Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 03.07.2024 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 08.10.2009 року у виконавчому комітеті Верхньостановецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 11. Вказує, що цей шлюб у них обох перший. Дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON], яке вона змінила на [PERSON] . Від шлюбу у них з відповідачкою народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки сімейні відносини із відповідачкою не склалися, то з листопада 2023 він з сином проживає окремо в [ADDRESS] . Син виявив бажання проживати зі батьком. З листопада 2023 року позивач самостійно проживає з сином [PERSON] , здійснює за дитиною самостійно догляд, утримує сина, виховую так як мати самоусунулась від його виховання. Відповідачка проживає окремо, оскільки між нами досягнуто згоди у цьому питанні. Вказує, що 02.07.2024 року між позивачем та відповідачкою укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Троянським В.М. Відповідно до вказаного договору, місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] визначено із батьком. Також, визначено порядок здійснення батьківських прав матір?ю, яка проживає окремо. Зазначає, що з листопада 2023 дитина постійно проживає зі ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Він повністю забезпечує сина на рівні, необхідному і достатньому для задоволення основних потреб харчуванні, одязі, медичному обслуговуванні, лікуванні, оздоровленні, навчанні, відпочинку, проведенні дозвіллі та розвитку його здібностей. Оскільки син знаходиться на повному утриманні та самостійному вихованні позивача, у нього виникла необхідність юридичного фіксування вказаного факту для подальшого оформлення документів для допомоги на дитину, переміщення мене та сина. Разом з тим, спільним подружнім життям з відповідачкою вони проживали до листопада 2023 року, після чого подружні відносини не поновлювали, а повністю припинили. Причиною розпаду нашої сім`ї послужила та обставина, що між ними виникали непорозуміння в сім`ї, що переростали в сварки, в результаті чого вони обоє втратили почуття любові та поваги один до одного. В даний час позивач прийшов до переконання, що їхня сім`я розпалася остаточно і поновлена бути не може, на примирення з відповідачкою він не згідний. Вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому бажає узаконити ті відносини, які склалися між нами на даний час. З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб, малолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження залишити проживати із батьком, встановивши факт самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] його батьком [PERSON] . Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.07.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, на підставі ст.274 ЦПК України, судове засідання призначено на 18.07.2024. (а.с.22). У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] 15.07.2024. скерував на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та просив їх задолільнити. Справу розглянути без його участі у зв?язку із зайнятістю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, 15.07.2024 нею на адресу суду скерована заява, в якій позовні вимоги [PERSON] вона визнала, та погоджується на розірвання шлюбу, оскільки даний шлюб дійсно носить формальний характер. Зазначила, що з кінця 2023 року вони не проживають як подружжя та не ведуть спільного господарства. Вони добровільно дійшли згоди, що місце проживання їхнього спільного сина [PERSON] , дитина дійсно з кінця 2023 року проживає із батьком та знаходиться на його повному утриманні та вихованні. У зв?язку із зайнятістю просить справу розглянути без її участі. Наслідки визнання позову їй відомі. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі « [PERSON] ». Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем- [PERSON] , [INFO] та відповідачкою - [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 08.10.2009 року у виконавчому комітеті Верхньостановецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №11, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.10.2009. (а.с.4) Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.09.2010 року, виданого виконавчим комітетом Верхньостановецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області . (а.с.16) Відповідно до довідки про склад сім?ї № 05-236, виданої Центром надання адміністративних послуг Вижницького району Чернівецької області віддалене робоче місце с.Верхні Станівці, яка видана [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] , до складу його сім?ї входить тільки син, тобто сім?я складається з двох осіб: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.18) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї №08.01 -10/137 від 03.07.2024, [PERSON] проживає з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , син знаходиться з листопада 2023 року на повному утриманні батька. Мати з ними не проживає. Умови проживання задовільні. Малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в 9 класі Верхньостановецької ЗЗСО. (а.с.19) Відповідно до копії Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 02.07.2024 року, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області В.М. Троянським, визначено місце проживання, утримання та виховання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька. Сторони домовилися, що батько самостійно здійснює утримання та виховання сина і одноособово приймає стосовно сина всі необхідні рішення, які будуть пов`язані з його перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням і оздоровленням. (а.с.5) Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.114, ст.115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо з листопада 2023 року, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхнього сина. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Висновки суду Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] , [INFO] з листопада 2023 року постійно проживає разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, син повністю знаходиться на матеріальному утриманні та забезпеченні батька. Батько самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я, забезпечує належний освітній рівень, без участі матері. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні та утриманні сина не приймає, і не заперечує щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, про що особисто повідомила в своїй заяві від 15.07.2024 року. Батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , який не досяг чотирнадцятирічного віку, добровільно між собою визначили місце проживання сина, порядок його утримання та виховання. А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітній син, суд рахує, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання сина [PERSON] слід визначити з батьком [PERSON] , що не суперечитиме інтересам дитини. Також суд вважає, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні юридичний факт самостійного виховання та утримання батьком сина, який з ним постійно проживає та знаходиться на його повному утриманні та вихованні, без участі матері. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved