Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 10.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір № 4753610 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 8000 грн., строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 10.10.2021. Даний договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом реєстрації відповідача на вебсайті ТОВ «Авентус Україна» та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М679986. Відповідач на вебсайті мала змогу ознайомитись з текстом примірного кредитного договору, правилами та паспортом споживчого кредиту. Відповідач не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту, не виконувала взяті на себе зобов`язання, в строки визначені договором. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості у розмірі\~- 35551 грн 25 к, з яких: 8 000 гривень - заборгованість по кредиту; 18240 гривень - процентів за користування кредитом, 7452 гривень 16 копійок - інфляційні втрати та 1859 гривень 09 копійок - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16 липня 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте згідно його заяви просив суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. У зв`язку з цим суд на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку. Згідно з пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Приписами статей:\~526,\~530,\~610; ч.1 статті\~612 ЦК України\~регламентовано, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що 10.09.2021 між ТОВ «Авентус України та [PERSON] , був укладений договір №4753610 (далі Договір) про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 8000,00 грн., строк кредиту 30 днів з можливістю пролонгації та авто пролонгації відповідно до умов Договору. Дата повернення кредиту 10.10.2021 (а.с. 14-18). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М679986 19:15:44 (а.с.18 зворот). Згідно п. 1.51. вказаного вище договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; -\~у межах\~нового строку\~кредиту,\~якщо відбулася\~пролонгація за\~ініціативою Споживача,\~відповідно до\~п.4.2\~Договору;\~-\~у межах\~нового строку\~кредиту,\~якщо відбулася\~автопролонгація,\~відповідно до\~п.4.3\~Договору.\~1.5.2.\~Знижена процентна\~ставка 0,57\~%\~в день\~та застосовується\~відповідно до\~наступних умов.\~Якщо Споживач\~у межах\~строку,\~визначеного в\~п.1.4\~Договору або\~протягом трьох\~календарних днів,\~що слідують\~за датою\~закінчення такого\~строку,\~здійснить повне\~погашення кредитної\~заборгованості або\~протягом такого\~строку за\~ініціативою Споживача\~відбудеться продовження\~строку кредиту\~на новий\~строк.\~При цьому,\~Споживач розуміє\~та погоджується,\~що застосування\~стандартної процентної\~ставки без\~знижки не\~можна вважати\~зміною процентної\~ставки,\~порядку її\~обчислення та\~порядку сплати\~у бік\~погіршення для\~Споживача,\~оскільки надання\~кредиту за\~цим Договором\~здійснюється саме\~на умовах\~стандартної процентної\~ставки,\~а можливість\~отримання індивідуальної\~знижки забезпечена\~для Споживача\~лише як\~для учасника\~Програми лояльності\~та лише\~за умови\~виконання вимог\~для її\~застосування,\~передбачених цим\~Договором (а.с.15 зворот). Додатком №1 до вказаного вище договору №4753610 від 10.09.2021 погоджено Графік платежів та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої загальна вартість кредиту становить 9368 грн. 00 к. (а.с.19). Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №4753610, що також підтверджується копією витягу з Реєстру боржників від 21.06.2022 до Договору факторингу №21-06/2022 (а.с. 25, 54-58). Згідно\~довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.06.2022 року на рахунок [PERSON] було перераховано суму коштів у\~розмірі\~8 000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №4753610, позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 35551 грн 25 к, з яких: 8 000 гривень - заборгованість по кредиту; 18240 гривень - процентів за користування кредитом, 7452 гривень 16 копійок - інфляційні втрати та 1859 гривень 09 копійок - 3% річних. Також, 11.10.2021 року\~ТОВ «Авентус Україна» скерував [PERSON] досудову вимогу\~про\~погашення\~заборгованості, зі змісту\~якої вбачається, що боржник був повідомлений про обов`язок\~ сплатити заборгованість за\~кредитним договором № 4753610 від 10.09.2021 року (а.с. 23). Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію",який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно пункту першого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повного погашення заборгованості за договором кредиту, укладеним між ним та ТОВ «Авентус Україна», не виконав, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 240 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає таке. Згідно\~ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Згідно змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути на свою користь з відповідача інфляційні втрати за період за лютий 2022 року по квітень 2024 року включно та 3% річних з 09 січня 2022 року по 20 травня 2024 року. Проте, як встановлено із матеріалів справи, право вимоги за кредитним договором відповідно до договору факторингу перейшло до позивача лише 21 червня 2022 року, а відтак нарахування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» інфляційних втрат та трьох відсотків річних до вказаної дати є неправомірним. Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX\~(набрав чинності 17.03.2022)\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)". Тому, нарахування позивачем інфляційних та трьох відсотків річних на підставі\~ч. 2 ст. 625 ЦК України\~за період з 24 лютого 2022 року також є безпідставним. Враховуючи,\~що відповідач\~не виконав\~зобов`язання по\~поверненню заборгованості\~за вказаним\~договором кредиту\~перед позивачем,\~суд вважає,\~що заборгованість\~відповідно до\~наданих розрахунків\~заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони\~пропорційно\~розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 73,8 % (26240 грн.: 35551 грн. 25 к. х 100). У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають\~стягненню\~витрати по оплаті судового збору у сумі 1787 грн. 74 коп. (2422,41 грн. х 73,8 %). Щодо витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого. 07 липня 2022 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 (а.с.59-60). Обсяг правової допомоги визначено у Звіті про надання правової допомоги згідно з Договором №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, складеного 20.05.2024 між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», а саме: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] ; складення позовної заяви та подання позовної заяви до суду. Відповідно до частини другої\~статті 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої\~статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Суд враховує відсутність заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а також керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку стягнення витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного і

Outcome: partial