Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 18 жовтня 1993 року згідно з розпорядженням від 18.10.1993 року за №А-1587, зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ у реєстровій книзі за №84п-61, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебували в офіційно оформленому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 зазначеної вище квартири. Заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не складав. Єдиним спадкоємцем за законом після [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка постійно проживала разом зі спадкодавцем у цій квартирі, в якій була разом зі спадкодавцем прописана з 02 лютого 1973 р., та, на переконання позивача, в сенсі вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини), вважається такою спадкоємицею, яка прийняла спадщину шляхом фактичного управління спадковим майном. 03 березня 1994 р. [PERSON] на випадок своєї смерті складає заповіт, згідно з яким належну їй квартиру номер двісті сорок в будинку номер шістдесят один по [ADDRESS] вона заповідала [PERSON] . Позивач [PERSON] фактично була племінницею [PERSON] , за якою здійснювала постійний догляд та надавала необхідну допомогу. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі: 1/2 частина - свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 18 жовтня 1993 року, та друга 1/2 частина в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємицею за заповітом була [PERSON] (позивач), яка згідно з вимогами ст. 549 в редакції 1963 р., яка діяла на момент відкриття спадщини після [PERSON] , прийняла спадщину шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори. Позивач [PERSON] захворіла, через що лише у 2013 р. звернулася до Четвертої ДДНК за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] нотаріусом Четвертої ДДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №1-969, згідно з яким спадщина після [PERSON] , померлої [INFO] , складалася з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 06 серпня 2020 р. нотаріус Четвертої ДДНК видала [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , на іншу 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] [PERSON] з 1949 р. по день виходу на пенсію (1973 р.) постійно працювала у Дніпропетровському державному університеті, в якому [PERSON] також постійно працював з 1955 р.; вони мешкали разом у гуртожитку до 1972 р. 08 грудня 1972 р. [PERSON] виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська був виданий ордер №2196 на право заняття квартири [ADDRESS] на склад сім`ї: [PERSON] - чоловік. Підставою видачі вказаного ордеру слугувало рішення Дніпропетровської міської Ради про затвердження списків Держуніверситету від 16 жовтня 1972 р. Згідно з розділом IV протоколу №13 засідання профкому Дніпропетровського держуніверситету від 10 жовтня 1972 року «О распределении квартир» (мовою оригіналу) виділені квартири були надані саме для відселення сімей співробітників університету з гуртожитку. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, вимоги законодавства, які діяли в період з 01.01.1970 р. по 31.12.2003 р., унеможливлювали зазначення в офіційному документі - ордері, виданому органом влади, на право заняття жилого приміщення, певного статусу осіб - членів сім`ї, не підтвердженого офіційним документом: в даному випадку свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яке до теперішнього часу не зберіглося. Хоча свідоцтво про реєстрацію шлюбу між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не зберіглося, факт їх перебування саме в офіційно зареєстрованому шлюбі підтверджується наступними доказами: -ордером №2196, виданим виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська 08 грудня 1972 року [PERSON] на право заняття квартири [ADDRESS] на склад сім`ї: [PERSON] - чоловік; -протоколом №13 засідання профкому Дніпропетровського держуніверситету від 10 жовтня 1972 р.; -довідкою відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 14/5-8522 від 31.07.2020 р. про реєстрацію [PERSON] , померлого [INFO] ; -довідкою про склад сім`ї наймача квартири [ADDRESS] від 26.09.1993 р.. в якій єдиним членом сім`ї [PERSON] вказаний її чоловік [PERSON] ; -листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 6/5-4044 від 10.08.2023 р. Амур-Нижньодніпровський відділ державної РАЦС у місті Дніпрі повідомив про відсутність в архіві відділу актового запису про шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.1946 по 31.12.1996 р.р. Позивач просила суд: -встановити факт реєстрації шлюбу, укладеного між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -визнати за позивачем право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка успадкувала зазначене майно після [PERSON] , померлого [INFO] , але свої спадкові права не оформила. Представник позивача адвокат Гальченко Є.Л. просила суд повністю задовольнити позов. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. 36 - 38). На переконання відповідача, згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України позивач не довела обставини, викладені у позовній заяві належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами на виконання вимог ст.ст. 76-80 і 81 ЦПК України. Представник відповідача не скористався правом брати участь у судових засіданнях. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач особливу увагу приділив листу від Амур - Нижньодніпровського відділу державної РАЦС у місті Дніпрі, від 15.07.2023 за №1727/31.24-22 про відсутність в архівному відділу, актового запису а саме про шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Запису не має в цьому відділі і не буде, оскільки для отримання інформації про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] необхідно знати точну дату, місце та пік, щоб це встановити. Оскільки [PERSON] , та [PERSON] жили в часи Радянського Союзу , вони могли розписатися будь де в Радянському Союзі , тому з проміжком часу встановити це неможливо. Оскільки Україна після другої світової війни змінювала підхід до різних державних установ, які в свій час надали можливість громадянам отримати житло, жити та сплачувати відповідні кошти на утримання житла (орендувати в держави) а згодом в 1993 р. почалася приватизація, яка дала змогу не орендувати у держави житло, а володіти ним. На переконання позивача, в позовній заяві викладені та обґрунтовані вимоги, не на припущеннях а на документах, які діяли як на той час., так і в теперішній час, ці документи були видані місцевими органами влади, тому, на переконання позивача, не підлягають сумніву в їх законності, згідно чинного законодавства і мають значення для доказування заявлених позовних вимог (а.с. 42 - 44). Третя особа [PERSON] просив позов задовольнити повністю. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76- 80 ЦПК України, [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 9); [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла 15.07.1996 р. (а.с. 18, 65), втім, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 06.08.2020 р. (а.с. 105). Судом на підставі ордеру №2196 встановлено, що ордер виданий виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська 08 грудня 1972 р. [PERSON] на право заняття квартири [ADDRESS] на склад сім`ї: [PERSON] - чоловік (а.с. 15). На підставі протоколу №13 засідання профкому Дніпропетровського держуніверситету від 10 жовтня 1972 р. судом встановлено, що 10.10.1972 р. швейцару гуртожитку №2 [PERSON] вирішено надати однокімнатну квартиру жилою площею 17,07 кв.м, 5 поверх, кв. [ADDRESS] (а.с. 16). На підставі довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 14/5-8522 від 31.07.2020 р. встановлено, що за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 02.02.1973 р. по 15.02.1994 р. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] становить 1 (одна) особа: дружина [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 02.02.1973 по 30.07.1996 (а.с. 49). На підставі довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ним приміщення у квартирі за адресою [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] , дружина, та чоловік [PERSON] , чоловік (а.с. 12). На підставі листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 6/5-4044 від 10.08.2023 р. судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.02.1973 по 15.02.1994 р. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] становить одна особа - дружина [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 02.02.1973 по 30.07.1996 (а.с. 13). Розпорядженням органу приватизації від 18.10.1993 р. №А- 1587 квартиру [ADDRESS] , передано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45- 46, 89). На підставі відповіді від 10.01.2024 р. з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори судом встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Коло осіб, які прийняли спадщину після померлого [INFO] гр. [PERSON] , нотаріусом не встановлено (а.с. 62). Смерть [PERSON] та [PERSON] підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 86, 87). На підставі повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 04.08.2020 р. судом встановлено, що за параметрами [PERSON] , [INFO] , у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб відсутня (а.с. 99 звор.). Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2023 р. прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2024 р. за клопотанням представника позивача витребувані докази: витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту від 03.03.1994 р. за реєстровим №3-1216 [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №922/1996 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори довідку про коло осіб, які прийняли спадщину після [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] ; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача на іншу частину спадкового майна - квартири [ADDRESS] . Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, враховуючи наступне. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 315 ЦПК України закріплено, що у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року звернуто увагу суддів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 10 вказаної Постанови визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. В пункті 18 Постанови зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 (провадження № 61-434св19), зазначено, що «суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право». Отже, встановлення в судовому порядку факту реєстрації шлюбу, здійснюється за умови реєстрації шлюбу в передбаченому законом порядку, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації. Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні. Позивач просить встановити факт реєстрації шлюбу у зв`язку із тим, що в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис без посилання та надання суду доказів про дату такої реєстрації, номеру актового запису та органу, яким такий запис нібито було вчинено, та вважав, що про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] свідчить посилання в ордері та в інших документах, які видані не органами реєстрації актів цивільного стану про те, що [PERSON] це дружина, а [PERSON] чоловік, або про те, що зазначені особи складають сім`ю. Суду також надані зі сімейних світлин. Втім, суд не погоджується із слушністю доводів позивача в цій частині. Суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис та встановлення даного факту здійснюється за умови реєстрації шлюбу в передбаченому законом порядку. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Вимоги щодо доказів наведені у ст.ст. 76-80 ЦПК України. Джерела отримання доказів вичерпані. Посилання в ордері та в інших документах, які видані не органами реєстрації актів цивільного стану, про те, що [PERSON] це дружина, а [PERSON] чоловік, або про те, що зазначені особи складають сім`ю, а також фото зі сімейних світлин не доводять реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . На їх підставі можна зробити висновок про те, що вказані особи складали сім`ю, що не є тотожним із реєстрацією шлюбу муж ними, тому підстави для встановлення факту, зазначеного вище, відсутні. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимоги про встановлення факту реєстрації шлюбу, укладеного між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а задоволення вимоги позову про визнання права власності є похідним від задоволення вимоги про встановлення факту реєстрації шлюбу, підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені судові витрати (судовий збір) підлягають віднесенню на рахунок учасників справи, які їх понесли.

Outcome: dismissed