Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулось Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.07.2007 між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір № 72-Ф/07, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 170\~000, 00 доларів США. 07.03.2014 Вінницький районний суд Вінницької області ухвалив рішення по справі № 128/4912/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 33\~555, 07 доларів США проценти та 72\~281, 92 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, а також судових витрат. Апеляційний суд Вінницької області 04.06.2024 скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та залишив в силі рішення в частині стягнення процентів. Заборгованість стягнута за рішенням суду погашена в повному обсязі 12.12.2017, а тому у банка є підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3 % річних на прострочену суму боргу за період з 12.03.2017 по 11.12.2017 в сумі 758, 44 доларів США. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідачки 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12.03.2017 до 11.12.2017 в сумі 758, 44 доларів США. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.04.2024 матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.05.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження, вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 09.05.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, відповідачка отримала особисто 17.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 29) Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 09.05.2024, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 28.05.2024 відповідачці було відмовлено у задоволенні її клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При цьому судом звернуто увагу учасників справи на те, що вони не позбавлені права надати суду заяви по суті справи і докази, які вважають за необхідне, у строки визначені ухвалою суду від 09.05.2024 та процесуальним законодавством України. Роз`яснено, зокрема, що все, що сторона по справі бажає висловити в засіданні, може бути нею викладено в заяві по суті; учасники справи не позбавлені можливості безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, в тому числі доводами іншої сторони, і реагувати на ці аргументи у відповідності до вимог ЦПК України. Ухвалою суду від 09.07.2024 у ПАТ АБ «Укргазбанк» було витребувано належним чином засвідчену копію кредитного договору кредитного № 72-Ф/07, укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 03.07.2007. На виконання вимог вищевказаного судового рішення 16.07.2024 від позивача надійшли витребувані судом докази. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та на виконання вимог ухвали суду від 09.07.2024, чи клопотання, крім клопотання відповідачки про розгляд справи з викликом сторін, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.07.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 72-Ф/07. (а.с. 40-43) З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.03.2014 у цивільній справі № 128/4912/13 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 72-Ф/07 від 03.07.2007 в розмірі\~33\~555, 07 доларів США та 72\~281, 92 гривень, з яких: 33\~555, 07 доларів США - проценти за період з 26.12.2009 по 30.04.2011; 26 268, 76 гривень -\~пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 05.09.2010 по 30.04.2011; 46 013, 16 гривень -\~пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 05.09.2009 по 30.04.2011. Також з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» було стягнуто судовий збір в сумі 3\~404, 88 гривень. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04.06.2014 вищевказане рішення суду першої інстанції в\~\~частині\~\~стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасну сплату кредиту період з 05.05.2010 по 30.04.2011 в сумі 26 268, 75 гривень та пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 05.05.2009 по 30.04.2011 в\~\~сумі 46 013, 16 гривень було скасовано; ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення за кредитним договором з [PERSON] пені за несвоєчасну сплату кредиту період з 05.05.2010 по 30.04.2011 в сумі 26 268, 76 гривень та пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 05.05.2009 по 30.04.2011; в іншій частині рішення суду залишено без змін. З виписки по рахунку відповідачки вбачається, що 12.12.2017 нею було сплачено 33\~555, 07 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 72-Ф/07 від 03.07.2007, тим самим виконано вищевказане судове рішення. (а.с. 9) Позивач вважає, що відповідачкою прострочено виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, у зв`язку із чим вона зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити три проценти річних від простроченої суми за період з 12.03.2017 по 11.12.2017. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та на виконання ухвали суду від 09.07.2024, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах від 09.05.2024 та від 28.05.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а інші юридичні факти. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Оскільки на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07.03.2014 у цивільній справі № 128/4912/13, між сторонами виникло саме грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вищевикладене також узгоджується із правовою позицією Верховного\~Суду, висловленою в постанові від 16.05.2018 у справі\~№ 459/3560/15-ц. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. За\~ змістом\~ наведеної\~ норми\~ закону\~ нарахування\~ 3 % річних на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за\~ час прострочення. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачки сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 12.12.2017, що підтверджується випискою по рахунку відповідачки. (а.с. 9) Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Судом встановлено, що право пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання у позивача виникло з моменту набрання рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.03.2014 у цивільній справі № 128/4912/13 законної сили - 04.06.2014; правопорушення тривало по 12.12.2017; позивач пред`явив вимоги про стягнення 3 % річних за період з 12.03.2017 по 11.12.2017 (включно). Судом перевірено розрахунок нарахування позивачем 3 % річних і встановлено наступне. Оскільки сума до стягнення визначена у судовому рішення саме в іноземній валюті, то з урахуванням належного тлумачення ч. 2 ст. 625 ЦК України, це передбачає і нарахування 3% річних саме у цій іноземній валюті. Так, за період з 12.03.2017 до 11.12.2017 3 % річних становлять: 33\~555, 07 доларів США (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 275 днів (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 758, 44 доларів США. Таким чином, розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, відповідає вимогам чинного законодавства України. Отже, із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з 12.03.2017 до 11.12.2017 в розмірі 758, 44 доларів США. Відповідачкою заява про застосування строків позовної давності не подавалась. Відповідно, підстави для застосування таких строків відсутні. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.03.2014 у цивільній справі № 128/4912/13 за період з 12.03.2017 до 11.12.2017 в сумі 758, 44 доларів США. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3\~028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.03.2024. (а.с. 3) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3\~028, 00 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (100 %). Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved