Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, який уточнив у квітні 2023 року, до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., яким в остаточній редакції позову просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на одну другу частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , припинити право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. У мотивування позовних вимог заявник вказує, що 29.09.2009 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області було затверджено мирову угоду за змістом якої [PERSON] , [PERSON] присуджено по одній другій частці житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами закінченого будівництвом, але не зданого до експлуатації за адресою: [ADDRESS] . 20.06.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 17.02.2011 року № 29, [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на одну другу частину у будинку [ADDRESS] , яка складається з: літ «А» -житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «Впд» - погріб, літ. «Г» - комора, літ. «Д» - душ, літ. «М» - сарай, №1-8 огорожа, І- цистерна, ІІ брукування. Як вказує позивач, за технічним паспортом домоволодіння, який виготовлений за станом на 29.09.2009 року, загальна площа будинку складала 80,6 кв.м, житлова площа- 53,9 кв.м. У 2019 році він збудував сарай. Для введення сараю до експлуатації позивач звернувся до органів ДАБК та отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серії ОД № 181193550366. В січні 2020 року він вирішив зареєструвати своє право власності на новозбудований сарай, але йому було відмовлено, оскільки в державному реєстрі речових прав відкрито розділ № 971708651227 на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , де вказано, що загальна площа складає 80,6 кв.м., житлова площа складає 53,9 кв.м., та складається з літ. «А» - житловий будинок, літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», « 1-8 огорожа, а відповідно до поданого позивачем технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Регіональний центр юридичної допомоги» 05.11.2010 року, зазначено, що загальна площа будинку становить 91,3 кв.м., житлова площа становить 53,9 кв.м., а також відмінні характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вказує, що вказане позбавляє його можливості вчинити дії спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на заявлений ним сарай. Позивач вказує, що йому стало відомо про те, що 08.10.2019 року відповідачка отримала у власність на підставі договору дарування одну другу частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач вважає, що реєстрація за відповідачкою права власності, та її самовільна забудова, перешкоджає позивачу зареєструвати свою будівлю. Позивач вказує, що на його думку, що технічний паспорт, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] підроблений, про що він написав заяву до відділку поліції. Представник [PERSON] адвокат Юшинська І.Є. подала відзив на позов, яким повністю не погодилась з доводами позову за наступних підстав: Так, адвокат вказує, що [PERSON] є власником однієї другої частки у будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.10.2019 року, укладеного між нею та [PERSON] , який зареєстрований у реєстрі за № 2222 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. Предметом цього договору є одна друга частина житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., та господарчих будівель і споруд літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», « 1-8 огорожа, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1040 га, кадастровий номер земельної ділянки 5122780200:02:001:0803. Адвокат Юшинська І.Є. вважала, що [PERSON] набула право власності у передбачений законом спосіб, попередній власник набутою нею частки - [PERSON] зареєструвала своє право спільної часткової власності у встановленому законом порядку. Тому вона вважає, що позивач не навів жодної правової підстави для скасування державної реєстрації права власності [PERSON] , а також не навів достатніх доказів на обгрунтування своїх доводів про неможливість за реєструвати своє право власності. [PERSON] подала заяву, якою просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Приватний нотаріус Мазаратій І.В. подала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.06.2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Сторони подали заяви про розгляд справи у свою відсутність (через тривале знеструмлення суду). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2010 року визнано мирову угоду укладеного між сторонами та закрито провадження у справі № 2-1523/2010. За умовами мирової угоди [PERSON] , [PERSON] присуджено по одній другій частці житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами закінченого будівництвом, але не зданого до експлуатації за адресою: [ADDRESS] . 20.06.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 17.02.2011 року № 29, [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на одну другу частину у будинку [ADDRESS] , яка складається з: літ «А» -житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «Впд» - погріб, літ. «Г» - комора, літ. «Д» - душ, літ. «М» - сарай, №1-8 огорожа, І- цистерна, ІІ брукування. На підставі рішення від 17.02.2011 року № 29 виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Одеського району Одеської області, 24.02.2011 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на одну другу частину у будинку [ADDRESS] , яка складається з: «А», загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., та господарчих будівель і споруд літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», « 1-8 огорожа. 08.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування однієї другої частини у будинку [ADDRESS] , яка складається з: «А», загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., та господарчих будівель і споруд літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», « 1-8 огорожа. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., внесений до реєстру за № 2222. З наявної у справі інвентарної справи № 578 на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що на земельній ділянці існують самочинно побудовані об`єкти, а саме, літ. «а1», літ. «М», які були наявні за станом на 26.04.2011 року (згідно запису в інвентарній справі). Тому, доводи позову про те, що ФОП [PERSON] не врахувала наявність самочинних будівель при складанні технічного паспорту безпідставні. На думку суду, до винесення вироку суду в рамках кримінального провадження, протокол допиту свідка, не може вважатись належним доказом в цивільному судочинстві. Суд переконаний, що доказове значення цивільному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Подібна за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 по справі №822/551/18, від 08.08.2018 по справі №820/4428/17 від 26.06.2018 по справі №808/2360/17. Тому посилання [PERSON] на протокол одночасного допиту в кримінальній справі є безпідставними. Клопотань про допит свідка в справі, що розглядається, позивач не заявляв. Суд, виходячи з принципів диспозитивності та змагальності процесу, самостійно докази не збирає. Суд встановив, що реєстрація права власності [PERSON] на належну їй частку у будинку [ADDRESS] здійснювалась виходячи з загальної площі 80,6 кв.м., житлової площі 53,9 кв.м. Наявність у технічному паспорту відмітки про самочинне будівництво окремих об`єктів, не є безумовною підставою для відмови у проведенні реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які не мають режиму самочинного будівництва. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22) вказано, що: «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними». В справі що розглядається, позивач не довів суду, що право власності [PERSON] набула у супереч нормам закону, і тому вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності не є ефективним способом захисту. Вимога про припинення права власності [PERSON] є похідною вимогою від можливості задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права власності. Інші вимоги, з урахуванням уточнення позовної заяви, [PERSON] не заявлялись. Таким чином позов є не обгрунтованим і задоволенню не підлягає. Питання судового збору: Оскільки у позові слід відмовити, то витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed