Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-21 00:00:00

13.02.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким надати їй додатковий строк для прийняття спадщини, як спадкоємця за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що вона є спадкоємцем за заповітом рідного дядька [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на земельну ділянку площею 3,3675 га, розташовану на території колишньої Каланчацької сільської ради (яка наразі входить до Саф`янівської ОТГ) Ізмаїльського району Одеської області. [PERSON] проживав самотньо, дружини та дітей у нього не було. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. Вона у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що є самотньою людиною, похилого віку, з інвалідністю, хворобами, проживає в іншому населеному пункті від місця відкриття спадщини та в іншому районі від місцезнаходження спадщини, з якими немає прямого транспортного сполучення, що викликало труднощі для неї при вирішення питання щодо реалізації права на спадкування, які в умовах сьогодення, а саме введення воєнного стану (ракетні удари по інфраструктурі Ізмаїльського та Болградського району), посилилися, всі ці обставини стали перешкодою щодо збору необхідних документів та для своєчасного звернення до нотаріуса. Фактично вона прийняла спадщину, оскільки з часу її відкриття вона не заявляла про свою відмову від неї й цього факту ніхто не оспорює. Коли позивач звернулася до державного нотаріуса, він відмовив їй в прийнятті заяви у зв`язку з пропущенням відповідного строку, тому позивач звертається до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, 08.05.2024 року надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Відповідач -\~ Василівська сільська рада Болградського району Одеської області в особі голови Бойчева П., надав 02.04.2024 до суду заяву, в який визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.12.2022 року, яке видане Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] , помер [INFO] в с.Криничне Болградського району Одеської області (а.с.9). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При житті [PERSON] склав заповіт від 05.08.2020 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Каракуртської сільської ради Болградського району Михайловою Н.М., зареєстрованим в реєстрі за №47, відповідно до якого зробив таке розпорядження: земельну ділянку площею 3,3675 га, кадастровий номер 5122081300:01:002:0277, та що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , позивачу по справі. Заповіт не змінено та не скасовано (а.с.12). Так, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що визначено у ст.1218 ЦК України. Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса до якої входить, в тому числі, земельна ділянка площею 3,37 га, розташована на території Каланчацької сільської ради Болградського району (на даний час це територіальна підвідомчість Саф`янівської сільської ради), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом серії Р1 №475853, виданого 08.12.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-04-561 (а.с.13) При житті [PERSON] оформив документацію на земельну ділянку та їй було присвоєно кадастровий номер 5122081300:01:002:0277, а також уточнено площу - 3,3675 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5114680072020, сформованим 03.07.2020 року (а.с.15-16), після чого він зареєстрував своє право власності на цю земельну ділянку та отримав витяг про реєстрацію свого права власності №217047585, сформованим 20.07.2020, номер запису про право власності 37399459 від 16.07.2020 (а.с.18), тобто земельна ділянка належала померлому на праві приватної власності. Відповідно до довідок №4/02-17, №5/02-17, виданих 11.01.2024 року старостою с.Каракурт Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року по день смерті [INFO] та на день смерті [PERSON] з ним в будинку, що розташований за вищевказаною адресою, ніхто не проживав (а.с.10, 11). При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г., постановою від 23.01.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропущенням строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.20). Також, судом досліджено матеріали спадкової справи №29/2024 року, заведеною 23.01.2024 року державним нотаріусом Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г., відповідно до якої позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріальної контори з відповідної заявою №46 від 23.01.2024 року для оформлення спадщини та саме на підставі її заяви було заведено спадкову справу (а.с.36-51). Відповідно до ч.3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з абз. 6 п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після його смерті, через стан свого здоров`я та введення на території України воєнного стану. Так позивач є інвалідом третьої групи з дитинства, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 040529, виданої 11.07.2007 року безстроково (а.с.7), у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності (а.с.8). Той факт що позивач є інвалідом та має певні обмеження не можуть бути суттєвою підставою поважності пропуску відповідного строку для прийняття спадщини, так як не підтверджений належними доказами, щодо можливого перебування позивача в цей період на лікуванні, або профілактичних процедурах, тощо. Також посилання позивача, що вона не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори, через віддаленість місця відкриття спадщини та місцем її проживання, а також поганим транспортним сполученням, суд сприймає критично, так як населені пункти знаходяться на незначній відстані, в межах одного районного центру, при цьому райони Болградський та Ізмаїльський (район розташування земельної ділянки) межують. Сполучення на території обох районів протягом усього часу введення воєнного стану не обмежувалося та не припинялось, тому позивач мала можливість своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Тому причини на які посилається позивачка судом сприймаються лише як додаткові обставини, які ускладнили можливість позивачки в встановлений строк звернутися із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19. Так позивач в позовній заяві не посилалася на свою обізнаність про наявність заповіту, що можливо навіть у знаходженні з померлим в родинних відносинах, окрім цього слід зауважити, що померлий доводиться їй дядьком, а тому суд вважає що [PERSON] пропустила строк подачі заяви до нотаріальної контори з поважної причини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб На підставі викладеного,

Outcome: approved