Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

04 липня 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Лютенської територіальної громади, третя особа: Миргородська державна нотаріальна контора про визнання права на спадкове майно - земельну частку (пай). Ухвалою судді від 10 липня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито. Згідно ухвали суду від 12.04.2024 у справі замінено первісну третю особу: Гадяцьку державну нотаріальну контору на її правонаступника Миргородську державну нотаріальну контору. Позивачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Хоруженко С. Г. звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Лютенська територіальна громада звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Миргородської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Судом встановлено, що згідно довідки, виданої відділом № 2 Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0213068, зареєстрований 01.11.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Нове Життя» Гадяцького району Полтавської області. Земельна ділянка площею 2,7920 га сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрована у ДЗК із кадастровим номером 5320485500:00:002:0048. Державний акт на право власності на землю взамін цього сертифіката за життя [PERSON] не отримувала. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 91 747, 31 грн. Позивачі стверджують, що оригінал вказаного сертифіката на земельну частку (пай) був втрачений. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] мала сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.01.1950 року Рашівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області. 26 серпня 1972 року [PERSON] одружився з [PERSON] , від шлюбу мали синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла в [INFO], тому в даному випадку мають застосовуватися правила ЦК 1963 року. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР). Згідно довідки виконкому Лютенської сільської ради від 01.06.2023 за № 213, [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на 26.02.2003 за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з нею були зареєстровані та проживали син - [PERSON] , невістка [PERSON] , внук - [PERSON] , внук - [PERSON] , внук - [PERSON] . Отже [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . З повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа та 21.11.2006 видані свідоцтва про право на спадщину кожному спадкоємцю. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2006 виданого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори Антоновою Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1879, спадкова справа № 780, вбачається, що спадкоємцями в рівних долях майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з права власності на майновий пай члена КСП, що знаходиться у СТОВ «Нове Життя». Постановою в.о. завідувача Гадяцької державної нотаріальної контори Герасименко Л. В. від 10.02.2022 року [PERSON] відмовлено у оформленні спадкової справи на право на земельну частку (пай), розташовану на території Рашівської сільської ради в зв`язку з неподанням нотаріусу правоустановчих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Відповідно до п.4.21 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " (в редакції від 01.01.2013 року) державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяжень) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України. Так як у разі, якщо право власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і не можливо зареєструвати дане нерухоме майно, то встановити своє право власності можливо в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. З п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008 року вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Суд вважає, що оскільки за життя [PERSON] не набула права власності на земельну частку (пай) спадкоємець, виходячи зі змісту ст. 1218 ЦК України, може успадкувати лише право на цю земельну ділянку з подальшим оформленням спадкових прав, у порядку визначеному чинним законодавством. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивачі є спадкоємцями прав на земельну ділянку після смерті батька [PERSON] , який за життя не встиг вчинити всі необхідні дії для переоформлення спадщини після смерті матері [PERSON] . Разом з цим закон не передбачає визначення частки спадкоємців у праві на майно померлого, яке не виділене в натурі, тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Судові витрати у справі покладаються на позивачів за їх клопотанням.

Outcome: partial