Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-18 00:00:00

25.03.2024 Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради в інтересах дитини - [PERSON] звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У цей же день автоматизованою системою документообігу суду у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі за текстом - ЦПК України) дану справу було розподілену для розгляду судді [PERSON]. 21.03.2024 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.03.2024. На підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2024 справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2024 справу прийнято до провадження судді Супруна О.П. та призначено підготовче засідання на 29.05.2024. 29.05.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги по місту Чернігову та Чернігівській області; підготовче засідання відкладено на 04.07.2024. Ухвалою суду від 04.07.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19.07.2024. У судове засідання 19.07.2024 учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представниця позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, дала згоду на заочний розгляд. Представник Чернігівського міського центру соціальних служб подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов. Відповідачка про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За згодою представниці позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 09.11.2022 № 00036789424 відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 12). У зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дитини, рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 10.112022 № 559 вирішено негайно відібрати [PERSON] , [INFO] , від матері - [PERSON] (а.с. 20). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.01.2023 у справі № 750/7945/22 позов Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради задоволено; відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; передано малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , Управлінню (службі) у справах дітей Чернігівської міської ради для подальшого влаштування (а.с. 13-15). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.03.2023 № 167, малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 11). Прийомні батьки малолітнього [PERSON] та [PERSON] у своїй заяві від 26.01.2023 зазначили, що з квітня 2023 року у їхній родині виховується дитина, позбавлена батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] . За час перебування у їхній сім`ї мати дитини - [PERSON] на зв`язок не виходила, життям та здоров`ям дитини не цікавилась, аліментів не сплачувала, матеріально у вихованні дитини участі не приймала, подарунків не надсилала (а.с. 18). Як убачається із відповіді Медичного центру «Медична зірка» на запит від 02.02.2024 № 01-31/03/329, дитина [PERSON] , [INFO] , задекларований в лікаря [PERSON] Діагноз Q21.11. Перебуває на обліку у кардіоревматолога, лікування не потребує, спостереження. Здоров`ям дитини опікуються прийомні батьки [PERSON] і [PERSON] , вони ж приходять з дитиною на профілактичні огляди регулярно, завжди виконують рекомендації лікарів. [PERSON] жодного разу не зверталась до закладу з метою отримання інформації про стан здоров`я [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до інформації Чернігівського міського центру соціальних служб від 05.02.2024 № 683 багатодітна родина [PERSON] , яка зареєстрована та до кінця 2023 року проживала за адресою: [ADDRESS] , переїхала до співмешканця у трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . До переїзду квартиру орендували військовослужбовці ЗСУ. Згідно протоколу № 130 від 18.07.2013 комісії координаційної ради з питань соціального супроводу сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах, родина [PERSON] стоїть на обліку центру в зв`язку з низьким виховним потенціалом матері. Під соціальним супроводом родина не перебувала, бо жінка постійно категорично відмовлялася писати відповідну заяву. Зі слів жінки, чоловік ходить на роботу. Старший син оформлений на ТОВ «Наша булочка». Вона не працює, домогосподарка. Жінці вкотре запропоновано оформитися в центр зайнятості та активно підшукувати роботу. У відповідь пояснює , що зарплатні співмешканця їй вистачає. Вочевидь інфантилізм, лінощі та безвідповідальність є основою особистості [PERSON] Потреби в будь-яких послугах центру, крім продуктових пакетів, вона не має (а.с. 17). Спеціалістами управління з матір`ю дитини неодноразово проводились профілактичні бесіди стосовно неналежного виконання нею батьківських обов`язків. [PERSON] неодноразово було ознайомлено з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України щодо обов`язків батьків по вихованню дітей та попереджено про відповідальність. Із матеріалів справи убачається, що стосовно [PERSON] працівниками поліції неодноразово складалися адміністративні протоколи за частинами першою та другою статті 184 КУпАП за ухилення від виконання обов`язків, покладених на неї законодавством, по вихованню дітей (а.с. 25-29). Виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування своїм висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.02.2024 № 107, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-6). Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2023 у справі № 750/13244/23 позов Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради задоволено; відібрано неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; передано дітей Управлінню (службі) у справах дітей Чернігівської міської ради для подальшого влаштування (а.с. 21-23). У відповідь на лист від 30.01.2024 № 01-31/03/296 директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернігівської обласної державної адміністрації повідомлено, що з 30.11.2023 до закладу зараховані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 19.01.2024 [PERSON] був відрахований із закладу (у зв`язку із повноліттям) та влаштований на роботу до ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат № 2». За час перебування у закладі мати - [PERSON] декілька разів відвідувала дітей. Проте, життям та здоров`ям хлопців, успіхами у навчанні не цікавиться, не забезпечує хлопців одягом та взуттям відповідно до сезону, не проявляє ініціативи у спілкуванні з педагогічними працівниками закладу. При спілкуванні дітей з матір`ю відсутній глибокий емоційний контакт та прослідковуються формальні відносини (а.с. 21). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до частини першої-п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; повинні поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 2-5 частини першої статті 164 СК України). Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина, з урахуванням найкращих інтересів дитини суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved