Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Трускавецької міської ради про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що позивачка з відповідачем [PERSON] з 17.09.2010 року перебувають в шлюбі. У шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому одночасно із заявою про стягнення аліментів на дітей вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу. Внаслідок військових дій російської федерації вона разом з дітьми була змушена переїхати із міста Запоріжжя в м. Трускавець Львівської області де разом із дітьми перебуває на обліку, як внутрішньо переміщені особи. Чоловік продовжує проживати за місцем реєстрації в м. Запоріжжя. Відповідач добровільно не сплачує аліменти на дітей. З огляду на це просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей в розмірі 10000 грн. 01.07.2024 року представник відповідача на адресу Трускавецького міського суду Львівської області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачка чинить перепони у спілкуванні відповідача з дітьми шляхом прямої заборони спілкуватися з батьком, його довіритель звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради з заявою про визначення місця проживання дітей. Наразі питання про визначення місця проживання дітей не вирішено, а тому вважає, що не можливо вирішити питання на користь кого з батьків слід стягувати аліменти. Зазначив, що відповідачем на користь позивача постійно здійснюються перекази коштів на утримання дітей в добровільному порядку. З огляду на вищенаведене просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . 01.07.2024 року [PERSON] на адресу Трускавецького міського суду Львівської області подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що 19.05.2024 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Трускавецької міської ради щодо розгляду питання про визначення місце проживання дітей, відповідач на дане засідання не з`явився, розгляд даного питання було відкладено. 04.07.2024 року від представник відповідача на адресу Трускавецького міського суду Львівської області надійшло заперечення на відповідь на відзив. Позивачка та її представник в судовому засіданні, позов підтримали та просили суд задоволити позов з причин наведених в позовній заяві. Позивачка в судовому засіданні додатково пояснила, що відповідач на утримання доньок жодних коштів не надає, хоча у нього є така можливість, оскільки відповідач має неофіційний постійний дохід від роботи в майстерні, недавно придбав автомобіль марки «Mazda 5» 2015 року випуску. Представник відповідача в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог заперечив з причин наведених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Трускавецької міської ради в судове засідання не з`явилася, проте на адресу суду подала заяву у якій просила суд проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] /арк. справи 10-11/. Відповідно до\~довідок про\~взяття на\~облік внутрішньо\~переміщеної особи\~ №\~1331-5003307627,\~№ 1331-5003307629\~та №\~1331-5003307631\~від 30.05.2024\~року [PERSON] разом\~з дітьми\~ [PERSON] та\~ [PERSON] взяті\~на облік,\~як внутрішньо\~переміщені особи\~та фактично\~проживають за\~адресою:\~ [ADDRESS] . справи 5, 12-13/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дітей визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, проте є працездатною особою, має додатковий дохід про, що зазначає у своїй заяві до Служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради, на його утриманні інших осіб не має. Посилання позивачки на те, що з урахуванням сучасного ціноутворення сума аліментів в розмірі 10 000 грн. може надати їй можливість утримувати дітей, не є безумовною підставою стягнення з відповідача аліментів у вказаній нею сумі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України підлягає врахуванню, зокрема, матеріальне становище платника аліментів. Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів про наявність у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти у вказаному в позовній заяві розмірі. Крім цього, суд звертає увагу позивачки на те, що обов`язки по утриманню дитини повинні нести обоє батьків. Тому за наведених обставин суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачем, суд немає. Відповідно до витягу з єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів [PERSON] з 09.05.2023 року належить транспортний засіб марки «Mazda 5» 2015 року випуску /арк. справи 38/. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка проживає разом з дітьми, займається їх вихованням, і відповідача (є особою працездатного віку, є інвалідом ІІІ групи, має додатковий дохід)- платника аліментів, те, що відповідач не надав суду відповідних доказів про те, що у нього на утриманні є інші неповнолітні діти чи непрацездатні особи, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з 05.06.2024 року до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати вимогам законності та справедливості. На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дітям належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об`єктивності, ґрунтуються на законі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial