Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

Представник ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання попереднього договору. Позов мотивований тим, що 04.07.2014 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір умовами якого визначено дату укладення основного договору. У визначений сторонами строк основний договір укладений не був, а жодна із сторін не направляла другій стороні пропозицію про укладення основного договору, що свідчить про припинення зобов`язань за попереднім договором. Крім цього позивачем зазначено, що відповідачем було порушено умови попереднього договору в частині належного виконання грошового зобов`язання у відповідності до умов пп. 2.3.1. п. 2.3. попереднього договору, яке виразилось у наявності заборгованості в розмірі 38 910 гривень 00 копійок, внаслідок чого у квітні 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача письмове повідомлення про розірвання попереднього договору, однак дане повідомлення не було отримане відповідачем. Враховуючи, що розірвання попереднього договору передбачає укладення та нотаріальне посвідчення додаткового договору про розірвання попереднього договору, а такий додатковий договір між сторонами не укладено, позивач вважає, що його права в подальшому можуть бути порушені або невизнані відповідачем, оскільки зобов`язання за попереднім договором є припиненими, а сам договір не є розірваним, а тому просить суд розірвати попередній договір від 04.07.2014 року. Провадження в справі відкрито 08.05.2023, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, представником позивача подано клопотання про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримані у повному обсязі.Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності сторони відповідача у тексті якої останній просив залишити позов без задоволення. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останнім позовні вимоги заперечено, зазначено про те, що відповідач у повному обсязі сплатив забезпечувальний платіж за попереднім договором, апозивач в порушення умов попереднього договору не забезпечив будівництво та введення в експлуатацію будинку, не отримав правовстановлюючі документи на будинок, не направив відповідачу повідомлення про укладення основного договору внаслідок чого відповідач не був зобов`язаний сплачувати решту вартості квартири, яку він мав оплатити виключно в день укладення основного договору. Отже укладення основного договору унеможливилось через не оформлення позивачем права власності на об`єкт нерухомості, через що позовні вимог задоволенню не підлягають. Позивачем, в особі представника, подано відповідь на відзив. У тексті відповіді на відзив позивач заперечив обставини викладені у відзиві, зазначив, що відповідачем у повному обсязі забезпечувальний платіж не сплачено, обов`язку позивача завершити будівництво та ввести будинок в експлуатацію попередній договір не містить, а зобов`язання за попереднім договором є припиненими. Відповідач не використав свого права на подання заперечення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 04.07.2014 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрований в реєстрі за № 1502. За умовами п. 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались укласти основний договір в строк до 30.06.2015 року. Зазначеним положенням сторони також встановили, що основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання стороною-2, тобто відповідачем, відповідного повідомлення від сторони-1, тобто позивача. В будь-якому випадку сторона-1 повинна направити стороні-2 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання стороною-1 правовстановлюючих документів на об`єкт та надання реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення Основного договору. Пунктом п. 2.1. попереднього договору сторони встановили, що при укладення основного договору 100 % ціна об`єкта (сума основного договору) буде, разом з ПДВ, складали 324 380 гривень 00 копійок (триста двадцять чотири тисячітриста вісімдесят гривень 00 копійок). Відповідно до п. 2.3. попереднього договору також визначено, що виконання зобов`язання щодо укладання та виконання основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. розділу 1 попереднього договору повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з цим попереднім договором щодо укладення та виконання основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, сторона-2 сплачує стороні-1 суму грошових коштів у наступних розмірі, порядку та умовах: 2.3.1. сторона-2 зобов`язується сплатити забезпечувальну суму стороні-1, що складає 70% - (32,438м.кв.) - 227 066 гривень 00 копійок (двісті двадцять сім тисяч шістдесят шість гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ (20%) 37 844 гривень 33 копійки за вартістю 1 м.кв. 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, не пізніше 07 (сьомого) липня 2014 (дві тисячі чотирнадцятого) року. Залишок складає 27% - (12,5118м.кв.) - 87 582 гривні 60 копійок (вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 60 копійок), в тому числі ПДВ (20%) 14 597 гривень 10 копійок, щомісячно за фіксованою вартістю 1 м. кв. 7 000 гривень 00 копійок, останній платіж не пізніше 27 (двадцять сьомого) червня 2017 (дві тисячі сімнадцятого) року та 3% - (1,3902), що становить 9 731 гривень 40 копійок (дев`ять тисяч сімсот тридцять одна гривня 40 копійок), в тому числі ПДВ (20%) складає 1 621 гривень 90 копійок, буде повністю сплачена стороною-2 стороні-1 в день укладення основного договору. За змістом пп. 2.3.2. п. 2.3. попереднього договору кожний платіж за цим Договором сплачується стороною-2 в безготівковій формі на банківський рахунок сторони-1 - п/р [NUMBER] в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005. Згідно з п. 2.4. попереднього договору сторони погодили, що суми коштів, які вносяться стороною-2 за цим попереднім договором зараховуються, після отримання стороною-1 таких коштів на її банківський рахунок, як відповідна частина оплати за основним договором в момент укладення основного договору. Відповідно до п. 5.3. попереднього договору у разі невиконання стороною-1 з власної вини взятих на себе зобов`язань, вказаних в цьому попереднього договорі (відмова від укладення основного договору або розірвання цього попереднього договору за ініціативою сторони-1) та у разі розірвання (припинення) цього попереднього договору через таке невиконання, сторона-1 зобов`язана повернути на банківський рахунок сторони-2, суму, що була фактично сплачена стороною-2 на рахунок сторони-1 на виконання цього договору, а також додатково сплатити їй суму в розмірі 5% (п`яти відсотків) від суми, вказаної у підпункті 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати розірвання цього попереднього договору шляхом підписання та нотаріального посвідчення додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе та сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрати чинності або унеможливилось виконання попереднього договору. Положеннями п. 5.4. попереднього договору також визначено, що у разі невиконання стороною-2 взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному попередньому договорі, сторона-1 має право розірвати даний попередній договір в односторонньому порядку з вини сторони-2. При цьому, сума що була фактично сплачена стороною-2 на рахунок сторони-1 на виконання цього попереднього договору, повертається на банківський рахунок сторони-2, за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5% (п`яти відсоткам) від суми встановленої у підпункті 2.3.1 пункту 2.3. розділу 2 цього попереднього договору, які залишаються у розпорядження сторони-1 в якості неустойки. Сторона-1 повідомляє сторону-2 про розірвання Договору шляхом направлення поштового повідомлення (цінним листом з описом вкладеного) на адресу сторони-2, шо вказана у цьому попередньому договорі. Даний попередній договір є розірваним з дати направлення такого повідомлення стороні-2. У такому разі сторони зобов`язані підписати та нотаріально посвідчити додатковий договір щодо розірвання даного попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання та нотаріального посвідчення згаданого додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе на сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрати чинності або унеможливилось виконання попереднього договору. 22 квітня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 04.07.2014 року за змістом якого позивач посилався на припинення зобов`язань за попереднім договором на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України та положення п. 5.4. попереднього договору. Як вбачається з матеріалів справи, дане повідомлення відповідачем не отримано. У тексті позову, позивачем зазначено про порушення відповідачем положень пп. 2.3.1. п. 2.3. попереднього договору в частині належного виконання грошового зобов`язання, що і слугувало підставою для одностороннього розірвання договору. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В матеріалах справи наявна довідка про 100% фінансування згідно попереднього договору № 1502 від 04.07.2014 року зі змісту якої вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 285 470 (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят) гривень00 копійок, що у повній відповідає сумі визначеній в п. 2.1. попереднього договору. Як слідує з матеріалів справи позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості зі сплати забезпечувального платежу у сумі 38 910 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот десять) гривень 00 копійок. Отже, матеріалами справи підтверджується твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості у розмірі 38 910 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот десять) гривень 00 копійок. Проте, видана позивачем довідка свідчить про те, що він прийняв виконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати грошових коштів. Відтак, суд критично ставиться до доводів позивача про розірвання попереднього договору з підстав невиконання відповідачем свого зобов`язання зі сплати забезпечувального платежу. В частині вимоги про розірвання попереднього договору суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 2 ст. 635 ЦК України визначено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В пункті 1.2. попереднього договору сторонами, зокрема визначено, що сторони зобов`язуються укласти основний договір в строк до 30.06.2015 року. Матеріали справи не містять доказів укладення основного договору у строк до 30.06.2015 року, що свідчить про припинення зобов`язань за попереднім договором з 01.07.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовому захисту підлягають порушені, оспорені або невизнані права. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що звернення із даною позовною заявою у березні 2023 року, тобто після припинення дії попереднього договору на підставі ч. 3 ст. 625 ЦК України, виключає можливість задоволення вимоги про розірвання попереднього договору. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Представником відповідача у тексті відзиву на позовну заяву порушено питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено Договір ТС «Договір» про надання правової допомоги «ТС «щодо надання юридичних послуг» № 24/06/23-ЮП/IL та акт розрахунок № 1 про виконані роботи за договором про надання правової допомоги № 24/06/23-ЮП/IL від 28.06.2023 року. Відповідно до п. 4.1. договору про надання правової допомоги № 24/06/23-ЮП/IL від 28.06.2023 року за послуги надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в Додатку № 1 до цього договору. Порядок приймання-передачі наданих адвокатом послуг вказаний договір не визначає. Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що ним понесені витрати на оплату правничої допомоги. Крім цього, суд зазначає що відповідачем не долучено до матеріалів справи актів приймання-передачі наданих послуг та відповідних рахунків за якими відповідач зобов`язаний був сплатити кошти за умовами договору, що вказує на невиконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України та свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed