Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 27.07.2023 сільським головою Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] було винесено наказ №64-ОС про припинення трудового договору, яким позивача було звільнено з посади тимчасово виконуючого обов`язки головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування у зв`язку із прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. Позивач не згоден із вказаним наказом, вважає його протиправним, оскільки був відсутній на робочому місці з поважних причин. Ухвалою суду від 20.12.2023 року відкрито по справі спрощене провадження. 16.01.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував. Вказав, що після поновлення на посаді 12.03.2021 року [PERSON] до виконання своїх посадових обов`язків фактично не приступав. З 15.03.2021 року до 12.04.2021 року перебував на лікарняному. У подальшому 12.04.2021 року [PERSON] з`явився на роботі, та в період із 12.04.2021 до 13.04.2021 року без будь-яких заперечень був присутній на своєму робочому місці, однак доручень наданих керівником відділу не виконував, про що свідчить доповідна записка в.о. начальника відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування. Починаючи з 14.04.2021 року позивач не з`являвся на робочому місці, про причини відсутності не повідомляв. 06.07.2023 року відповідачем [PERSON] направлено повідомлення про необхідність з`явитися до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради з метою подальшого вирішення питання перебування на посаді т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування, що підтверджується поштовим повідомленням про відправлення. Позивач на робоче місце так жодного разу і не з`явився, про причини не повідомив, про що складено відповідні акти. Розпорядженням сільського голови № 64-ОС від 27.07.2023 року [PERSON] звільнено з займаної посади у зв`язку з прогулом на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. 27.07.2023 року [PERSON] направлено повідомлення про звільнення з посади т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування та необхідність з`явитися за трудовою книжкою. 15.08.2023 року позивач прийшов до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради та отримав трудову книжку, що підтверджується його підписом в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також під підписом про отримання трудової книжки він зазначив, що отримав повідомлення 07.08.2023 року.Одночасно з врученням трудової книжки [PERSON] було надано для ознайомлення розпорядження сільського голови про його звільнення від 27.07.2023 року №64-OC. Позивач з вищевказаним розпорядженням ознайомився, однак відмовився ставити підпис про ознайомлення з розпорядженням, про що складено відповідний акт від 15.08.2023 року. Після отримання копії трудової книжки та ознайомлення з розпорядженням про звільнення, будь-яких заперечень та зауважень [PERSON] надано не було. В порушення вимог діючого законодавства позивачем не надано доказів як спричинення йому моральної шкоди, так і причинно-наслідкового зв`язку між зазначеною шкодою та виникненням конфліктної ситуації у зв`язку зі звільненням з посади. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Литовченко Р.В. позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові та прохали задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення позивача та його представника ,представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03.03.2021 року по цивільній справі №554/3897/20 [PERSON] поновлено на посаді т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з 10 квітня 2020 року. На виконання рішення суду розпорядження сільського голови [PERSON] від 12.03.2021 року № 13-ОС [PERSON] поновлено на попередній посаді з 10.04.2020 року. З 15.03.2021 року до 12.04.2021 року перебував на лікарняному. Із 12.04.2021 до 13.04.2021 [PERSON] був присутній на своєму робочому місці. В подальшому позивач не з`явився на робочому місці, про причини відсутності не повідомив. Крім того, встановлено, що в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа №554/4274/21 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій незаконними, усунення перешкод у здійсненні трудових правовідносин, відшкодування моральної шкоди, за результатами розгляду якої рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2022 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення суду першої інстанції відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 05.07.2023 залишено без змін. Так, всі обгрунтування позовної заяви [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі були предметом судового розгляду у цивільній справі № №554/4274/21 та за результатами розгляду зазначеної цивільної справи [PERSON] відмовлено, зокрема у визнанні поважними причин відсутності його на робочому місці у період із 15.04.2021 року до винесення рішення у справі (а.с. 15-26). Після закінчення судового розгляду вказаної цивільної справи позивач на робочому місці не з`явився, що ним не заперечувалося в судовому засіданні 06.07.2023 року відповідач направив [PERSON] повідомлення про необхідність з`явитися до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради з метою подальшого вирішення питання перебування на посаді т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування (а.с. 72). Проте позивач на робоче місце так жодного разу і не з`явився, про причини не повідомив, про що складено акт №1, акт №2 від 27.07.2023 «Про відсутність на робочому місці», в якому зазначено, що т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування [PERSON] , відповідно табелю робочого часу з 15.04.2021 року до 27.07.2023 року відсутній на робочому місці з інших причин, будь-які підтвердження на робочому місці не надано. Письмових повідомлень, щодо надання пояснення та причини відсутності не отримано. За результатами судового розгляду позовної заяви [PERSON] поважності причини на робочому місці не встановлено. Таким чином, [PERSON] з 15.04.2021 до 27.07.2023 року був відсутній на робочому місці, без поважних причин, що підтверджується рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2022 року та постановою Полтавського апеляційного суду від 05.07.2023 року (а.с. 73,74) Згідно із розпорядженням сільського голови №64-ОС від 27.07.2023 року [PERSON] звільнено з займаної посади у зв`язку з прогулом на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 70). 27.07.2023 року [PERSON] направлено повідомлення про звільнення з посади т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування та необхідність з`явитися за трудовою книжкою (а.с.71). 15.08.2023 року позивач отримав трудову книжку, що підтверджується його підписом в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також під підписом про отримання трудової книжки він зазначив, що отримав повідомлення 07.08.2023 року (а.с. 75-76). Одночасно з врученням трудової книжки [PERSON] було надано для ознайомлення розпорядження сільського голови про його звільнення від 27.07.2023 року №64-OC. Позивач з вищевказаним розпорядженням ознайомився, однак відмовився ставити підпис про ознайомлення з розпорядженням, про що складено відповідний акт від 15.08.2023 року (а.с. 77). Після отримання копії трудової книжки та ознайомлення з розпорядженням про звільнення, будь-яких заперечень та зауважень [PERSON] надано не було. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП). Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Пунктом 4 частини 1статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що «прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня ». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що «визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 278/1232/18 (провадження № 61-19574св19) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі». Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи в суді позивач не надав доказів його присутності на робочому місці та виконання ним посадових обов`язків із 15.04.2021 по 27.07.2023. Доводи позивача про перебування у вимушеному прогулі з вини роботодавця є непереконливими та непідтверджені належними та достовірними доказами. Отже, будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності [PERSON] на роботі у вказаний період, матеріали справи не містять та позивачем не надані. Натомість, факт відсутність позивача на робочому місці без поважних причин (прогул без поважних причин) в період часу з 15.04.2021 по 27.07.2023 знайшов своє підтвердження, про що свідчать складені відповідачем акти відсутності на роботі, лист до позивача з проханням з`явитися до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради з метою подальшого вирішення питання перебування на посаді т.в.о. головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2022 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 05.07.2023 року. Таким чином, аналіз змісту вищезазначених норм права та встановлених судом фактів свідчить про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі. Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, вони також не підлягають до задоволення. Судові витрати у відповідності до вимогст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач у відповідності до вимог ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від їх сплати.

Outcome: dismissed