Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. В позові посилається на те, що він із відповідачем [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі до 1993 року. Після розлучення, 28.12.1993 року відповідно до Розпорядження органу приватизації квартира [ADDRESS] передана йому в приватну власність. 24.01.1994 він отримав Свідоцтво про право власності на вказану квартиру в якому зазначено, що вона належить на праві власності йому та членам його сім`ї. Вважає, що це майно відповідно до вимог ст. 57 СК України є особистою приватною власністю, а тому просить з цих підстав позов задовольнити. В судове засідання представник позивача подав суду клопотання про проведення судового розгляду без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення про виклик в суд на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до вимог ст. 187 ч. 10 ЦПК України. Суд, врахувавши клопотання представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлені наступні факти. Позивач [PERSON] зареєстрований та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] . До 1990 року з ним спільно за вказаною адресою також проживав і його батько [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги (а. с. 11-13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 15). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 6), то [PERSON] до 09.12.1993 року перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Згідно змісту заяви на ім`я керівника органу приватизації Заставнівського міськвиконкому (а. с. 7) позивач [PERSON] звернувся з проханням безоплатної приватизації та передачу в приватну власність нерухомого майна, а саме квартирі [ADDRESS] . Відповідно до змісту Розпорядження органу приватизації № 93/10 від 28.12.1993 (а. с. 8) вирішено прохання [PERSON] задовольнити та передати йому в приватну власність вищевказану квартиру. Як вбачається із копії Свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1994 (а. с. 9), яке видане органом по приватизації Заставнівської міськради, то право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] . Згідно вимог ст. 22 КпШтС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Як встановлено судом, то розірвання шлюбу між сторонами (09.12.1993) передувало зверненню позивача [PERSON] до органу приватизації. В самій же заяві відображено волевиявлення виключно позивача щодо участі в приватизації квартири. Тобто, відповідач [PERSON] не виявила бажання брати участі в таких дія, що підтверджується відсутністю її підпису в заяві. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру хоч і містить посилання про належність її на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , однак не враховує реальний стан подій та правовідносин між сторонами, які існували на момент його видачі. Матеріалами справи доведений той факт, що на момент проведення процедури приватизації спірної квартири з державного житлового фонду, сторони не перебували в шлюбі, а тому набута позивачем квартира в цьому процесі належить до його особистого майна. Також встановлено, що відповідач [PERSON] в свою чергу не використала права безоплатної приватизації державного житлового фонду. Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин та фактичних даних, позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved