Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 17 вересня 2005 року дочка, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] , уклали шлюб, який був зареєстрований Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 5. Після укладення шлюбу прізвище доньки змінено на « [PERSON] ». За рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 24 березня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі з відповідачем у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Як вказала позивач, згодом її донька - [PERSON] та відповідач - [PERSON] почали мешкати окремо та [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] , батьком якої був записаний відповідач, оскільки їх шлюб з померлою на той час не був розірваний. Відповідач ніяким чином не піклується про [PERSON] , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами своєї доньки, її навчанням, а також станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. [PERSON] взагалі не спілкується з дитиною, не надає доньки доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу, а також не створює умов для отримання нею знань, у зв`язку з чим створились умови, які шкодять інтересам дитини. Позивач зазначила, що відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем особисто без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному утриманні бабусі [PERSON] . Поведінка [PERSON] свідчить про його свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. На думку позивача, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Вказані обставини й змусили позивача, яка є рідною бабусею дівчинки, звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідачем, [PERSON] , відзиву на позовну заяву [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ письмових пояснень у відповідності до статті 181 Цивільного процесуального кодексу України надано не було. Разом із тим, СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ направлено на адресу суду висновок органу опіки та піклування Нововодолазької селищної ради від 15 січня 2024 року № 02-27/103 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] ». Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 16 січня 2024 року за клопотанням позивача витребувано від СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неявкою сторін у судові засідання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити й у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позову, надавши необхідні пояснення щодо них, які відповідають змісту позовної заяви. Звернула увагу суд, що [PERSON] фактично самоусунився від виховання дитини - [PERSON] та взагалі не виявляє будь-якого інтересу до неї. Відповідач не піклується життям своєї доньки та її онуки з самого дитинства, з часу смерті матері дитини, [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні. В подальшому у судове засідання позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно та відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, позивач звернулась на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 4597/24-вх. від 19 червня 2024 року, відповідно до якої вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить подальший розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання жодного разу не з`являвся, хоча про дату, час та місце їх проведення повідомлявся відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. 15 березня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1743/24-вх., відповідно до якої вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] не заперечує, оскільки вважає, що він не є біологічним батьком дитини, просив провести розгляд справи за його відсутності. Уповноважений представник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судові засідання теж не з`являвся, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлялись у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 17 січня 2024 року начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - Марина Синиця на електронну адресу суду надіслала клопотання, що було зареєстроване за вхідним № ЕП-92/24-вх., відповідно до якого просила суд розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав провести за відсутності представника служби у справах дітей, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, що містяться у матеріалах справи. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь в розгляді справи у суді, підстав для визнання необхідним надання відповідачем та представником третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, особистих пояснень не має, а позивач у судовому засіданні їх вже надала, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності сторін. Вислухавши пояснення та доводи позивача, думку неповнолітньої дитини, а також показання свідків, дослідивши зави відповідача й представника третьої особи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені й частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається із матеріалів справи, 17 вересня 2005 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 12 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка зазначено як « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбу у подружжя народилась доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 червня 2015 року Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у селі Вільхуватка Нововодолазького району Харківської області, про що Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис № 12. Батьками дитини у свідоцтві про народження зазначено громадян України: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] у селі Вільхуватка Харківського району Харківської області померла [PERSON] , [INFO] , про що Нововодолазькою селищною радою Харківської області 07 липня 2023 року зроблено відповідний актовий запис за № 85 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Позивач, [PERSON] , [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 1980 року Рокитненським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області, відповідно до якого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Рокитненським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблений запис за № 31 та подружжю після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - « [PERSON] », дружині - « [PERSON] », а також копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 1983 року Рокитненським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області, з якого убачається, що [PERSON] народилась [INFO] у селі Вільхуватка Нововодолазького району Харківської області, про що Рокитненським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області 26 квітня 1983 року в книзі реєстрації актів про народження зроблений запис за № 23. Батьками останньої у вищевказаному свідоцтві про народження зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . При цьому, як вказала позивач, після смерті чоловіка, [PERSON] , вона повернула своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Отже, проаналізувавши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивач - [PERSON] , є рідною бабусею - [PERSON] . З копії довідки № 23-60/140, виданої 20 липня 2023 року Ватутінським старостинським округом № 10 Нововодолазької селищної ради Харківської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 08 серпня 1979 року зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . До складу зареєстрованих осіб за вказаною адресою входять: онука - [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 13 липня 2017 року); онука - [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 13 липня 2017 року); онук - [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 18 жовтня 2016 року). Крім того, згідно копії акту депутата округу № 3 Нововодолазької селищної ради Харківської області Пікалової О. О. від 26 липня 2023 року № 560 встановлено, що у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми онуками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Родина мешкає у цегляному будинку, підведене електропостачання та пічне опалення. Бабуся [PERSON] займається утриманням та вихованням онуків самостійно. Факти викладені в акті підтверджують свідки: [PERSON] та [PERSON] , про що мається підпис останніх. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З приписів статтей 51 та 52 Конституції України, пункту 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтей 6, 8 та 11 - 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв`язків. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства») Відповідальну роль у захисті таких дітей Держава поклала на суди. Відповідно до положень частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Серед батьківських обов`язків чинне законодавство України відокремлює обов`язки з виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також поважати дитину (частини 1 - 4 статті 150 Сімейного кодексу України). Частиною 5 цієї ж статті визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на положення частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У свою чергу, положення частини 4 зазначеної вище статті передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України обумовлюють, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналогічне за своїм юридичним змістом роз`яснення міститься також у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки - [PERSON] та нехтування ними, свідчать пояснення [PERSON] , надані у судовому засіданні та сукупність доказів, що міститься в матеріалах справи. Так, як вже зазначалось, відповідно до копій довідки Ватутінського старостинського округу № 10 Нововодолазької селищної ради Харківської області № 23-60/140 від 20 липня 2023 року та акту депутата округу № 3 Нововодолазької селищної ради Харківської області Пікалової О. О. від 26 липня 2023 року № 560, після смерті матері - [PERSON] , дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та мешкає разом із старшою сестрою, молодшим братом та бабусею - [PERSON] , яка займається утриманням та вихованням онуків самостійно. Також, згідно копії довідки № 488, виданої 21 липня 2023 року Ватутінським закладом дошкільної освіти (ясла садок) Нововодолазької селищної ради Харківської області, [PERSON] , [INFO] , відвідувала ясла садок з жовтня 2018 року по 22 лютого 2022 року . Весь цей період дитиною опікувалась її бабуся, [PERSON] , [INFO], та її мама, [PERSON] , [INFO]. Найчастіше в садок приводила та забирала [PERSON] , бабуся - [PERSON] , яка також відвідувала батьківські збори та приходила на святкові дійства. Батько [PERSON] жодного разу до садочку не приходив. У довідці, виданої 22 липня 2023 року лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Нововодолазької селищної ради амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Ватутіне, зазначається, що [PERSON] , [INFO] , опікується своїми онуками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , під час їх хвороби та профілактичних щеплень приводила до сімейного лікаря, як у період тяжкої хворобою їх матері - [PERSON] , так і після смерті останньої. Отже, із наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з бабусею [PERSON] , яка самостійно повністю опікується нею, її вихованням, навчанням та здоров`ям, що, у свою чергу, свідчить про відсутність турботи з боку батька - [PERSON] фізичним й моральним здоров`ям, а також розвитком своєї доньки. Допитані у судовому засіданні 28 травня 2024 року в якості свідків, у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджені про кримінальну відповідальність, за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що є сусідами родини [PERSON] та знають їх багато років. [PERSON] був одружений з донькою позивача - [PERSON] , проте близько останніх десяти років вони мешкали окремо. [PERSON] мешкала з сестрою, братом та мамою, а також бабусею, які повністю утримували дитину. Відповідач спілкувався лише з старшою донькою, оскільки вважає, що [PERSON] не його дитина. За весь цей час [PERSON] до молодшої доньки не приїзжав, участі у її вихованні не приймав та матеріально не забезпечував. Під час тяжкої хвороби [PERSON] саме на [PERSON] був увесь тягар по піклуванню за дітьми та їх вихованню. Після смерті [INFO] матері дітей, останні залишились проживати разом із бабусею, яка й замінює [PERSON] батьків. Відповідач зовсім відсутній у житті [PERSON] . Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З цього приводу слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) висловив таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При цьому рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших. Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIвстановлено, що держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно зі статтею 13 названої Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки. Крім того, положеннями статті 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, що ратифікована Україною Законом від 03 серпня 2006 року № 69 - V, передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (частина 1 статті 171 Сімейного кодексу України). Тлумачення частини 2 статті 171 Сімейного кодексу України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 Сімейного кодексу України). Аналогічна норма також міститься у пункті 1 частини 1 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України. Малолітня [PERSON] в ході розгляду справи у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] як батька не знає, останній з нею не спілкується, нікуди її не водить гуляти та не проявляє будь якої уваги. Дівчинка повідомила, що мешкає з бабусею [PERSON] , з якою їй добре, оскільки вони піклуються про неї. Вищевказане свідчить про неналежну та неприпустиму поведінку з боку [PERSON] по відношенню до своєї малолітньої доньки. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 Сімейного кодексу України та статтею 56 Цивільного процесуального кодексу України, у спорах про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Нормами частин 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області «Про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] » № 02-27/103 від 15 січня 2024 року вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею - [PERSON] , [INFO] . Матір дитини, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно характеристики, наданою Нововодолазьким ліцеєм № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області від 12 грудня 2024 року, [PERSON] проживає з бабусею, [PERSON] , яка займається її вихованням та навчанням. Стосунки в сім`ї теплі, довірливі. [PERSON] підтримує тісний зв`язок з класним керівником, вчителями ліцею, виконує рекомендації, надані педагогічним працівником закладу. Вдома для дитини створені необхідні умови для навчання: облаштоване робоче місце, закуплено канцелярське приладдя. Батько дівчинки проживає окремо, з дитиною не спілкується, участі у вихованні не бере. З класним керівником на зв`язок жодного разу не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Довідкою, виданої сімейним лікарем, встановлено, що опікується здоров`ям дитини [PERSON] . Батька, [PERSON] , при відвідування та огляді дитини в амбулаторії жодного разу не було. Під час обстеження умов проживання працівниками Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області було з`ясовано, що за адресою проживання [PERSON] : [ADDRESS] , створені необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, які створює бабуся, [PERSON] . Згідно з висновком оцінки потреб та акту оцінки потреб, складеного фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування» Нововодолазької селищної ради, ознаки складних життєвих обставин відсутні. [PERSON] має довірливі відносини з бабусею. Батько дівчинки за адресою мешкання дівчинки не проживає. Враховуючи акт депутата Нововодолазької селищної ради Харківської області, утриманням та вихованням онучки займається [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області встановлено, що за адресою проживання батька дівчинки умов для проживання дитини не створено. Батько дитини не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що написано письмове пояснення. З огляду на викладене, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає достатньо обґрунтованими, оскільки фаховими спеціалістами вивченні умови проживання дитина, яка забезпечена усім необхідним, взято до уваги ставлення дівчинки до бабусі та батька, а також враховані інтереси дитини. Отже, доводи позовної заяви [PERSON] про відсутність у відповідача бажання приймати участь у вихованні дитини, дбати про її розвиток, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи з урахування заяви [PERSON] , який по суті підтвердив факт відсутності у нього інтересу до дитини. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до своєї доньки, за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться її успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, про її харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, а відтак, свідомо ухиляється від виховання доньки та нехтує своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, врахувавши відсутність у батька бажання спілкуватись з дитиною, суд виходить, перш за все, з найкращих інтересів дітей та приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що частинами 1 та 4 статті 169 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, не порушувалось та позивач не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved