Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, складеним у вигляді розписки про отримання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що 5.01.2021 року між позивачем [PERSON] (на той час [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] був укладений договір у вигляді розписки про отримання, за яким позивач передала, а відповідач отримала ювелірні вироби на загальну суму 35 000 доларів США і зобов`язалась повернути до 1 лютого 2021 року або безпосередньо дані прикраси, або грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США. Про отримання від позивача ювелірних виробів загальною вартістю 35 000 доларів США та прийняття зобов`язань повернути їх або грошові кошти в повному обсязі у строк до 1.02.2021 року 5 січня 2021 року [PERSON] власноруч написала розписку про отримання відповідного змісту. Однак [PERSON] до цього часу не виконала перед [PERSON] взяті на себе зобов`язання, не повернула ні до 1.02.2021 року, ні до дати подачі позову до суду ні отримані ювелірні вироби, ні 35 000 доларів США, таким чином порушивши умови договору від 5.01.2021 року. За таких обставин просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 35 000 доларів США вартості отриманих ювелірних виробів, 2 157,50 доларів США - 3%-річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 2.02.2021 року по 21.02.2023 року, а також всі понесені судові витрати. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що між позивачем та відповідачем дійсно був підписаний договір у вигляді розписки і [PERSON] дійсно отримала вказані ювелірні вироби, однак доказів їх вартості в розмірі 35 000 доларів США позивачем не надано і відповідач з таким розміром не згодна. 7.02.2021 року [PERSON] повернула частину ювелірних виробів [PERSON] , яка прийняла їх без заперечень, однак в позові вона вимагає стягнути з відповідача на користь позивача чомусь всю суму ювелірних виробів в розмірі 35 000 доларів США. Судом була призначена судово-почеркознавча експертиза і 12.02.2024 року КНДІСЕ було виготовлено висновок експертів, однак даний документ був складений з порушення діючих норм і правил, що підтверджується консультативним висновком від 14.06.2024 року, складеним Одеською філією Київської незалежної судово-експертної установи, тому не може братись судом як належний і допустимий доказ. За таких обставин просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши оригінал розписки про отримання, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. За приписами ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1, ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентовано ч.2, ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 22.12.2020 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1727, в результаті якого дружині було присвоєно прізвище „ [PERSON] " (т.1, а.с.8). 24.09.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, складеним у вигляді розписки про отримання (т.1, а.с.1-5). Як встановлено судом, 5.01.2021 року між позивачем [PERSON] (на той час [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] був укладений договір у вигляді розписки про отримання, за яким позивач передала, а відповідач отримала п`ять одиниць ювелірних виробів на загальну суму 35 000 доларів США і зобов`язалась повернути до 1 лютого 2021 року або безпосередньо дані прикраси, або грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США. Про отримання від позивача ювелірних виробів загальною вартістю 35 000 доларів США та прийняття зобов`язань повернути їх або грошові кошти в повному обсязі у строк до 1.02.2021 року 5 січня 2021 року [PERSON] власноруч написала розписку про отримання відповідного змісту (т.1, а.с.9). Таким чином, сторони уклали між собою змішаний договір, який містить в собі окремі елементи різних договорів: договору позики та договору купівлі-продажу. Також, даною розпискою відповідач підтвердила факт передачі позивачем відповідачу вказаного товару і умови та строки його повернення або грошової суми як загальної вартості всього товару. В даній розписці відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути позивачу до 1.02.2021 року або всі отримані ювелірні вироби, або їх вартість 35 000 доларів США (т.1, а.с.9). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначила представник позивача, на день розгляду справи відповідач не повернула позивачу ні 35 000 доларів США, ні жодної одиниці з 5 одиниць ювелірних виробів. Як зазначає ч.1, ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що „Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Але до вказаної дати 1.02.2021 року відповідач не повернула позивачу ні грошових коштів, ні ювелірних виробів. Як встановлено судом, оригінал розписки про отримання від 5.01.2021 року знаходиться у позивача, пред`явленого суду представником позивача, що свідчить про не виконання умов змішаного договору відповідачем по справі. Будь-яких дописів про часткове повернення ювелірних виробів оригінал розписки не містить. Представник відповідача [PERSON] стверджувала у підготовчому судовому засіданні, що відповідач [PERSON] частково виконала умови змішаного договору і 7.02.2021 року передала власноруч [PERSON] частково ювелірні вироби, про що позивач у примірнику розписки від 5.01.2021 року відповідача власноруч написала про повернення їй 7.02.2021 року чотирьох одиниць ювелірних виробів, поставивши свій підпис (т.1, а.с.53). Згідно висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи КНДІСЕ №21528/21529/23-32 від 12.02.2024 року встановлено, що підпис, який міститься в лівій нижній частині аркуша нижче рукописного тексту в розписці про отримання від 5.01.2021 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] без застосування технічних засобів (т.1, а.с.148-153). Як передбачає ч.1, ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 35 000 доларів США, що і підтвердила представник позивача у судовому засіданні, довіритель якої обрала спосіб захисту у вигляді саме стягнення вартості з відповідача ювелірних виробів, а не повернення безпосередньо самих ювелірних виробів, що є її особистим правом, а також вказане передбачено укладеним змішаним договором, описаним вище. Аналізуючи докази, зібрані по справі, суд приходить до висновку, що оскільки позивач, надавши договір у вигляді розписки про отримання від 5.01.2021 року, виконала зі свого боку умови змішаного договору від 5.01.2021 року, а відповідач, отримавши ювелірні вироби не повернула їх у повному обсязі позивачу у вказаний строк або не повернула їх вартість в розмірі 35 000 доларів США, тому зазначений розмір 35 000 доларів США підлягає стягненню у судовому порядку. Ствердження представників відповідача [PERSON] та [PERSON] про те, що висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи КНДІСЕ №21528/21529/23-32 від 12.02.2024 року є неналежним доказом, оскільки виконаний з чисельними порушеннями діючого законодавства і спростовується змістом консультативного висновку Одеської філії Київської незалежної судово-експертної установи (т.2, а.с.36-45), суд не може покласти в основу рішення, оскільки судом було відмовлено у заявленому клопотанні представнику відповідача [PERSON] про приєднання консультативного висновку Одеської філії Київської незалежної судово-експертної установи до матеріалів цивільної справи в третьому судовому засіданні після винесення судом ухвали від 23.04.2024 року про закриття підготовчого судового засідання і призначення справи до розгляду по суті (т.1, а.с.205-206), при цьому ні відповідач [PERSON] , ні її представники не повідомляли суд у підготовчому провадженні про приєднання в майбутньому даного висновку у зв`язку з його підготовкою, а в судовому засіданні 23.07.2024 року представники відповідача не заявляли клопотання про поновлення їм строку на подачу доказів. Відповідно до ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання, тому з неї на користь позивача необхідно стягнути 2 157,50 доларів США як трьох відсотків річних в порядку встановленому ч.2, ст.625 ЦК України. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки задоволено позов судом в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 9 924 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду з даним позовом (т.1, а.с.6), 6 691 грн. 44 коп. вартості проведення судово-почеркознавчої експертизи, а всього 16 615 грн. 44 коп.

Outcome: approved