Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.02.2024 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якій позивачка просить суд визнати з нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку, яка належала останній на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 759246, виданого Управлінням Держкомзему у м. Одеса 19.10.2009 року, з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, площею 0,0446 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона є дочкою - [PERSON] , яка в свою чергу померла [INFO] . За життя її мати склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, як в Україні, так і за її межами, і взагалі все те, що належатиме їй за законом на день смерті та на що матиме право заповіла їй - [PERSON] . Заповіт посвідчений 13.02.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстровано в реєстрі за № 111. За наслідком чого, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 52/100 часток у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належали матері на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 08 травня 2008 року. Також, позивачка вказує, що до складу спадщини також входить земельна ділянка площею 0,0446 га, кадастровий номер 5110136900:19:012:0043, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована вказана частка домоволодіння. Земельна ділянка належала матері на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 759246, виданого Управлінням Держкомзему у м. Одеса 19.10.2009 року на ім`я [PERSON] , співвласниками цієї земельної ділянки є спадкодавець, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] . Позивачка вказує, що вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною Аллою Олексіївною заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 69471665, номер у нотаріуса 26/2022, щодо майна померлої [PERSON] . Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 04.05.2023 року видано їй [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 52/100 часток у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано в реєстрі за № 194. Однак, нотаріусом також надано позивачці лист від 11.09.2023 року за № 256/02-14 «Про документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину», яким повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки частка померлої у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначена, що унеможливлює визначити склад спадкового майна. З урахуванням викладеного, як стверджує позивачка, вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.02.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 08.02.2024 року до суду надійшло від позивача клопотання про витребування доказів, в якому остання просить суд витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної Алли Олексіївни належним чином завірену копію спадкової справи №26/2022, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] . За наслідком розгляду вказаного клопотання, 21.03.2024 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою вказане клопотання задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної Алли Олексіївни належним чином завірену копію спадкової справи №26/2022, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] . 13.05.2024 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшли від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної Алли Олексіївни витребувані судом копії матеріалів спадкової справи. 04.06.2024 року судом у підготовчому судовому засіданні, без видалення до нарадчої кімнати, ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.07.2024 року о 12 год. 00 хв. До судового засідання призначеного на 02.07.2024 року о 12 год. 00 хв. сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак: - 02.07.2024 року від представника позивача надійшла до суду заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності; - також до суду надійшла заява від [PERSON] від 19.06.2024 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрована в реєстрі за №424, в якій [PERSON] зазначив про визнання позовних вимог [PERSON] , відсутність заперечень проти їх задоволення та розгляд справи за його відсутності. Приймаючи висловлене волевиявлення сторін по справі про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 02.07.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.07.1954 року. Також [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №00036278062 від 26.07.2022 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за №00036277839 від 26.07.2022 року. У відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб серії №0003627762 від 26.07.2022 року вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не укладала шлюб. Отже, позивачка та відповідач є дітьми [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] у віці 97 років померла [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За наслідком чого, у відповідності до приписів статті 1220 ЦК України, внаслідок смерті [PERSON] , з дня смерті останньої [INFO] відкрилась спадщина, до складу якої згідно з положеннями ст.. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №331196433, №331197234, №331196914 від 04.05.2023 року вбачається, що [PERSON] , померлій [INFO] , належало на праві спільної часткової власності нерухоме майно 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 35,7 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 437 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 08.05.2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, державна реєстрація права власності проведена 01.07.2008 року. Також судом встановлено, що іншими співвласниками вказаного житлового будинку є: - [PERSON] , з часткою 48/200, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 08.05.2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, державна реєстрація права власності проведена 01.07.2008 року; - [PERSON] , з часткою 48/200, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 08.05.2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, державна реєстрація права власності проведена 01.07.2008 року. Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної схеми системи у сфері будівництва за реєстраційним №ТІ01:4897-6820-2882-4240, за № документа 79/23 від 05.04.2023 року, житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 35,7 кв.м., та загальною площею 58,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №759246, виданим 19.10.2009 року за підписом голови Одеської міської ради, Управлінням Держкомзему у місті Одесі, на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Одеської міської ради від 05.04.2008 року за №2529-V. У державному акті засвідчено, що співвласниками земельної ділянки є: [PERSON] , [PERSON] . Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010950500702. Отже, земельна ділянка, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення дій з визначення часток вказаної земельної ділянки, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, між співвласниками у відповідності до належних їм часток в житловому будинку [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного судом встановлено, що внаслідок смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на належне останній за час життя нерухоме майно: 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , та на право на частку земельної ділянки, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, перебуваючої у праві спільної сумісної власності, на якій в свою чергу розташований вищевказаний житловий будинок. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до положень ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за життя склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрований в реєстрі за №111, у відповідності до якого [PERSON] здійснила розпорядження на випадок своєї смерті та усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не знаходилось, як в Україні, так і за її межами, і взагалі все те, що належатиме їй за законом на день її смерті та на що вона мите право, заповіла своєї дочці [PERSON] , [INFO] . У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №69468348 від 14.07.2022 року, вказаний заповіт станом на час смерті [PERSON] є чинним. Отже, судом встановлено, що спадкоємцем до майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Також спадкоємцем до майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її син відповідач по справі [PERSON] , як спадкоємець за законом. Спадкоємців які мають обов`язкову частку у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не встановлено. Статтею 1223\~ЦК України\~передбачено,\~що право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , як дочка померлої та спадкоємець за заповітом, 14.07.2022 року, тобто у визначений законом шестимісячний строк, здійснила звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної А.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі вказаної заяви, приватним нотаріусом заведено спадкову №26/22, інформація про яку зареєстрована у спадковому реєстрі за №69471665, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №69468242 від 14.07.2022 року. Під час розгляду справи судом було витребувані належним чином завірені копії матеріалів вказаної спадкової справи та встановлено, що [PERSON] , як дочка померлої та спадкоємець за заповітом, не здійснювала дії з відмови від прийняття спадщини, інші спадкоємці у тому числі за законом з заявами про прийняття спадщини не звертались. За наслідком чого, суд доходить до висновку, що позивачка [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка реалізувала дії з прийняття та має право на спадщину до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . З матеріалів спадкової справи №26/22 вбачається, що 04.05.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. видано [PERSON] зокрема свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №194, у відповідності до якого видано свідоцтво на право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що складається з 52/100 часток у праві власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак, листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної А.О. від 11.09.2023 року за №256/02-14 «Про документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину», повідомлено [PERSON] про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на частку земельної ділянки, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належної [PERSON] , враховуючи що частка померлої у цьому майні не визначена, що унеможливлює визначити склад спадкового майна. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1217 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно\~зі ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові\~\~ належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до абз.3 п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень статті 377 ЦК України, \~до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно з ч.2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи вищевикладене, враховуючи, що [PERSON] за життя набула право власності на 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, державний акт на яку видано на ім`я [PERSON] з визначеними співвласниками: [PERSON] та [PERSON] , суд доходить до висновку, що [PERSON] набула за життя право на частку вказаної земельної ділянки пропорційно до розміру частки житлового будинку розташованого на цій ділянці. Однак, як вбачається, за життя [PERSON] , належна останній частка у земельній ділянці, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, не була визначена. Також судом встановлено, що іншими співвласниками вказаного житлового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0,0446 га з кадастровим номером 5110136900:19:012:0043, на якій розташований вказаний будинок, є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , яким визнано заявлені позовні вимоги. За наслідком чого, оскільки позивачка, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом до майна [PERSON] , померлої [INFO] , здійснивши дії з прийняття спадщини, а також враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, суд вважає встановленим порушене право позивача, що полягає у позбавлені права на оформлення спадкових прав на спадщину та набуття права власності на спадкове майно. При вище встановлених обставинах в цілому, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, наявність факту та належних доказів набуття спадкодавцем за час життя у власність частки нерухомого майна, що становить спадкове майно, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на спадкове майно не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved