Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-10 00:00:00

До Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська 19.04.2024 надійшла\~позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій\~позивач\~просить стягнути\~з\~відповідача\~ суму боргу\~у розмірі\~41\~016,68 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.02.2021 між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладений договір № 2021/I_C/436-000114 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого відкритий картковий рахунок, випущена платіжна картка АБ «УКРГАЗБАНК», встановлений ліміт дозволеного овердрафту. За умовами договору банк надав кредит відповідачу шляхом встановлення на картковий ліміт дозволеного овердрафту в сумі 300 000,00 грн. строком на 12 місяців, з 10.02.2021 по 09.02.2022, 36% річних (процентна ставка) та 48,00 % річних за користування овердрафтом (на прострочену заборгованість за дозволеним овердрафтом/Овердрафтом (кредитом), на пільговий період процентна ставка 0,00001% річних. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 25.03.2024 виникла заборгованість у розмірі 41\~016,68 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного\~товариства Акціонерний\~Банк «Укргазбанк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 95). Представник позивача по тексту позову просив задовольнити вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідність\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки встановлені договором чи законом. Згідно\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошові суми відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Згідно\~ст.1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.1046-1053, якщо інше не встановлено зазначеними статтями і не випливає із суті кредитного договору. Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] 10.02.2021 був укладений Договір № 2021/I_C/436-000114 (а.с.42-43), відповідно до якого йому був наданий кредит у формі дозволеного овердрафту на умовах: -строк дії ліміту дозволеного овердрафту - 12 місяців; -дата його встановлення\~10.02.2021, дата повернення\~09.02.2022; -максимальна сума ліміту дозволеного овердрафту\~300 000,00 грн.: -відсоткова ставка\~36% річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість -48% річних; -процентна ставка на пільговий період -0,00001% річних. Вчасно та в повному обсязі погашення кредиту не здійснювалось, [PERSON] існуючу заборгованість не погасила. Сума заборгованості відповідача станом на 25.03.2024 становить 41\~016,68 грн. та складається з наступного: - 24\~036,97 грн. - заборгованість по кредиту (прострочена); - 92,02 грн. заборгованість про процентах (поточна); - 16\~887,69 грн. - заборгованість по процентах (прострочена).\~\~ Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved