:004:0063. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був попереднім власником будинку, який продав [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Продав лише будинок, земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку не продавав, оскільки не було такої вимоги в законі. На момент продажу будинку паркан між домоволодіннями позивача та відповідача був на тому самому місці, як і зараз, жодних спорів з приводу межі між сусідніми землекористувачами не було. Також свідок зазначив, що жодних документів на земельні ділянки він не оформляв, лише ходив в сільську раду із попереднім власником і в поземельні книги вносилась інформація. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Судувід 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження№ 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмовиу судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Відповідно до\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~статтею 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частинами першою, другою\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~статті 373 ЦК України\~право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власностіта встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Згідно з частиною третьою\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою, п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс». Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що позивачем не надано доказів порушення її суб`єктивного права відповідачем. Зокрема, позивач на підтвердження свої вимог посилається на акт обстеження земельної ділянки від 26.01.2021 року, вказуючи, що в акті вказана невідповідність меж земельної ділянки відповідача, паркан перенесено в бік земельної ділянки позивача, чим збільшена площа земельної ділянки відповідача. Таке твердження не відповідає дійсності, оскільки в акті вказано, що при обстеженні земельної ділянки в присутності суміжних землекористувачів за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] було виявлено невідповідність існуючої межової лінії до кадастрового плану земельної ділянки. Під час проведення обмірів комісією міської ради суміжні користувачі не дійшли згоди до остаточних промірів земельної ділянки. Інших доказів, які б доводили порушення прав позивача відповідачем, які полягали у захопленні земельної ділянки шляхом зміщення огорожі, такі як висновок спеціаліста, експерта, тощо, позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто. Суд не приймає до уваги акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, оскільки у вказаному акті не має дати, до акта не додано схеми прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості/ абриси, крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що йому не відомо про будь-які акти, жодних документів на належну йому земельні ділянку не виготовляв. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач не довів свого порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed