Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-09 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та визначити місце проживання дітей разом з нею. Позовну заяву мотивує тим, що на даний час з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть та мають окремий бюджет. Діти проживають разом з нею, вона ними опікується та враховуючи, що вона має достатній дохід та можливість забезпечити дітям належні умови проживання, просить визначити їх місце проживання разом з нею. У підготовче засідання позивач не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, однак 10 червня 2024 року подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позові вимоги повністю підтримує. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення. 10 червня 2024 року відповідач подав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради у підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення. 10 липня 2024 року представник третьої особи Н.Мазанович подала заяву, в якій просила судові засідання проводити без участі представника третьої особи. Крім того вказала, що відповідач не заперечує щодо того, щоб діти проживали з позивачем, про що надав до Рівненського міського суду заяву, в якій визнає позовні вимоги та не заперечує проти винесення рішення. Враховуючи, що спір між батьками відсутній, а отже в органу опіки та піклування не має правових підстав для підготовки висновку, просить позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей задовольнити. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 05 квітня 2014 року , серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 05 квітня 2014 року, актовий запис № 315. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 14 жовтня 2014 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 14 жовтня 2014 року. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачем, відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з позивачем, тому суд доходить висновку, що після розірвання шлюбу, малолітніх дітей слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved