Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-14 00:00:00

08 січня 2019 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» Черненко Ю.О. звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості за відсотками, яка виникла за кредитним договором № 014/1915/82//86472 від 08 травня 2007 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2019 року справу передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 08 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1915/82/86472, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 30600 доларів США 00 центів (тридцять тисяч шістсот доларів США 00 центів) строком до 08 травня 2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,75% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Відповідно до умов п. 3.1. кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видачою готівки через касу кредитора. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених кредитним договором: -\~щомісячно,\~до 15\~(п`ятнадцятого)\~числа кожного\~місяця,\~починаючи з\~місяця наступного\~за місяцем\~отримання кредиту,\~часткове погашення\~кредиту згідно\~п.\~1.3.\~кредитного договору\~та остаточне\~погашення кредиту\~до 08\~травня 2017\~року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. кредитного договору (або відповідно до графіку погашення заборгованості у випадку, якщо не зазначено у договорі рахунків); - щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за \~ \~ \~ \~фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Відповідно до умов п. 5.5. п. 6.5. кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався, на вимогу кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 9.1. кредитний договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків). 30 березня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 014/1915/82/86472/1 до кредитного договору (додаткова угода № 1), відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Тимчасово, на період з 30.03.2009 року до 30.3.2009 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення Кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди. 30 червня 2010 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №\~014/1915/82/86472/2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, стропи дійшли згоди про зміну умов погашення кредиту, визначених кредитним договором, відповідно до нижченаведених положень до цієї угоди, а саме: дата остаточного погашення кредиту 08 травня 2027 року. Також сторони дійшли згоди, що з 30 червня 2010 року погашення заборгованості та кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за кредитом та процентів) відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором (додаток до цієї додаткової угоди). Дата погашення щомісячних ануїтетних платежів 14 числа кожного календарного місяця. Позивач акцентує\~увагу,\~що з укладенням\~кредитного договору\~у позичальника виник\~обов`язок\~повернути банку\~кредит та\~відсотки за\~Кредитним договором\~у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 травня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, що виникають з умов кредитного договору № 014/1915/82/86472 від 08.05.2018 року в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до умов п. 1.3. договору поруки сторони встановили, що зобов`язання поручителів перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених договорами поруки та кредитним договором - не потребують. Крім того, відповідно до умов п. 2.1. та п. 3.1. договорів поруки сторони встановили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручителі несуть солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основаного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Проте, всупереч вимогам п. 5.1. кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. У зв`язку із зазначеним вище, позивач звернувся до суду для захисту своїх кредиторських прав. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року справу прийнято до провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатової К.В. Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року задоволено заяву представника\~АТ «Райффайзен\~Банк» \~про залучення\~в якості\~правонаступника позивача\~по \~цивільній справі\~за позовом\~Акціонерного товариства\~«Райффайзен Банк\~Аваль» до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~захист порушеного\~права,\~шляхом стягнення\~заборгованості за\~відсотками. Замінено позивача по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості за відсотками на його правонаступника Акціонерне товариство «Оксі Банк». Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 червня 2023 року задоволено заяву представника\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«МАНІТУ» про\~заміну сторони\~правонаступником \~по цивільній\~справі за\~позовом Акціонерного\~товариства «Оксі\~Банк» до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~захист порушеного\~права,\~шляхом стягнення\~заборгованості за\~відсотками.Замінено позивача по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Оксі Банк» до [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості за відсотками, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ». До суду сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином. Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалася на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. 08 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1915/82/86472, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 30600 доларів США 00 центів (тридцять тисяч шістсот доларів США 00 центів) строком до 08 травня 2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,75% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Відповідно до умов п. 3.1. кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видачою готівки через касу кредитора. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.5. п. 6.5. кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався, на вимогу кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 9.1. кредитний договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків). 30 березня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 014/1915/82/86472/1 до кредитного договору (додаткова угода № 1), відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Тимчасово, на період з 30.03.2009 року до 30.3.2009 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення Кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди. 30 червня 2010 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №\~014/1915/82/86472/2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, стропи дійшли згоди про зміну умов погашення кредиту, визначених кредитним договором, відповідно до нижченаведених положень до цієї угоди, а саме: дата остаточного погашення кредиту 08 травня 2027 року. Також сторони дійшли згоди, що з 30 червня 2010 року погашення заборгованості та кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за кредитом та процентів) відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором (додаток до цієї додаткової угоди). Дата погашення щомісячних ануїтетних платежів 14 числа кожного календарного місяця. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 травня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, що виникають з умов кредитного договору № 014/1915/82/86472 від 08.05.2018 року в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до умов п. 1.3. договору поруки сторони встановили, що зобов`язання поручителів перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених договорами поруки та кредитним договором - не потребують. Крім того, відповідно до умов п. 2.1. та п. 3.1. договорів поруки сторони встановили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручителі несуть солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основаного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Судом взято до уваги долучений 12 серпня 2021 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] доказ, а саме: копію отриманого з Єдиного державного реєстру судових рішень заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2014 року по справі №\~638/15830/13ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 жовтня 2003 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головно: управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №1-03-152923-ИР2 на підставі розпорядження від 03 жовтня 2003 року за №7828 - ИР2. Крім того, вказаним вище заочним рішенням визначено спосіб\~реалізації предмета\~іпотеки шляхом\~застосування процедури\~продажу предмету\~іпотеки,\~встановленої статтею\~38\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~надати AT\~«Райффайзен Банк\~Аваль» в\~особі Харківської\~обласної дирекції\~AT\~«Райффайзен Банк\~Аваль» право\~на продаж\~предмету іпотеки,\~а саме:\~квартиру [ADDRESS] ,\~будь-якій\~особі покупцеві,\~за ціною встановленою на\~підставі оцінки\~суб`єктом\~оціночної діяльності,\~на рівні,\~не нижчому\~за звичайні\~ціни на\~цей вид\~майна на\~момент укладення\~договору купівлі-продажу,\~з отриманням\~витягу з\~Державного реєстру\~прав власності,\~з отриманням\~дублікатів правовстановлюючих\~документів на\~нерухомість у\~відповідних установах,\~підприємствах або\~організаціях незалежно\~від форм\~власності та\~підпорядкування,\~з можливістю\~здійснення AT\~«Райффайзен Банк\~Аваль» в\~особі Харківської\~обласної дирекції\~AT\~«Райффайзен Банк\~Аваль» всіх\~передбачених нормативно-правовими\~актами держави\~дії,\~необхідних для\~продажу предмета\~іпотеки. Позивачу надано право AT «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок продажу предмету іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , задовольнити свої вимоги та витрати пов`язані з реалізацією предмету іпотеки та за кредитним договором № 014/1915/82/86472 від 08.05.2007 року в розмірі 35181,94 доларів США, за курсом НБУ станом на 28.05.2013 року 281209,25 гривень та штраф за порушення строків сплати кредиту та відсотків в сумі 41960 гривень. Аналізуючи зазначене, суд вбачає факт використання кредитором права на задоволення своїх майнових вимог у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/1915/82/86472 від 08.05.2007 року в розмірі 35181,94 доларів США, за курсом НБУ станом на 28.05.2013 року 281209,25 гривень та штраф за порушення строків сплати кредиту та відсотків в сумі 41960 гривень. Відповідно до приписів статті 575\~ЦК України та статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина першастатті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).\~ Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі статтею 8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129\~Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки кредиторські права позивача (первісного кредитора) задоволено у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом надання права кредитору на продаж предмета іпотеки в рахунок заборгованості відповідача, яка складається, зокрема, але не виключно, із заборгованості за відсотками. Судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed