Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28.05.2024 ТзОВ «Фінансова компанія\~«КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 21460 грн 00 коп. Дана позовна заява мотивована тим, що 10.09.2021 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-4488387, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 10000 грн 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Крім того, згідно умов цього кредитного договору він набирає юридичної сили з дати його підписання обома Сторонами та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором і припиняється шляхом їх повного виконання. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав свої зобов`язання, а саме не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 21460 грн 00 коп, яка складається з: 10000 грн 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 11460 грн 00 коп. - заборгованості за відсотками. 25.01.2022 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 25012022, згідно умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Качай гроші», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 00-4488387 від 10.09.2021. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 21460 грн 00 коп., таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача на вказану суму. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак як в позовній заяві так і в поданих згодом заявах зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою суду відповідачеві\~\~запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляду справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання, проте поштове відправлення, як видно з трекінгу відстеження, не вручене під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги\~ЦПК України\~щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до вимог ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі\~\~наявних доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог\~статей 280 -281 ЦПК України.\~\~ У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 10 вересня 2021 року між ТОВ «Качай Гроші», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір № 00-4488387 (а.с. 8-9). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікаторів і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.п.7.10. та п. 8. кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін, а також підтверджується відповідною довідкою про ідентифікацію (а.с. 13). Відповідно пункту 1.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 10000 грн 00 коп. (пункт 1.2. Договору). Згідно з пунктом 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 10 жовтня 2021 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п.п. 1.3.1. - 1.3.3. Пунктом 1.3.2. Договору визначено, що у випадку, якщо строк дії кредиту закінчився та не відбулася його чергова пролонгація, строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, передбачених в п. 1.3. цього Договору, до дати здійснення Позичальником оплати в повному обсязі заборгованості за процентами, що передбачені цим договором та сплати неустойки в залежності від кількості днів прострочення сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Процентна ставка за користування коштами кредиту 0,80% в день (пункт 1.4. Договору). Пунктом 1.4.1. Договору визначено, що нарахування процентів за користування Кредитом за стандартною процентною ставкою здійснюється з першого дня отримання кредиту, але не більше до 90 дня прострочення і застосовується відповідно до умов п. 6.3. Договору. Відповідно до пунктів 2.2. Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 10000 грн 00 коп. на карту Позичальника № [NUMBER] . Відповідно до пункту 4.3.1. Договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Істотні умови договору кредиту № 00-4488387, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] , містяться безпосередньо у цьому договорі, підписаному відповідачем одноразовим ідентифікатором. Одночасно з підписанням цього договору [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежів (а.с. 10). Відповідно до повідомлення ТОВ «ФК «СанРайз Фінанс» 01.04.2024 року, через ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс» було проведено успішне перерахування [PERSON] на карту № [NUMBER] за кредитним договором № 00-4488387, коштів на суму 10000 грн 00 коп. (а.с. 11). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Качай\~Гроші» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 00-4488387, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 25.01.2022 становить 21460 грн 00 коп, яка складається з: 10000 грн 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 11460 грн 00 коп. - заборгованості за відсотками (а.с. 11). 25 січня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 25012022, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай Гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 13-14). Вказаний вище договір факторингу є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25 січня 2022 року до договору факторингу № 25012022 від 25 січня 2022 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21460 грн 00 коп., з яких: 10000 грн коп. сума заборгованості по тілу кредиту; 11460 грн 00 коп. залишок заборгованості за відсотками (а.с. 15). Станом на час розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом. Так само відповідач не надав доказів виконання ним зобов`язання за кредитним договором первісному кредитору. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно із нормами статті 8 Конституції України, які є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефектив-ного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті третьому частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті шостому частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України установлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою\~статті 81ЦПК України\~саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої\~статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Таким чином із матеріалів цієї справи слідує те, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором\~№ 00-4488387 від 10 вересня 2021 року, а [PERSON] прийняв умови та правила надання коштів у позику. Однак у порушення умов вказаного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved