Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказує, що 12 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір №100815043. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п.6 кредитного договору. 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27102023/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №27102023/1 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15801,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10801,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 12 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №9656237. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п.6 кредитного договору. 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27102023/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №27102023/1 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22122,10 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15122,10 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитних договорів [PERSON] зобов`язався вчасно повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цими договорами. Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке набуло права вимоги за кредитними договорами, просить стягнути з [PERSON] на свою користь: - заборгованість за кредитним договором №100815043 від 12 серпня 2023 року в сумі 15801,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10801,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; - заборгованість за кредитним договором №9656237 від 12 серпня 2023 року в сумі 22122,10 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15122,10 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Юшкевич К.Д., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи у її відсутності. В судовому засідання відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що кредитних договорів він не укладав, грошових коштів від ТОВ «Мілоан» у кредит не отримував. Вказує, що він через мережу Інтернет шукав додатковий заробіток, з приводу якого із ним зв`язався зловмисник, якому він надав інформацію лише про номера своїх банківських карток. В подальшому зловмисник заволодів належними йому грошовими коштами, які знаходились на його банківських картках, про що він повідомив у поліцію. Вказує, що кредитів у ТОВ «Мілоан» він не брав, а це зробив зловмисник, який заволодів його даними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кравчук В.М. також просить відмовити у позові, посилаючись на те, що невстановлена особа якимось чином заволоділа інформацією щодо анкетних даних [PERSON] , здійснила несанкціонований доступ до його телефону та заволоділа грошовими коштами [PERSON] . Крім того, представник відповідача [PERSON] - адвокат Кравчук В.М. подав відзив, у якому позовні вимоги вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що за заявою [PERSON] 14 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023243100000523 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, у якому [PERSON] є потерпілим. Наразі у даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, в ході якого встановлено, що невстановлена особа отримала несанкціонований доступ до персональних даних та карткових рахунків [PERSON] , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] та № [NUMBER] , оформила 12 серпня 2023 року кредити на ім`я [PERSON] із зарахуванням коштів на ці карткові рахунки та в подальшому перерахувала їх на невстановлений рахунок. Вказує, що отримання кредиту та подальше списання з карткового рахунку коштів відбулось саме внаслідок дії невстановленої особи. При цьому, дії [PERSON] не сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а так само укладенню кредитних договорів, що виключає покладення на нього цивільно-правової відповідальності за цими договорами. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Юшкевич К.Д. подала відповідь на відзив, у якому вказує, що кредитні договори від 12 серпня 2023 року були укладені сторонами в електронній формі, а тому мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Вказує, що при укладенні вказаних договорів відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту та позики, підписання договорів здійснювалось електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний останнім при укладенні договорів. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Тому, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, у якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення таких договорів на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також вважає, що доданий відповідачем до відзиву Витяг з ЄРДР не є належним доказом на підтвердження вчинення відносно нього шахрайських дій та відповідно не укладення кредитних договорів, оскільки заява [PERSON] до поліції та внесення даних до ЄРДР не встановлюють факт вчинення правопорушення. Крім того, договори кредиту від 12 серпня 2023 року не визнавались судом недійсними, а тому в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №9656237. Згідно умов договору ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит в розмірі 7000 грн. строком на 93 днів з 12 серпня 2023 року, який складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 3 дні, що настає з дати видачі кредиту та завершується 15 серпня 2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 13 листопада 2023 року. [PERSON] зобов`язався у вказаний строк повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 2,10 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 18900 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.1-1.7 договору). Згідно п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER]. Кредитний договір підписано [PERSON] 12 серпня 2023 року о 14 годині 17 хвилин з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором U22851 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.6.1 - п.6.7 договору). Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору кредиту №9656237 від 12 серпня 2023 року, строк дії договору кредиту сторони визначили до 13 листопада 2023 року. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Крім того, судом встановлено, що 12 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100815043. Згідно умов договору ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит в розмірі 5000 грн. строком на 93 днів з 12 серпня 2023 року, який складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 3 дні, що настає з дати видачі кредиту та завершується 15 серпня 2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 13 листопада 2023 року. [PERSON] зобов`язався у вказаний строк повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1,50 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 13500 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.1-1.7 договору). Згідно п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER]. Кредитний договір підписано [PERSON] 12 серпня 2023 року о 14 годині 18 хвилин з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором V62353 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.6.1 - п.6.7 договору). Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору кредиту №100815043 від 12 серпня 2023 року, строк дії договору кредиту сторони визначили до 13 листопада 2023 року. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] за період з 25.07.2023 по 14.08.2023 вбачається, що 12 серпня 2023 року о 14 годині 17 хвилин та о 14 годині 18 хвилин на належний відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] , який зазначений у п.2.1 кредитних договорів №100815043 та №9656237 від 12 серпня 2023 року, були зараховані грошові кошти в сумі 5000 грн. та 7000 грн. відповідно, які надійшли від ТОВ «Мілоан». Отже, ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитними договорами та надало [PERSON] кредитні кошті згідно умов кредитних договорів, зарахувавши їх на банківських рахунок № [NUMBER] , однак позичальник свої зобов`язання за договорами не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаними кредитними договорами. 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Мілоан» (далі - клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі-фактор) укладено договір факторингу №27102023/1, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1 п.1 договору факторингу). Відповідно до Реєстру боржників №1 та №2 до договору факторингу №27102023/1 від 27 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту №9656237 від 12 серпня 2023 року в сумі 22122,10 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15122,10 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також за договором кредиту №100815043 від 12 серпня 2023 року в сумі 15801,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10801,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] , позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається зі змісту кредитних договорів №9656237 від 12 серпня 2023 року та №100815043 від 12 серпня 2023 року, вони підписані електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП. Крім того за умовами договорів їх невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах товариств. При укладанні кредитних договорів відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договори були б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. [PERSON] вищезазначені договори кредиту у встановленому законом порядку не оспорював, вказані договори недійсними не визнавались. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаних кредитних договорів між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. Доводи відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Кравчука В.М. щодо не укладення [PERSON] кредитних договорів на увагу не заслуговують з наступних підстав. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ст.1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Зазначений висновок узгоджується з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою-третьою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина 1 статті 1068 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 22 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що Національний банк України визначає порядок здійснення емісії та використання електронних платіжних засобів, обмеження щодо здійснення емісії та використання електронних платіжних засобів, у тому числі в платіжних системах. Відповідно до п.136, 140, 146 розділу VII «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач (фізична або юридична особа, яка має намір отримати чи отримує платіжну послугу від емітента) зобов`язаний: 1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом (надавач платіжних послуг, який надає послугу емісії платіжних інструментів та має право на надання такої послуги відповідно до законодавства України) і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; 2) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Із наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що 14 серпня 2023 року за його заявою до ЄРДР за №12023243100000523 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Згідно фабули, 25 липня 2023 року близько 12.30 невстановлена особа, зателефонувавши із мобільного номера [NUMBER] на мобільний номер [PERSON] [NUMBER] під приводом додаткового заробітку за допомогою брокерства, представившись представником компанії «Capitalprof», випитавши персональні дані [PERSON] щодо карткових рахунків АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] та № [NUMBER] , заволоділа грошовими коштами на загальну суму 72940 грн., які було перераховано частинами на невстановлений рахунок протягом 25.07.2023 та у період з 11.08.2023 по 12.08.2023. Із протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 14 серпня 2023 року, даних ним у кримінальному провадженні №12023243100000523, вбачається, що він з метою додаткового заробітку спілкувався із особою, яка представилась менеджером компанії «Capitalprof», надав цій особі свої анкетні дані та за вказівкою цієї особи завантажував на свій телефон різні мобільні додатки, виконував вказані цією особою різні операції, щоб заробити більше грошей, а також перераховував через додаток «Приват24» на банківську картку, номер якої надала ця особа зі своїх карток грошові кошти. Також [PERSON] вказував, що у період з 11.08.2023 по 12.08.2023 на його мобільний телефон почали надходити різні смс-повідомлення від компаній, які надають позику, однак уваги він на це не звертав, а пізніше довідався, що на його ім`я за допомогою його номеру телефону взято кредити на загальну суму 21000 грн. Згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] за період з 25.07.2023 по 14.08.2023, а також протоколу огляду мобільного телефону [PERSON] від 01 вересня 2023 року вбачається, що 12 серпня 2023 року о 14 годині 17 хвилин та о 14 годині 18 хвилин на належний відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] , який зазначений у п.2.1 кредитних договорів №100815043 та №9656237 від 12 серпня 2023 року, були зараховані грошові кошти в сумі 5000 грн. та 7000 грн. відповідно, які надійшли від ТОВ «Мілоан». В подальшому 12 серпня 2023 року о 14 годині 27 хвилин із карткового рахунку відповідача № [NUMBER] було здійснено переказ грошових коштів в сумі 21105 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Зазначені докази в своїй сукупності є недостатніми та не спростовують висновків суду про укладеність вищевказаних кредитних договорів між [PERSON] та ТОВ «Мілоан». При цьому, суд враховує, що отримавши 12 серпня 2023 року на свою картку грошові кошти в сумі 7000 грн. та 5000 грн. від ТОВ «Мілоан», і в той же день виявивши списання зі своєї картки грошових коштів в сумі 21105 грн. на іншу карту, [PERSON] не вжив заходів щодо повідомлення ТОВ «Мілоан» та АТ КБ «ПриватБанк» про факт втрати платіжного інструменту та індивідуальної облікової інформації, а тому ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються саме на відповідача. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані позивачем договір факторингу №27102023/1 від 27 жовтня 2023 року, Реєстри боржників №1 та №2 від 27 жовтня 2023 року, які є додатками до договору факторингу, акти прийому-передачі Реєстру боржників №1 та №2 від 27 жовтня 2023 року свідчать про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами №9656237 від 12 серпня 2023 року та №100815043 від 12 серпня 2023 року. Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитних договорів №9656237 від 12 серпня 2023 року та №100815043 від 12 серпня 2023 року відбулось, що узгоджується зі ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та останньому перераховано суму кредиту в розмірі 7000 грн. та 5000 грн. відповідно. [PERSON] отримані кошти у визначений кредитними договорами строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитних договорах, підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 7000 грн. за договором кредиту №9656237 від 12 серпня 2023 року, а також заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5000 грн. за договором кредиту №100815043 від 12 серпня 2023 року. Що стосується розміру відсотків за користування кредитними коштами за кредитними договорами, то суд зважає на наступне. Як вбачається із наданих суду розрахунків, заборгованість складає: - за договором кредиту №9656237 від 12 серпня 2023 року в сумі 22122,10 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15122,10 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за договором кредиту №100815043 від 12 серпня 2023 року в сумі 15801,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10801,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Однак, в даних розрахунках відсутні будь-які дані щодо періоду нарахування відсотків за користування коштами, розміру відсоткової ставки тощо. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Як вбачається з кредитного договору №9656237 від 12 серпня 2023 року, сторони в умовах договору погодили, що кредит сумі 7000 грн. надається строком на 93 днів і за користування кредитом [PERSON] повинен сплачувати відсотки в розмірі 0,01% у пільговий період (3 дня), та у розмірі 3% у поточний період (90 днів) від суми кредиту. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише в межах строку дії договору кредиту. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №9656237 від 12 серпня 2023 року не виконав, то розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, відповідно складає 18902,10 грн. ((7000 х 0,01 : 100 х 3) + (7000 х 3 : 100 х 90)). Як вбачається з кредитного договору №100815043 від 12 серпня 2023 року, сторони в умовах договору погодили, що кредит сумі 5000 грн. надається строком на 93 днів і за користування кредитом [PERSON] повинен сплачувати відсотки в розмірі 0,01% у пільговий період (3 дня), та у розмірі 3% у поточний період (90 днів) від суми кредиту. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише в межах строку дії договору кредиту. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №100815043 від 12 серпня 2023 року не виконав, то розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, відповідно складає 13501,50 грн. ((5000 х 0,01 : 100 х 3) + (5000 х 3 : 100 х 90)). Зі змісту позовної заяви вбачається, що за договором кредиту №9656237 від 12 серпня 2023 року позивач просить стягнути лише 15122,10 грн. відсотків, а за договором кредиту №100815043 від 12 серпня 2023 року - 10801,50 грн. відсотків. Враховуючи принцип диспозитивності, закладений у статті 13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути за договором кредиту №9656237 від 12 серпня 2023 року 15122,10 грн. відсотків, а за договором кредиту №100815043 від 12 серпня 2023 року - 10801,50 грн. відсотків. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути наступну заборгованість: - за кредитним договором №100815043 від 12 серпня 2023 року в розмірі 15801 грн. 50 коп., з яких: 5000 грн. - заборгованість по основному боргу, 10801 грн. 50 коп. - заборгованість по відсотках; - за кредитним договором №9656237 від 12 серпня 2023 року в розмірі 22122 грн. 10 коп., з яких: 7000 грн. - заборгованість по основному боргу, 15122 грн. 10 коп. - заборгованість по відсотках, а всього стягнути заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 37923 грн. 60 грн. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн., позов задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028 грн. судового збору.

Outcome: approved