Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-03 00:00:00

28.06.2024 адвокат Назаренко Р.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з АТ «Перший Міжнародний Український Банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. з врахуванням відсоткової частки суми кредитної заборгованості на яку зменшено первісні позовні вимоги позивача за результатами розгляду справи в суді першої інстанції. Заява обґрунтована тим, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 25.06.2024 ухвалено рішення, яким позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] задоволені частково. Відповідач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., що підтверджується договором-доручення про надання правничої допомоги від 02.04.2024, а також копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру, які підлягають стягненню на користь відповідача. В судове засідання сторони не з`явились, при цьому позивач та представник відповідача по даній справі зареєстровані в системі «Електронний суд». 03.07.2024 представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі відповідача та її представника. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2024 частково задоволено позов Акціонерного товариства «Перший Міжнародний Український Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 87 520,89 грн. та судовий збір у розмірі 2 117,42 грн. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, оскільки позивач про такі не заявляв, а представник відповідача вказав про подання до суду додаткових доказів понесених судових витрат на правову допомогу протягом встановленого у ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2024 у відзиві за вх. № 21782, представником відповідача заявлено про орієнтовні витрати сторони на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. та в процесі розгляду справи заявлено, що докази на понесення таких витрат будуть надані суду в строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат сформована в системі «Електронний суд» 28.06.2024 (зареєстрована судом 01.07.2024), тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 25.06.2024. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано копії документів: договір-доручення про надання правничої допомоги від 02.04.2024, укладений між клієнтом [PERSON] та АБ «Ольги Пєнязькової», додаткова угоди до договору-доручення про надання правничої допомоги від 02.04.2024, прибуткові касові ордери № 02/04 від 02.04.2024 на суму 3 000 грн., № 05/04 від 05.04.2024 на суму 4 000 грн., № 20/04 від 20.04.2024 на суму 4 000 грн., № 05-05 від 05.05.2024 на суму 4 000 грн. В матеріалах справи також міститься ордер серії АІ № 1582485 від 03.04.2024 про надання АБ «Ольги Пєнязькової» правової допомоги [PERSON] за договором від 02.04.2024 та свідоцтво про право на заняття [PERSON] адвокатською діяльністю серії КС № 9901/10 від 15.04.2021. З наданих документів вбачається, що сторони дійшли згоди, що гонорар Бюро за ознайомлення із матеріалами справи, надання правової допомоги клієнту в суді першої інстанції, представництво інтересів клієнта по цивільній справі № 357/3299/24, що перебуває у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області складає 15 000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Отже, суд розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в межах даної справи, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, які подані представником сторони, є підставою для їх відшкодування, адже вони є доведені документально, обґрунтовані та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат. Клопотань про зменшення цих витрат від позивача на адресу суду не надходило, також подібних заяв не містить відповідь на відзив. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з позивача пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 100 124,14 грн., відмовлено судом у задоволенні позову на суму 12 603,25 грн. (100 124,14 - 87 520,89), тобто 12,59% від заявленої суми. Отже, сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача становить 1 888,50 грн. (15 000 х 12,59%). Враховуючи викладене, а також відсутність у вимогах заяви конкретно визначеного розміру правової допомоги до стягнення, тому заява про ухвалення додаткового рішення за своїм змістом підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial