Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник АТ КБ «Приватбанк» Похил Д.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.10.2013 року в розмірі 99977,45 грн., яка складається з наступного: 25000,00 заборгованість за кредитом; 74977,45 грн заборгованість за пенею, а також понесені позивачем судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 23.10.2013 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк». Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку Преміальна картка «Platinum» (кредитний ліміт до 100000 грн.). Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 13.09.2023 року має заборгованість 99977,45 грн., яка складається з наступного: 25000,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 74977,45 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.118) 16.02.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Колінько Н.О. суду було надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати строк позовної давності та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. (а.с.145-152) В обґрунтування вказує, що позиваючись з\~даним позовом\~до суду\~позивачем,\~у якості\~доказу наявності\~заборгованості по\~кредитному договору\~про надання\~банківських послуг\~б/н\~від 23.10.2013\~року до\~позовної заяви\~було долучено:\~розрахунок заборгованості\~за договором\~про надання\~банківських послуг\~б/\~н від\~23.10.2013\~року,\~укладеного між\~ПриватБанком та\~клієнтом [PERSON] ,\~станом на\~30.06.2022\~року,\~який частково\~(кожен\~аркуш,\~крім останнього,)\~підписаний невідомою\~особою,\~а остання\~сторінка розрахунку,\~взагалі не\~підписана,\~оскільки поруч\~з реквізитом:\~«Представник ПриватБанку\~Похил Д.О.»\~підпис відсутній.\~Період розрахунку\~-\~з 18.12.2013\~року по\~13.09.2023\~року.\~Відповідач стверджує,\~що такий\~розрахунок не\~достовірний;\~виписка за\~договором б/н\~за період\~05.12.2013-15.09.2023.\~При цьому\~до якого\~саме договору\~надана ця\~виписка,\~не зрозуміло;\~довідка про\~зміну умов\~кредитування та\~обслуговування кредитної\~картки оформленої\~на [PERSON] \~(договір\~б/н).\~При цьому\~до якого\~саме договору\~надана ця\~довідка,\~не зрозуміло,\~дата та\~номер довідки\~відсутні,\~тому не\~можливо ідентифікувати\~в який\~період часу\~видавалася така\~довідка та\~чи є\~вона чинною;\~довідка без\~номера і\~дати в\~якій зазначено\~про зміну\~умов кредитування\~та обслуговування\~кредитної картки\~оформленої на\~ [PERSON] (договір\~б/н).\~При цьому\~до якого\~саме договору\~надана ця\~довідка,\~не зрозуміло;\~копія документу,\~виданого іноземною\~(російською)\~мовою без\~надання офіційного\~перекладу ймовірно\~з такою\~назвою:\~«Анкета -\~заявление о\~присоединении к\~Условиям и\~Правилам предоставления\~банковских услуг\~в ПриватБанке».\~При цьому\~Позивач не\~зазначає про\~наявність у\~нього оригіналу\~такого доказу,\~а лише\~зазначає про\~те,\~де він\~має зберігатися;\~Витяг із\~Тарифів обслуговування\~преміальних кредитних\~карток Platinum,\~World\~Black\~Edition,\~World\~Elite,\~Infinite,\~VISA\~Signature.\~При цьому\~такий витяг\~ніким не\~підписаний і\~зазначено про\~те,\~що:\~«тарифи затверджені\~на засіданні\~Правління АТ\~КТ «ПРИВАТБАНК»\~від 19.02.2019\~р згідно\~до Протоколу\~засідання Правління\~№ 8\~від 08.04.2019\~року.\~Тобто вони\~ймовірно діють\~з 2019\~року;\~доказ без\~назви,\~без дати,\~номеру,\~без періодів,\~без нумерації\~сторінок,\~без нічого.\~Роздруківка чогось.\~В першому\~абзаці зазначено\~про те,\~що ПУБЛІЧНЕ\~АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО\~КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК\~«ПРИВАТБАНК» публічно\~пропонує широкому\~та необмеженому\~колу осіб\~можливість отримання\~банківських послуг,\~для чого\~публікує умови\~та правила\~надання банківських\~послуг.\~То ж\~якщо це\~умови та\~правила надання\~банківських послуг,\~то з\~них не\~зрозуміло проміжок\~часу,\~в якому\~вони діяли.\~У розділі\~«додатки» позовної\~заяви Позивач\~зазначає про\~те,\~що це\~витяг з\~умови та\~правила надання\~банківських послуг,\~що діяла\~на момент\~підписання заяви,\~проте докази\~цього відсутні;\~Копія документу,\~виданого іноземною\~мовою без\~надання офіційного\~перекладу ймовірно\~з такою\~назвою:\~«Об актуализации\~условий и\~правил предоставления\~банковских услуг». Відповідач\~зазначає,\~що він\~не визнає\~всі ці\~докази,\~вважає,\~що вони\~не можуть слугувати належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності заборгованості. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині укладання з відповідачем договору про надання банківських послуг, посилається на те, що такий договір укладений шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «КБ «Приватбанк». Така анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг визначають умови кредитування, порядок надання кредитних карток, відкриття кредитного ліміту, зміни його розміру. Позивач стверджує, що для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] 05.12.2013 року отримав кредитну картку [NUMBER] , що вбачається із довідки б/н. Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість. Позивач вказує, що при оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписана відповідачем, чим він підтвердив ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які розміщено на офіційному сайті позивача. Як вже зазначалося, Позивачем надано «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, дата 23.10.2013», яка викладена іноземною мовою, російською, яка не містить перекладу на українську мову. Крім того, російською мовою викладені документи з такою назвою: «Об актуализации условий и правил предоставления банковских услуг», який також не містить перекладу на українську мову. Зважаючи, що АТ КБ «Приватбанк» є державним банком, тобто на нього поширюють вимоги ч. 6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року. Наведене свідчить, що позивач в межах спірних правовідносин, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23.10.2013 року, має довести укладання з відповідачем договору про надання банківських послуг такими доказами, які б давали можливість суду достовірно з`ясувати обставини, які мають значення у справі, а саме факт укладання договору. Натомість, позивачем подані докази в підтвердження укладання договору, що викладені іноземною мовою, що позбавляє суд належним чином дослідити їх та надати таким доказам оцінку. При цьому а ні суд, а ні інші учасники справи не наділені повноваженнями щодо перекладу на державну мову - мову якою здійснюється судочинство, документів, що складені іноземною мовою та подані до суду позивачем. Представник відповідача не є перекладачами з російської мови, але частково її розуміє. Користуючись такими знаннями ним встановлено, що «Анкета - заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, дата 23.10.2013 року» не містить даних про те, що особа, яка її підписала, виявила бажання обрати хоч якусь з запропонованих банківських послуг та хоч якусь суму. Доказів, які б свідчили про те, що відповідачем дійсно було отримано банківську карту матеріали справи не містять. Від того, яку саме банківську послугу замовляє клієнт банку залежить, які умови та правила банку будуть на нього розповсюджуватися. Так як особа, яка підписала «Анкета - заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, дата 23.10.2013 року» не обрала жодну з банківських послуг, відповідно відсутні регулювання відносин між банком та клієнтом. А відтак посилання позивача та не, що відповідачем було отримано преміальну картку Platinum (кредитний ліміт до 100 000 грн.) безпідставне. Надана Позивачем Виписка за договором б/н за період 05.12.2013-15.09.2023. При цьому Позивач стверджує, що у відповідача є заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 23.10.2013 року, і до чого тут виписка за договором б/н за період з 05.12.2013 - не зрозуміло. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці докази, які мабуть слід розуміти як Умови та Правила (оскільки назви такий документ не має) розуміла особа, яка підписала «Анкету - заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, дата 23.10.2013 року» та ознайомлювалась і погоджувалась із ними. Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.10.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надана позивачем копія Витягу із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature не визнається Відповідачем, оскільки вона та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Крім того, цей витяг має тарифи декількох карт та не зазначено про те, яку саме карту було видано Відповідачу. Крім того такий Витяг належним чином не засвідчений жодною особою, а тому не може бути належним та допустимим доказом. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідач стверджує, що він не укладав з Позивачем кредитний договір, а відтак, у нього відсутня заборгованість за кредитним договором. Відповідач припускає, що він, як і більшість громадян України можливо й звертався до відповідача за банківськими послугами. Але що то були за послуги Відповідач не пам`ятає, так само, як і не пам`ятає, щоб такі послуги, як кредитна картка з кредитним лімітом, йому надавалися Позивачем. Доказів отримання банківських послуг у Позивача Відповідач не має. Відповідач стверджує, що заборгованість перед банком з приводу невиконання прийнятих зобов`язань він не має. Враховуючи зазначене, Відповідач вважає, що Позивачем не доведено наявність у Відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 23.10.2013 року у розмірі: 25000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 74977,45 грн. заборгованість за пенею; а тому позов має бути залишеним без задоволення. Щодо позовної давності. В позовній заяві Позивач стверджує про те, що кредитний договір начебто був укладений 23.10.2013 року. Також Позивач вказує на те, що останнє поповнення картки начебто відбулося 25.11.2021 року. Позов був поданий до суду 08.11.2023 року. У позовній заяві позивач просить стягнути пеню в сумі 74977,45 грн. Однак, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України строк позовної давності (один рік) до вимоги про стягнення пені минув. Відповідно до ст.257 ЦК України строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом також минув. У зв`язку з чим Позивач користуючись правом, наданим йому ст.267 ЦК України, просить суд застосувати і до вимоги про стягнення заборгованості по кредиту і до вимоги про стягнення пені позовну давність, що є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] , вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23.10.2013 року у розмірі 25 000,00 грн. - заборгованість за кредитом та 74977,45 грн. заборгованість за пенею - безпідставними, недоведеними, незаконними, та необґрунтованими. Представник позивача\~- [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Колінько Н.О. в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 23.10.2013 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк». Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку Преміальна картка «Platinum» (кредитний ліміт до 100000 грн.) (а.с.27-99). З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач [PERSON] з 18.12.2013 року по 25.11.2021 року активно користується карткою та вносить суми для погашення заборгованості (а.с.19-24). Крім того, згідно довідки, наданої позивачем, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким відповідачу була надана кредитна картка, «Visa Platinum» № 4627055009044370 від 05.12.2013 року, термін дії якої до грудня 2014 року (а.с.26), та на яку відповідачем 25.11.2021 року зроблений переказ у розмірі 2772,34 грн. (а.с.19) Станом на 13.09.2023 року прострочена заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором\~№б/н від 23.10.2013 року становить\~99977,45 грн., яка складається з наступного: 25000,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 74977,45 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. (а.с.16-18) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 23.10.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховану пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період з часу виникнення спірних правовідносин (23 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 листопада 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд вважає посилання представника відповідача на те, що банком не надані докази в підтвердження позовних вимог саме до відповідача ЛузІна, а надані лише докази стосовно особи ЛузИна, необґрнутованими, оскільки Анкета-заява (а.с.127) від 23.10.2013 року заповнена на російській мові і прізвище відповідача зазначене на російській мові "Лузин". Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII Про захист прав споживачів (далі Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, яка відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ ПриватБанк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд вважає, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді Заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно до заявлених позовних вимог та згідно наданого розрахунку розмір тіла кредиту складає 25000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 25000,00 грн. За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі\~25000,00 гривень, в іншій частині позовні вимоги банку задоволенню не підлягають за недоведеністю. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі .

Outcome: partial