Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

29.05.2024 року заявник [PERSON] звернулася до Кролевецького районного суду Сумської області з заявою про встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , до 09 березня 2022 року, до часу мобілізації, з метою отримання грошової допомоги, з причин неможливості документально підтвердити факт спільного проживання. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є її батьком, разом із яким до 09 березня 2022 року заявник постійно проживала за адресою [ADDRESS] , вела спільне господарство, мала спільні права та обов`язки, і який до повноліття утримував її. 26 жовтня 2019 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на [PERSON] . Батько заявниці [PERSON] з 09 березня 2022 року виконував службові обов`язки по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації. Згідно письмового сповіщення [INFO] №603 від 26.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зник безвісти [INFO] в районі н.п. с.Ласточкине Донецької області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації. Таке сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку. 27 лютого 2024 року по факту зникнення [PERSON] безвісти 19.02.2024 року під час захист батьківщини в зоні виконання бойових завдань внесені відомості до ЄРДР №12024200510000041 за ч.1 ст.115 КК України. Крім того, відомості про батька заявниці [PERSON] внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих умов. Однак при зверненні до військової частини [NUMBER] з проханням виплати грошової допомоги у зв`язку із зникненням безвісти батька [PERSON] заявниці було відмовлено, оскільки останньою не надано докази того, що вона проживала разом із батьком. Встановлення факту проживання однією сім`єю заявника [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на отримання грошової виплати за безвісти зниклого батька [PERSON] . В судовому засіданні заявниця наполягала на задоволенні заяви. На запитання суду повідомила, що після одруження з [PERSON] проживала разом із ним у м.Києві, оскільки вони не мали можливості знайти роботу у м. Кролевці. Припинення спільного проживання із чоловіком суду не підтвердила, хоча наполягала, що водночас постійно проживала спільно із батьком, часто до нього приїжджаючи. Наголосила на добрих стосунках із батьком, на тому, що останній постійно фінансово їй допомагав, вони регулярно спілкувалися під час військової служби [PERSON] за допомогою месенджерів та мобільного зв`язку. Заінтересована особа - [INFO] , - явку представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши думку заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами від 25 травня 1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявниця є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.6, 7). Згідно сповіщення [INFO] №603 від 26.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зник безвісти [INFO] в районі н.п. с.Ласточкине Донецької області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації (а.с.8). Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20240305-280 від 05.03.2024, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зник на території бойових дій (під час воєнних дій), особа рядового або начальницького складу (а.с.10). Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024200510000041 від 27.02.2024 року, відомості про зникнення [PERSON] безвісти 19.02.2024 року внесено до реєстру за ознаками ч.1 ст.115 КК України (а.с.11). Згідно витягу із наказу командира в/ч [NUMBER] №269 від 10.03.2024 року, майор [PERSON] , командир 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини [NUMBER] , 19 лютого 2024 року зник безвісти за особливих обставин (під час збройного конфлікту) при виконанні бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини в районі населеного пункту Ласточкине Донецької області, під час дії воєнного стану (а.с.12-13). Згідно листів військової частини [NUMBER] за №1687/5/2036 від 08.04.2024 року та за №1687/5/2716 від 27.04.2024 року, заявниці було відмовлено у виплаті згідно з Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 7 Порядку виплату грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 та розділом XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. № 260, оскільки заявниця, будучи повнолітньою донькою [PERSON] , з ним постійно не проживала, а проживала у [ADDRESS] (а.с.14, 16). Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що працює водієм ККЗ, проживає у одному під`їзді з [PERSON] , заявницю знає, йому також відомо, що вона протягом тривалого часу проживала разом із батьком у [ADDRESS] - до від`їзду на навчання у м.Київ. Підтвердити суду, що заявниця продовжила постійно проживати разом із батьком після навчання та після укладення шлюбу, що у заявниці та [PERSON] існували спільний побут та обов`язки, не зміг, лише підтвердивши, що заявниця дійсно неодноразово відвідувала батька, однак не зміг повідомити, наскільки часто та регулярно це відбувалося. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що є безробітним, проживає у сусідньому під`їзді з [PERSON] , заявницю знає, йому також відомо, що вона протягом тривалого часу проживала разом із батьком у [ADDRESS] . Підтвердити суду, що заявниця продовжила постійно проживати разом із батьком після укладення шлюбу, що у заявниці та [PERSON] існували спільний побут та обов`язки, не зміг, лише підтвердивши, що заявниця дійсно неодноразово відвідувала батька, однак не зміг повідомити, наскільки часто та регулярно це відбувалося. Суд дослідив також інші письмові докази, надані заявником: - витяг з реєстру територіальної громади, згідно з яким [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 06 травня 2024 року (а.с.5); - довідку голови ради будинку [ADDRESS] від 08.04.2024 року, згідно з якою [PERSON] , [INFO] , фактично проживає та веде спільне домашнє господарство з [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] (а.с.15); - роздруківку листування та дзвінків з месенджера «Вайбер» з абонентом « [PERSON] » за 06.01.2024 - 25.02.2024 (а.с.19-31); - роздруківку про рух коштів на рахунку [PERSON] , якою підтверджується регулярне перерахування коштів від [PERSON] заявниці за період з 19.08.2022 по 23.01.2024 (а.с.32-34), - проте критично оцінює доказову силу вказаних документів для підтвердження саме факту постійного проживання заявниці із [PERSON] . Так, за приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначено в Постанові №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до абз. 1, 3 ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці в та членів їх сімей» № 2011-ХП від 20.12.1991 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства -незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Аналогічні положення містяться у п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016, відповідно до якого виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. При цьому п. 2 вказаного Порядку зазначається, що у цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-1V від 11.12.2003 реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на отримання грошової виплати за безвісти зниклого батька [PERSON] , отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази не підтверджують факт постійного проживання між заявником та [PERSON] , який зник безвісти 19.02.2024 року, до 09.03.2022 року, оскільки з наданих доказів вбачається, що заявниця постійно проживала у м.Києві із своїм чоловіком, а [PERSON] лише періодично відвідувала, приїжджаючи в гості. Надані фотографії, листування та підтвердження регулярних переказів коштів не можуть слугувати підтвердженням факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків. На підставі вищенаведених доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви заявника та встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявник не надав суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження вимог, викладених в заяві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed