Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-02 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою адвоката Бедьдій Наталії Володимирівни представника позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про встановлення факту родинних стосунків, визнання права користування земельною ділянкою та скасування ухвали Львівської міської ради №280 від 25 лютого 2021 року. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та пояснень третьої особи : 18 листопада 2021 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Бельдій Наталія Володимирівна звернулась до Шевченківського районного суду м. з позовною заявою до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про встановлення факту родинних стосунків, визнання права користування земельною ділянкою та скасування ухвали Львівської міської ради №280 від 25 лютого 2021 року. Позовну заяву обґрунтовує тим, що у 1946 році пращури та спадкодавці позивачів: [PERSON] , який доводиться прапрадідом [PERSON] , [PERSON] , прадідом [PERSON] та його донька - [PERSON] , відповідно прабаба [PERSON] , [PERSON] , баба [PERSON] прибули до міста Львова з Польщі, як переселенці по операції « Вісла . Вказує, що радянська влада надала переселенцям у власність будинок та дві земельні ділянки в користування, що оформлено документально. Вказує, що з указаного часу розпочалось законне, зареєстроване землекористування земельними ділянками, у тому числі земельною ділянкою (городом) площею 0,1 га. родичами позивачів по прямій висхідній лінії - [PERSON] та [PERSON] , яке з 1949 року органами державної влади та місцевого самоврядування держав, які поширювали свою юрисдикцію на сьогоднішню територію України, не припинялось, позаяк, жодного рішення про припинення такого землекористування не приймалось. Стверджує, що як огородження указаної земельної ділянки так і факт обробляння її як [PERSON] і [PERSON] так і їх нащадками, аж до позивачів включно відомо відповідачу - органу місцевого самоврядування - Львівські міській раді. Обоє предків по висхідній лінії отримали землю у користування взамін майна та наділів, яких вини були позбавлені через примусове відселення по операції « Вісла ». Окрім того, вказує про те, що родичі позивачів по висхідній лінії [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] проживали в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] з моменту переселення і до моменту смерті.Так, позивачі стверджують, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , яка в свою чергу являється матір?ю [PERSON] , яка в свою чергу являється матір?ю [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] , який в свою чергу являється батьком [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 3). Позивачі указують, що являються прямими родичами від [PERSON] та [PERSON] , які успадкували користування земельними ділянками під житловим будинком за адресою [ADDRESS] та земельною ділянкою, частина якої внесено до державної кадастрової карти за кадастровим номером 4610137500:02:006:0352. Отже, на їхню думку земельна ділянка кадастровий номер 4610137500:02:006:0352 не може вважатись вільною та такою, котрою може розпоряджатись Львівська міська рада в принципі, що зумовлює порушене право позивачів при винесенні ухвали Другої сесії восьмого скликання Львівської міської ради №280 від 25 лютого 2021 року, якою було надано громадянці [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0782 га на [ADDRESS] ) для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови. Вважають, якщо вищевказана земельна ділянка не вільна, то така не може бути передана третім особам на будь-яких умовах. Тому вважають, що ухвала Львівської міської ради №280 від 25 лютого 2021 року є незаконною та підлягає скасуванню. Щодо встановлення факту родинних відносин між позивачами та [PERSON] , то це необхідно зробити для доведення спадкоємства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до померлих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Цю обставину не можуть довести докментами за відсутністю таких. Враховуючи викладені вище обставини, позивачі просять суд встановити факт родинних стосунків, а саме те, що [PERSON] та [PERSON] являються праправнуками [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] ; [PERSON] являється правнуком [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] ; визнати право користування земельною ділянкою площею 0,1 га. по [ADDRESS] , частиною якої являється земельна ділянка площею 0,0782 га. кадастровий номер 4610137500:02:006:0352 за позивачами, а також скасувати ухвалу Другої сесії восьмого скликання Львівської міської ради Р №280 від 25 лютого 2021 року, як таку, що стосувалась розпорядження земельною ділянкою, яка не може важатись вільною. Позиція відповідача. Відповідачем було подано відзив від 16.11.21 року, в якому позовну заяву в частині встановлення родинних стосунків відповідач заперечує з огляду на те, що зі змісту позовної заяви не вбачається що позивачі являються родичами [PERSON] та [PERSON] , заперечують факт користування земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] , оскільки не було зареєстровано відповідне речове право на спірну земельну ділянку, також позов заперечує з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] надано у власність саме будинок, а не земельну ділянку; в розумінні Земельного кодексу від 2001 року земельна ділянка кадастровий номер 4610137500:02:006:0352 пл. 0,072 га. не передавалась у землекористування позивачам, тому таке землекористування самовільне; також зазначають, що необхідно врахувати той факт, що оскільки земля не була у власності то не можна претендувати на відповідне користування, заперечують факт звернення позивачів та спадкодавців до Львівської міської ради про факт користування земельною ділянкою пл. 0,0532 між будинками №№ [NUMBER] та [ADDRESS] ; також вказують, що суд не може підміняти своїм судовим рішенням дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування з передачі земельної ділянки у користування. У відзиві на позовну заяву визнають факт звернення [PERSON] до Львівської міської ради , а саме те, що [PERSON] зверталась до ЛМР про надання в користування земельної ділянки пл. 0,0990 га між будинками №№ [NUMBER] і [ADDRESS] . Крім того визнають листування [PERSON] та Львівської міської ради. Позиція третьої особи. У своїх поясненнях третя особа зазначила про те, що [PERSON] помер в 1947 році, а будинок [ADDRESS] був переданий у власність у 1948 році, відтак [PERSON] у власність вказаний будинок отримати не міг; вказує, що право користування земельною ділянкою належало лише [PERSON] і то виключно на половину земельної ділянки, оскільки на той момент [PERSON] помер, чим визнають відповідне право користування земельною ділянкою; зазначають, що право користування на спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] набув його брат - [PERSON] та матрі [PERSON] , як відповідні спадкоємці; крім того вказує про те, що будинки, що підлягають державній реєстрації повинні бути здані в експлуатації; стверджує, що будинок № [ADDRESS] зазнавав перебудови. Крім того зазначає, що 18 листопада 1977 року [PERSON] здійснила прижиттєве розпорядження будинком на користь [PERSON] , однак [PERSON] не змогла оформити відповідну спадщину, в наслідок чого приватизувала даний будинок у 1995 році, на той момент у [PERSON] не було зареєстрованого права користування спірною земельною ділянкою. Зазначає , що Земельний кодекс УРСР від 18.12.1990 року закріпив право постійного або тимчасового користування земельними ділянками, однак [PERSON] не отримувала жодного Державного акту на право користування спірною земельною ділянкою, відтак вважає що [PERSON] повинна була реєструвати право користування земельною ділянкою при чинності кожним новим законом. Зазначає що спірна земельна ділянка є вільною. Визнає факт звернення [PERSON] до Львівської міської ради щодо надання у власність спірної земельної ділянки. Стверджує, що [PERSON] безпідставно зверталась до суду щодо надання у власність спірну земельну ділянку, однак, при цьому на докази не покликається. Вказує, що [PERSON] отримала право власності на земельну ділянку під будинком, чим реалізувала своє право на безоплатну приватизацію землі. Зазначає, що право власності або користування земельною ділянкою виникає після відповідної реєстрації таких прав на землю. Вказує, що суд не може підміняти своїм судовим рішенням дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування з передачі земельної ділянки у користування. Зазначає, що [PERSON] отримала спірну земельну ділянку на законних підставах, оскільки така земельна ділянка являлась вільною. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2021 року було задоволено заяву адвоката Бельдій Н.В. про забезпечення позову. Заборонено Львівській Міській Раді, [PERSON] та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти з земельною ділянкою площею 0,0782 га. кадастровий номер 4610137500:02:006:0352 наступні дії: реєстрацію права власності на земельну ділянку, передачу земельної ділянки у власність, продаж або оренду земельної на земельних торгах у формі електронного аукціону. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2021 року про забезпечення позову скасовано. У задоволенні заяви адвоката Бельдій Н.В. про забезпечення позову відмовлено. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 23.11.2022 року постанову Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року залишено без змін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.03.2023 року прийнято відмову позивачів від частини позовних вимог а саме, що [PERSON] та [PERSON] являються правнуками [PERSON] ; [PERSON] являється онуком [PERSON] (яка проживала за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] ) та закрито провадження у цій частині. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.03.2023 року закрити підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просили позовну заяву задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позовної заяви заперечувала. Просила у задоволені позовної заяви відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи проти позовної заяви заперечувала. Просила у задоволені позовної заяви відмовити Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що: Архівними довідками Державного архіву Львівської області №І-3032/07-12 від 04 листопада 2021 року (том.1, а.с. 39) та 01.08.2017 року №1-7147 (том 1, а.с. 38) підтверджується, що 1946 році пращури та спадкодавці позивачів: [PERSON] , який доводиться прапрадідом [PERSON] , [PERSON] , прадідом [PERSON] та його донька - [PERSON] (відповідно прабаба [PERSON] , [PERSON] , баба [PERSON] ), зі своєю донюко. [PERSON] прибули до міста Львова з Польщі, як переселенці по операції « Вісла ». Постановою Виконкому Львівської Міської Ради Депутатів Трудящих від 24 червня 1949 року №708 «Про затвердження рішення Виконкому Шевченківської Райради депутатів трудящих від 7-го лютого 1949 року №3 про передачу на власність будинку по [ADDRESS] переселенцю гр. [PERSON] і [PERSON] » - відповідно до інструкції Управління по справам евакуації при РНК УРСР і НК УРСР від 25.УІІ-1945 року №5312, Виконком Львівської Міської Ради Депутатів Трудящих вирішив: затвердити рішення Виконкому Шевченківської райради депутатів трудящих від 07 лютого 1947 року №3 Про передачу на власність будинку по [ADDRESS] у власність переселенцям - гр. [PERSON] і гр. [PERSON] замість майна, залишеного в Польщі, на суму 6650 карб. Вартість будинку 2393 карб. , якою передавалась у влстність у власність садиба, яка складалась з будинку площею 28 м2, сараю площею 15 м2 та городу площею 0,1 га. (том 1, а.с.32), Відповідно до указаної постанови переселенцям надавався у власність садиба, яка складалась з будинку площею 28 м2, сараю площею 15 м2 та городу площею 0,1 га. Указане підтверджується витягом з Протоколу №3 від 07 лютого 1949 року Виконкому Шевченківської Районної Ради депутатів трудящих та Схем-планом «Отвода земельного участка во временное пользование под индивидуальный огород» (том 1 а.с. 34) гр. [PERSON] по [ADDRESS] , відповідно до якого, всього переселенцям передано у користування земельних ділянок (3 шт.) площею 0,1525 га., з яких під будівлею і подвір`ям 0,0092 га, а під пашнею 0,1433 га.. На план-схемі наявні відмітки про реєстрацію землекористування державними органами Української РСР, чим виконано зобов`язання [PERSON] та [PERSON] стосовно реєстрації такого землекористування. Відповідно до наявного у позивачів «Свидетельства о праве собственности на строение» від 20 листопада 1953 року (том 1 а.с.35) прямий родич позивачів по висхідній лінії, [PERSON] отримав право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у відповідності до Рішення Львівського держвиконкому від 24 червня 1949 року №708. Свідоцтво про право власності на будівлю було записано в Реєстрову (кадастрову) книгу за №6 Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації 25 листопада 1953 року. [PERSON] отримала Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на будівлю від 11 січня 1950 року (том 1 а.с.36), виданого Житловим управлінням Львівського міського відділу комунального господарства на це ж будинковолодіння на підставі Рішення виконкому Львівської міськради депутатів трудящих №708 від 24 червня 1949 року, яке було зареєстровано в цій же книзі 23 січня 1950 року. Про реєстрацію землекористування також свідчить рішення виконкому ЛМР від 24.06.1949 року. [PERSON] помер в травні 1948 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Відділом реєстрації громадянського стану управління МВС у Львівської 10 травня 1948 року (том 1, а.с. 43), тобто до отримання документів про право власності на житловий будинок та про право користування на дві земельні ділянки - під будинком та земельної ділянки, яка є частиною земельної ділянки кадастровий номер 4610137500:02:006:0352. Спірною земельною ділянкою після смерті [PERSON] почала користуватись його донька [PERSON] . [PERSON] , 1913 року народження (згідно архівної довідки № І-7147 від 01.08.2017) і онука [PERSON] , тобто донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] народились у Польщі. З наявних у справі доказів судом встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , яка в свою чергу являється матір?ю [PERSON] , яка в свою чергу являється матір?ю [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] , який в свою чергу являється батьком [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 3). На доведення прямих родинних зав`язків позивачів зі своїми прародичами, наявні такі докази: родинні світлини, оригінали документів наявних у позивачів, копії документів з інвентарної справа БТІ та ЕО та показання свідків. 03 листопада 1956 року [PERSON] прізвище змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00001638841 від 10 листопада 2009 року. [PERSON] , яка доводиться позивачам прабабою до [PERSON] , [PERSON] та бабою до [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 серпня 1993 року, виданого Відділом запису актів громадянського стану Виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих (том 1, а.с. 44). З моменту примусового переселення з Польщі до Львова та до смерті, [PERSON] проживала в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] . [PERSON] народжена від [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народжень № 00033892945 від 26 листопада 2021 року (Т.2 а.с.19-20). 17 листопада 1977 року [PERSON] здійснила прижиттєве розпорядження належній їй на праві особистої власності житловим будинком разом з усіма приналежними до нього господарськими будівлями за указаною адресою склавши заповіт в користь своєї доньки, [PERSON] (том 1, а.с. 45). Після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняла спадщину за своєю померлою матір`ю, в силу приписів ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР, в редакції закону, який діяв станом на день її смерті, оскільки відповідно до ч.1 вказаної статті визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до даних Будинкової книги стосовно зареєстрованих тосіб у будинковолодінні, усі без виключення громадяни - і спадкодавці, і спадкоємці, були зарестровані за адресою [ADDRESS] безперервно протягом усього їхнього життя, з реєстрації знімались виключно у зв`язку зі смертю. (Т.1 а.с. 82-87). Крім того, [PERSON] здійснила прижиттєве розпорядження свого майна на користь своїх синів - [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 53). Позивач 1 [PERSON] та позивач 3 [PERSON] являються дітьми [PERSON] (том 1, а.с. 59) та відповідно спадкоємцями після його смерті (т1 а.с.57, 61). У судовому засіданні 27 лютого 2024 року допитані свідки [PERSON] (1955 р.н.), [PERSON] (1978 р.н.), [PERSON] (1961 р.н.), [PERSON] (1955 р.н.), [PERSON] (1956 р.н.). Так, свідок [PERSON] вказала, що вона особисто обробляла спірну земельну ділянку допомагаючи позивачу 1 [PERSON] . Свідок [PERSON] вказав, що спірну земельну ділянку завжди обробляла сім?я [PERSON] , а також те, що він пам?ятає [PERSON] , яка також обробляла спірну земельну ділянку. Свідки [PERSON] (1961р.н.) та свідок [PERSON] вказав що пам?ятає [PERSON] та її матір [PERSON] , які обробляли спірну земельну ділянку. Свідок [PERSON] вказав що йому відомо, що в 1946 році [PERSON] та [PERSON] приїхали до Львова, в 1946 році їм було надано в користування спірну земельну ділянку, яку вони обробляли землю з 1946 року та яку в подальшому обробляли їх нащадки. Крім того вказав, що пам?ятає [PERSON] та її матір [PERSON] . Крім того усі свідки зазначали про те, що спірна земельна ділянка була завжди огороджена. Також в матеріалах справи наявні світлини з яких вбачається огородження спірної земельної ділянки та її обробіток (том 1 а.с. 127-133). Відтак, судом встановлено, що як позивачі так і їх предки користувалися та обробляли спірну земельну ділянку, котра здавна була огороджена. Крім того судом встановлено, що з 2006 року родина позивачів неодноразово повідомляла орган місцевого самоврядування про спадкове законне безперервне та зареєстроване землекористування спірною земельною ділянкою. Так, [PERSON] неодноразово зверталась до Львівської міської ради з заявами, у яких повідомляла про те, що являється землекористувачем спірної земельної ділянки більше 58 років, позаяк така була надана її мамі - [PERSON] в замін залишеного майна в Польщі; є огородженою, ніколи не вилучалась, знаходиться між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] . До указаних заяв долучались, належним чином отримані у ЛМР, копії топографо-геодезичних матеріалів з масштабу 1:500, наданих ЛМР, а також Акт встановлення та узгодження меж такої земельної ділянки від 07 вересня 2007 року з підписом директора ЛКП «Варшавське 407» та печаткою Департаменту містобудування Львівської міської ради Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин від 07.05.2007 року за яким землекористувачем спірною земельною ділянкою указано [PERSON] та чітко окреслено межу такої земельної ділянки. [PERSON] зверталась до міського голови м. Львова з заявою від 08.12.2006 року де сьомим додатком є архівний витяг про надання земельної ділянки в користування (том 1, а.с. 89), на даному зверненні є штамп про прийняття даної заяви з додатками датований 08.12.2006 року, тобто з 08 грудня 2006 року Львівській міській раді було відомо про те, що спірна земельна ділянка не являється вільною. Листом Управління архітектури та містобудування Львівської міської ради від 25 11 2006 року №3-ч24 280/20 надано висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою за підписом заступника начальника управління О. Яреми з якого убачається про те, що ЛМР відомо про звернення [PERSON] про надання земельної ділянки (№1) вільної від забудови пл. 0,0532 га в межах червоних ліній пл. 0,057 га, яка є відмінною від земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0376 га. При цьому жодного рішення у тому числі про відмову в задоволення даної заяви Львівська міська рада у 2006-2007 роках, як і в подальшому не приймала. 30.05.2007 року [PERSON] своєю заявою повідомила Львівську міську раду про спадкове користування земельною ділянкою між будинками №№ 35 і [ADDRESS] (том.1 а.с. 93 абз.6 та ас.94). Крім того [PERSON] подавала заяву на адресу міського голови м. Львова, в якій вказувала про спадкове користування спірною земельною ділянкою (т.1, а.с. 98). До даної заяви долучено викопіювання на якому відображено дві земельні ділянки. Наявність штампу Львівського міського центру державного земельного кадастру та посадової особи ЛМР, а саме начальника управління земельних ресурсів регулювання земельних відносин, котрий датований 21.12.2006 роком свідчить про те, що Львівській міській раді станом на 2006 рік було відомо про спадкове користування земельною ділянкою виконавцем заяви (викопіювання з генплану - том 1 а.с. 99). З 2010 року [PERSON] неодноразово зверталась до Львівської міської ради з заявами про приватизацію вказаної земельної ділянки, яким повідомляла про не припинене спадкове землекористування земельною ділянкою пл. 0,0990 га. у тому числі в межах черв ліній 0,010 га, щоразу подаючи план земельної ділянки з отриманими матеріалами погодження місця розташування земельної ділянки з Львівського міського відділу ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру». Листом від 14.07.2010 року №2403-3вих1749 (том 1, а.с. 115) на №12684 заступником начальника Управління природніх ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради І. Гримак повідомлено [PERSON] про те, що в управлінні на розгляді знаходиться її звернення щодо надання земельної ділянки орієнтованою площею 0,099 га на [ADDRESS] (між будинками 32 і 38) для ведення садівництва; відповідно до ст. 118 ЗК України Управління простить визначити відповідність даних земельних ділянок генеральному плану міста Львова. Указаній відповіді передувало прохання Управління надати певні документи, які необхідні для розгляду заяви (лист від 08.04.2010 р. №2403-вих-859 на лист 4874). 10.08.2011 року через Відділ центрального обслуговування мешканців адміністративно-господарського управління ЛМР подана заява [PERSON] (померлого батька позивача [PERSON] ) про погодження вибору місця розташування указаної земельної ділянки (том 1, а.с. 117). До даної заяви було додано витяг з протоколу від 04.021949 та копію постанови ЛМР від 24.06.1949, план земельної ділянки (том 1, а.с. 117) з відповідними додатками (том 1, а.с. 122-123). 06.08.2011 року лисом №2403-3вих-1928 на №18733 начальник Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ЛМР скеровує начальнику Управління архітектури Ю. Криворучку прохання визначити відповідність місця розташування даної земельної ділянки генеральному плану міста Львова. Однак листом Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ЛМР від 02.09.11 №2403-3вих-1971 на №18733 повідомлено заявника про неможливість вирішення питання про передачу йому у власність земельної ділянки під садівництво до розробки плану детального планування території в межі якого входить запропонована земельна ділянка до закріплення. Листом від 26.08.2011 року №2403-3вих-1928 на №18733 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ЛМР повідомлено [PERSON] про необхідність визначення місця розташування до Львівської міської ради надано Висновок ДП Державний інститут проектування міст «Містопроект» №237/12-1 від 02.06.2011 року на вх..№ 324 про забудову ділянки на вулиці Винниця, яким інститут не заперечує щодо можливості забудови земельних ділянок в районі [ADDRESS] та ділянок, суміжних з ними. Листом від 28.03.2012 року №2403-3вих-754 на №3-ко-6514 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ЛМР [PERSON] повідомлено про можливе вирішення питання відведення земельної ділянки після розроблення детального плану території. Листом 19.09.2012 №2403-3вих-1821 на №3ч-24669 від 25 07.2012 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ЛМР [PERSON] та [PERSON] повідомлено про те, що для ґрунтовного вивчення питання можливості відведення земельної ділянки буде здійснено виїзд на місце робочої групи у складі представників відповідних служб міської ради, очолюваної міським головою. 26.10.2021 року [PERSON] подала через ЦНАП м. Львова звернення №3-1-65746-ша-24, яким повідомила ЛМР про порушення її права на фактичне володіння земельною ділянкою на яку за активної участі ЛМР надано дозвіл [PERSON] виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0782 га на [ADDRESS] ) для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови. Указаній земельній ділянці на час подання такого звернення присвоєно кадастровий номер 4610137500:02:006:0352. У відповідь на вищевказане звернення ЛМР своїм листом від 02.11.2021 року №2403вих-101080 повідомила про підтвердження інформації щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою відведення спірної земельної ділянки площею 0,0782 га та про звернення гр. [PERSON] від 11.10.21 року №3-1-104461/АП-24 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Відтак, судом встановлено, що Львівській міській раді починаючи з 2006 року було достеменно відомо про безперервне, зареєстроване землекористування спірною земельною ділянкою позивачами а також їхніх предків та про те, що спірна земельна ділянка не є вільною та має постійних користувачів. Крім того, встановлено звернення [PERSON] до Львівської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою відведення спірної земельної ділянки площею 0,0782 га. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] або її сім`я будь-коли користувалися спірною земельною ділянкою. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті , встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно пункту 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, що виникли до набрання Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Прапрадід до [PERSON] , [PERSON] , прадід до [PERSON] ( [PERSON] ); прабаба до [PERSON] , [PERSON] , баба до [PERSON] ( [PERSON] спадкоємців померли та спадщина після їх смерті відкрилась ще до прийняття нового ЦК України, а отже до вказаних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР, в редакції закону, який діяв станом на день смерті [PERSON] , визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п.113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Мінюсту України № 18/3 від 18.06.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного Акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Велика палата Верховного суду, відступивши від попередніх правових висновків, виклала у своїй Постанові від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц (провадження №14-63цс20) наступний правовий висновок: Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені представником позивача у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved